Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

31.01.2023 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління національної поліції в Закарпатській області, Державної казначейської служби України, Головного управління державної казначейської служби України в Закарпатській області, за якою позивач просить: стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку його на користь грошові кошти у розмірі 15 000, 00 грн. відшкодування моральної шкоди та грошові кошти у розмірі 10 000, 00 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу, а також судові витрати у розмірі 1073,60 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. З 2014 року позивач - [PERSON] , має статус внутрішньо переміщена особа та змушений тікати від війни з Російським агресором. Враховуючи події, які відбулися в Україні з лютого 2022 року він разом із своєю цивільною дружиною та друзями, переїхав на Закарпаття. Проте 14 листопада 2022 року в результаті протиправних дій з боку представника поліції ПОГ СВГ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта [PERSON] він, [PERSON] зазнав моральних та фізичних страждань. Знущання з боку поліції, полягали у наступному: застосування фізичної сили, примушування виконувати незаконні вимоги, приниження та постійні погрози розправою відносно нього. Старший лейтенант [PERSON] не соромився погрожувати йому шляхом використання свого службового становища принижував та змушував виконувати дії які принижували його як вільну особу. Користуючись своєю фізичною перевагою старший лейтенант [PERSON] неодноразово його вдарив, викручував руки, також погрожував йому що застосує іншого роду дії враховуючи застосування адміністративних санкцій. Свої прямі обов`язки старший лейтенант [PERSON] щодо порядку спокою та гарантій законності під час служби 14.11.2022 не виконував. Інші працівники поліції, які знаходилися поряд, ігнорували протиправне ставлення до нього та його друзів. Від протиправних дій поліції в особі старшого лейтенанта [PERSON] він зазнав моральних та фізичних страждань. По теперішній час він погано почувається, його лякають люди у поліцейській формі, його довіра до поліції вщент зруйнована. Таке протиправне ставлення до простих громадян не може бути залишено осторонь, він змушений звернутися до суду за відновленням справедливості, законності та захистом свого порушеного права, честі і гідності. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Крім того ПОГ СВГ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант [PERSON] склав на нього протокол Серія ВАВ №285336 від 14.11.2022 року, яким застосував до ньго ст. 185 КУпАП. Звинуватив позивача у злісній непокорі законному розпорядженню. Проте пояснити в чому саме полягала законна вимога, старший лейтенант [PERSON] так і не зміг. Також, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області, під час розгляду протоколу не зміг встановити: в чому саме полягає законне розпорядження старшого лейтенанта [PERSON] і чи є воно законне? Провадження у справі відносно [PERSON] про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, закрито в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (справа №303/7955/22). Дії працівника поліції щодо складання протоколу про адмінправопорушення, на думку позивача, є підставою для відшкодування моральної шкоди, бо справа про адмінправопорушення була закрита судом через відсутність складу адмінправопорушення ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2022 року по справі № 303/7655/22. (ВС КЦС справа № 953/6561/20 від 26.01.2022 р.), що й зумовило звернення до суду із цим позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2023, справу було розподілено на суддю Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Куцкір Ю.Ю. За ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2023 року справу було передано за територіальною юрисдикцією на розгляд до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (м. Ужгород, вул. Загорська, буд. 53, Закарпатська область). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2023 року, справу було розподілено на суддю Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Лемак О.В. За ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Лемак О.В. від 06.04.2023 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку\~загального позовного провадження. Згідно ж розпорядження № 217 від 11.11.2024 року було призначено повторний автоматизований розподілу справи, у зв`язку із тим, що суддя Лемак О.В. відрахована зі штату суду у зв`язку з поданням заяви про відставку згідно наказу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2024 року №37/02-06. 11.11.2024 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого для розгляду даної справи - суддю Наумову Н.В. За ухвалою від 13.11.2024 року суддею головуючим Наумовою Н.В. було прийнято до свого провадження цивільну справу №308/805/23, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. 27.07.2023 року від першого відповідача - ГУНП в Закарпатській області надійшов письмовий відзив на позовну заяву, за яким він просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки шкода підлягає стягненню за умови, що дії особи були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, проте у даному випадку відсутні всі складові деліктної відповідальності. 18.03.2024 року представник ГУНП в Закарпатській області подав до суду заяву про закриття підготовчого судового засідання і призначення справи до судового розгляду. 18.03.2024 року від представника ГУД КСУ та ДКСУ надійшло клопотання згідно якого він просив закрити підготовче судове засідання та призначити справу до розгляду по суті. За ухвалою від 11.12.2024 року судом було закрите підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.01.2025 року на 16 год. 00 хв. В судове засідання 22.01.2025 року позивач та його представник не прибули, проте подали до суду письмову заяву від 21.01.2025 року про розгляд справи за їх відсутності за наявними у справі доказами. Представник першого відповідача ГУНП в Закарпатській області в судовому засіданні 22.01.2025 року позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву. Представник другого та третього відповідачів також позов не визнав, пояснив суду, що відповідно до діючого законодавства та судової практики, яка слалася Державна казначейська служби України та Головне управління державної казначейської служби України в Закарпатській області взагалі не можуть бути відповідачами у цій справі, а виключно третіми особами, оскільки не є заподіювачами шкоди, а виключно виконують рішення суду про стягнення шкоди. Заслухавши представників відповідачів, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в судовому засіданні всі подані сторонами докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з наданих суду доказів, а саме з постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.11.2022 року у справі № 303/7955/22 провадження в справі відносно [PERSON] про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, було закрите в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. При цьому судом було встановлено наступне. Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 285336 від 14 листопада 2022 року, [PERSON] 14 листопада 2022 року о 19 год. 00 хв., перебуваючи в м. Мукачево по вул. Духновича, під час проведення працівниками поліції слідчих дій, на прохання працівників поліції не заважати проводити такі дії не відреагував, почав поводити себе агресивно, чіплявся за формений одяг працівника поліції, з якого зірвав бодікамеру. Своїми діями [PERSON] вчинив непокору законним вимогам працівників поліції. При розгляді даної справи встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 285336 від 14.11.2022 року, не зазначено якій законній вимозі працівників поліції вчинив злісну непокору [PERSON] , суть правопорушення викладена формально, не конкретизовано. Переглядом відеозапису з мобільного телефона [PERSON] , який надано особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, що міститься на СД-диску, встановлено, що на ньому містяться відео файли фіксації подій, зазначених у протоколі. Там видно, що [PERSON] 14 листопада 2022 року о 19 годині в м. Мукачево по вул. Духновича, де працівниками поліції здійснювалися слідчі дії, на законну вимогу працівників поліції відійшов за декілька метрів від даного місця, при цьому лише словесно захищав свою дівчину [PERSON] з боку особи жіночої статі, яка була запрошена понятою та яка вела себе агресивно. У той час [PERSON] поводив себе емоційно, висловлювався грубо, але невиконання ним саме законних вимог працівників поліції на відеозаписі не зафіксовано. При наданні оцінки відео-файлам, переглянутим в суді, які у повній мірі узгоджуються з наданими поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідків, суд бере до уваги, що [PERSON] виконав законне розпорядження (вимогу) працівника поліції відійти на деяку відстань безпосередньо від місця огляду посилки, яку отримала [PERSON] , а здійснення [PERSON] відеозйомки за допомогою свого мобільного телефона, його емоційна, груба форма спілкування з працівниками поліції не є саме злісною непокорою законним вимогам працівників поліції. Доказів іншого суду не надано, оскільки працівники поліції за викликом до суду для дачі пояснень не з`явились та Мукачівський РУП ГУНП в Закарпатській області не надав відеозаписів обставин вказаної події з нагрудних камер працівників поліції. Крім цього, згідно положення, викладеного у п.7 постанови\~Пленуму Верховного суду України від 26 червня 1992 року № 8, адміністративна відповідальність за статтею 185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи. У тому випадку, якщо обставини події у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення викладені вірно, то у даному випадку з боку особи, яка пригягається до адміністративної відповідальності була застосована фізична сила : «чіплявся за форменний одяг, зірвав з працівника бодікамеру», що має тягнути за собою іншу відповідальність, ніж передбачена ст.185 КУпАП. Зазначене викликає обґрунтований сумнів у достовірності обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 285336 від 14.11.2022 року, складеному відносно [PERSON] . За приписами ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення (ст.1 цього Кодексу) та ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними, достовірними і достатніми доказами, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Враховуючи наведене, повно, всебічно і об`єктивно проаналізувавши наявні у справі докази, суддя прийшов до висновку, що вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, є не доведеною, тому справу необхідно закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Зазначена постанова набула законної сили та у апеляційному порядку не переглядалася. Як зазначено у ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто,\~судом першої\~інстанції у\~вищезазначеному рішенні\~не було\~встановлено вини\~позивача [PERSON] \~у вчиненні\~адміністративного правопорушення,\~передбаченого ст. 185 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Слід зазначити, що позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження факту побиття його працівниками поліції та погіршення його стану здоров`я, тому ці доводи викладені у позовній заяві є недоведеними, тому не приймаються судом до уваги. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, зокрема завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Згідно пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно статті 3 цього ж Закону у наведених в\~статті 1\~цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та\~інші грошові\~доходи,\~які він\~втратив внаслідок\~незаконних дій; майно\~(в\~тому числі\~гроші,\~грошові вклади\~і відсотки\~по них,\~цінні папери\~та відсотки\~по них,\~частка у\~статутному фонді\~господарського товариства,\~учасником якого\~був громадянин,\~та прибуток,\~який він\~не отримав\~відповідно до\~цієї частки,\~інші цінності),\~конфісковане або\~звернене в\~доход держави\~судом,\~вилучене органами\~досудового розслідування,\~органами,\~які здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~а також\~майно,\~на яке\~накладено арешт; штрафи,\~стягнуті на\~виконання вироку\~суду,\~судові витрати\~та інші\~витрати,\~сплачені громадянином; суми,\~сплачені громадянином\~у зв`язку\~з поданням\~йому юридичної\~допомоги; моральна шкода. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з\~тим,\~обов`язок доведення\~наявності шкоди,\~протиправності діяння\~та причинно-наслідкового\~зв`язку між\~ними покладається\~на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. \~\~ Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19) та постанові від 20 січня 2021 року у справі № №\~686/27885/19 (провадження № 61-8240св20). Позивач наявність моральної шкоди обґрунтовує знущаннями з боку поліції, які полягали у наступному: застосування фізичної сили, примушування виконувати незаконні вимоги, приниження та постійні погрози розправою відносно нього. Старший лейтенант [PERSON] не соромився погрожувати йому шляхом використання свого службового становища принижував та змушував виконувати дії які принижували його як вільну особу. Користуючись своєю фізичною перевагою старший лейтенант [PERSON] неодноразово його вдарив, викручував руки, також погрожував йому що застосує іншого роду дії враховуючи застосування адміністративних санкцій. Свої прямі обов`язки старший лейтенант [PERSON] щодо порядку спокою та гарантій законності під час служби 14.11.2022 не виконував. Інші працівники поліції, які знаходилися поряд, ігнорували протиправне ставлення до нього та його друзів. Від протиправних дій поліції в особі старшого лейтенанта [PERSON] він зазнав моральних та фізичних страждань. По теперішній час він погано почувається, його лякають люди у поліцейській формі, його довіра до поліції вщент зруйнована. Таке протиправне ставлення до простих громадян не може бути залишено осторонь, він змушений звернутися до суду за відновленням справедливості, законності та захистом свого порушеного права, честі і гідності. Проаналізувавши надані суду докази, суд вважає доведеним лише факт відсутності вини позивача [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. При цьому судом не було встановлено фактів знущання працівників поліції над позивачем - [PERSON] та застосування щодо нього насильства. Суд також враховує, що позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження факту побиття його працівниками поліції та погіршення його стану здоров`я, тому ці доводи викладені у позовній заяві є недоведеними, тому не приймаються судом до уваги. З урахуванням викладеного, відповідно до положень статті 82 ЦПК України, суд дійшов висновку, що за постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.11.2022 року у справі № 303/7955/22 провадження в справі відносно [PERSON] про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, було закрите в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, що свідчить про незаконні дії посадової особи, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. При цьому з рішення суду чітко вбачається, що переглядом відеозапису з мобільного телефона [PERSON] , який надано особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, що міститься на СД-диску, встановлено, що на ньому містяться відео файли фіксації подій, зазначених у протоколі. Там видно, що [PERSON] 14 листопада 2022 року о 19 годині в м. Мукачево по вул. Духновича, де працівниками поліції здійснювалися слідчі дії, на законну вимогу працівників поліції відійшов за декілька метрів від даного місця, при цьому лише словесно захищав свою дівчину [PERSON] з боку особи жіночої статі, яка була запрошена понятою та яка вела себе агресивно. У той час [PERSON] поводив себе емоційно, висловлювався грубо, але невиконання ним саме законних вимог працівників поліції на відеозаписі не зафіксовано. При наданні оцінки відео-файлам, переглянутим в суді, які у повній мірі узгоджуються з наданими поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідків, суд бере до уваги, що [PERSON] виконав законне розпорядження (вимогу) працівника поліції відійти на деяку відстань безпосередньо від місця огляду посилки, яку отримала [PERSON] , а здійснення [PERSON] відеозйомки за допомогою свого мобільного телефона, його емоційна, груба форма спілкування з працівниками поліції не є саме злісною непокорою законним вимогам працівників поліції. Тобто у зазначеній постанова не встановлено жодних порушень з боку працівників правоохоронних органів, допущених щодо [PERSON] , а встановлена наявність конфлікту саме із понятою, яка була залучена задля документування, яка не є працівником правоохоронного органу. Відшкодування моральної\~шкоди провадиться\~незалежно від\~того,\~чи застосувались\~з боку\~держави будь-які\~заходи примусу. Проте, такі незаконні дії, які полягають лише у помилковому складенні щодо позивача протоколу про адміністративне правопорушення, яке сталося внаслідок різного тлумачення норми ст. 185 КУпАП працівниками поліції та судом, на думку суду, не призвели до завдання моральної шкоди позивачеві, оскільки позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявність такої шкоди та причинно наслідкового зв`язку між діями працівників поліції та його моральними стражданнями. Отже, позивачем не доведено усіх складових деліктної відповідальності, тому суд позбавлений можливості встановити наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди задля її відшкодування у відповідності до вимог статей 23, 1174 ЦК України,\~пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», що є підставою для відмови у позові. Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Позивач звільнений від сплати судового збору у встановленому Законом України «Про судовий збір» порядку, тому питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки їх розподіл у такому випадку не врегульований ст. 141 ЦПК України. Решту судових витрат, які складаються з витрат на правову допомогу слід покласти на позивача у зв`язку з відмовою в позові. Суд також вважає за необхідне повернути позивачеві [PERSON] з Державного бюджету України всю суму помилково сплаченого судового збору у розмірі 1 073,60 грн. за квитанцією від 22.01.2023 року № Р24А752517645D75557 на його розрахунковий рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed