Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач [PERSON] звернулася у Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу між нею та відповідачем [PERSON] . Позов обґрунтовано тим, що 13 серпня 2009 року Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб про що складено відповідний актовий запис № 396 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] . Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , як на даний час проживають разом з нею, і спору щодо місця проживання дітей між ним не має. В останні кілька років у неї з чоловіком постійно виникають непорозуміння і сварки. Чоловік не дбає про інтереси сім`ї у них різні погляди на сімейне життя і ведення спільного господарства. Крім того, через фізичне насильство з боку чоловіка вона втратила почуття любові і поваги до нього. Фактичні шлюбні відносини між ними припинились. Шлюб існує лише формально, збереження шлюбу неможливе. Вона з дітьми переїхала в інше помешкання з чоловіком не проживає. Примирення між подружжям і відновлення сім`ї є неможливе і не доцільне. Перебування у шлюбі суперечить її інтересам і інтересам дітей. Відповідач у запропонований судом строк та порядку подав відзив на позовну заяву про розірвання шлюбу, в якому вказав, що проти задоволення позову заперечує, просить надати термін для примирення. Заяви та клопотання учасників справи. 13.12.2024 позивач [PERSON] подала відповідь на відзив відповідача, в якій вказала, що заперечує проти надання терміну на примирення, просить розірвати шлюб зареєстрований між нею та відповідачем. 10.01.2025 від відповідача поступило клопотання про розгляд справи без його участі. 27.01.2025 позивач подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю просить їх задоволити. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Коваля Р.Г. від 19.11.2024, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, який у позові не має статусу підприємця, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Судове засідання щодо розгляду справи по суті призначено на 16.12.2024 о 10.30 год.. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.12.2024 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження даної цивільної в розгляд справи за правилами загального позовного провадження для розгляду справи по суті з підготовчим засіданням. 10.01.2025 протокольною ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 27.01.2025 о 09.45 год. Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. Судом також було задоволено заяву позивача про розгляд даної справи у її відсутності, та, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд даної справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Дотримуючись положень\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Так,\~судом встановлено,\~щосторони по справі 13 серпня 2009 року зареєстрували шлюб у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис № 396, та стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] . Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , про що 09 серпня 2010 року Верхньовисоцькою сільською радою Турківського району Львівської області складено відповідний актовий запис № 15 та видано свідоцтво про його народження [NUMBER] ; донька [PERSON] , [INFO] , \~ \~ \~ \~про що 12 травня 2017 року Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Львівській області складено відповідний актовий запис № 193 та видано свідоцтво про її народження [NUMBER] . Судом встановлено, що на даний час діти проживають позивачем , спору щодо місця проживання дітей у сторін немає. Судом також\~встановлено,\~що в сторін постійно виникають непорозуміння і сварки. у них різні погляди на сімейне життя і ведення спільного господарства. Позивач втратила почуття любові і поваги до відповідача, фактичні шлюбні відносини між ними припинились. Шлюб існує лише формально, збереження шлюбу неможливе. Позивач з дітьми переїхала в інше помешкання і з відповідачем спільно не проживає. Примирення між подружжям і відновлення сім`ї є неможливе і не доцільне. Перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін і інтересам їх дітей. Норми права та роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, та мотиви їх застосування. В силу ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Згідно із ст. 24 зазначеного Кодексу,шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ст. ст. 56, 110 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Як роз`яснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Висновок суду за результатами розгляду справи. Виконуючи вищенаведені приписи, а також враховуючи ту обставину, що сторони припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами, суд вважає, що подальше спільне життя учасників провадження і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін. Положеннями частин 3 та 4 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні, оскільки не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Крім того із поданої позовної заяви позивача та відповіді на відзив вбачається, що остання не має наміру щодо збереження сім`ї та підтримки сімейних відносин, не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем, примирення між ними неможливе. При таких обставинах суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, та інтересам їх дітей, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати. Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення. Зокрема, слід розірвати шлюб між сторонами, котрий був зареєстрований 13 серпня 2009 року Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що було зроблено актовий запис № 396. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 1211 грн. 20 коп. і підтверджуються квитанцією слід залишити за позивачем, оскільки остання зазначила, що такі витрати бажає залишити за собою. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду та оплати вартості послуг за оформлення позовної заяви, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved