Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

19.08.2024 до Вільнянського районного суду Запорізької області за підсудністю з Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла справа №202/8613/24. В порядку цивільного судочинства звернувся позивач\~ФОП « [PERSON] » в особі належно уповноваженого представника (на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від 11 березня 2024 року серія АІ № 1124709)\~адвоката Литвин Ростислава Миколайовича з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми боргу, в якій просить стягнути з відповідача\~ [PERSON] (код РНОКПП: [NUMBER] ) на користь позивача\~ФОП « [PERSON] » (код РНОКПП: [NUMBER] )\~3 % річних у розмірі 2 520 (дві тисячі п`ятсот двадцять) гривні 75 копійку та інфляційні втрати у розмірі 12 151 (дванадцять тисяч сто п`ятдесят одна) гривень 85 копійки. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що у відповідності до умов договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 21.09.2019 року у м.Маріуполь Донецької області о 21 год.30 хв., мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 2110», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », що підтверджується постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 04 грудня 2019. Відповідно до цієї постанови Жовтневого районного суду м.Маріуполя, водія [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав 21\~315, 00 грн. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 02.10.2019 року, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Згідно заяви про узгодження розміру страхового відшкодування від 26.09.2019 року, ПрАТ «ВУСО» та [PERSON] узгодили суму страхового відшкодування для відновлення пошкодженого автомобілю «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » у розмірі 21\~315,00 грн. За заявою [PERSON] та виконуючи взяті на себе зобов`язання згідно Полісу №АМ/5272587 від 29.09.2018 року, на підставі страхового акту №11969-24 від 02.10.2019 року ПрАТ «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі: 21\~315,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Між тим, 07.09.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та ФОП « [PERSON] » (новий кредитор) укладено договір № 07/09/2020 про відступлення права вимоги від 07 вересня 2020 року, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до цього договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договір № АМ/5272587 від 23.09.2018 року. Своєю чергою ФОП « [PERSON] » звернувся до Волноваського районного суду Донецької області з позовною заявою про стягнення такого боргу, а саме: завдані збитки в порядку регресу у розмірі 21\~315, 00 грн.; по сплаченому судовому збору в розмірі 840, 80 грн.; витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 11\~863,80 грн. Заочним рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 30 грудня 2021 року у справі №221/8438/20 цей цивільний позов позивача до [PERSON] було задоволено. Тобто ФОП « [PERSON] » завдані збитки не були компенсовані ані до розгляду вище згаданої справи, а не під час її розгляду, - підсумовує свій позов ФОП « [PERSON] ». Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 01.10.2024 року, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача\~адвокат Литвин Р.М. 14.10.2024 року скориставшись системою «Електронний суд» подав до Вільнянського районного суду Запорізької області заяву за змістом якої просить розглянути цю справу за відсутності сторони позивача, та проти ухвалення в цій справі заочного рішення сторона позивача не заперечує. Адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території України. Згідно п. 19 Розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України), особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"; Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції. Відповідно до 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщено не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщено не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Судом здійснено виклики, повідомлення відповідача шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України, а отже, відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ФОП « [PERSON] » до нього про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу,\~не подав. В матеріалах справи наявні відомості оголошення про виклик [PERSON] у судове засідання на 28.10.2024, 28.11.2024, 21.01.2025. Втім, відповідач\~ [PERSON] свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів, як й не подав заяву про визнання ним позовних вимог. У призначенні в межах цієї справи відповідач жодного разу не явився. Інших заяв, клопотань від позивача/відповідача у зазначеній цивільній справі, пов`язаних із розглядом справи, до суду не надходило. Згідно з частинами 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Втім, як зазначалось вище, відповідач тричі в судові засідання не з`явився, відзив не подав, про причини не повідомив, хоча належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи. Суд зі згоди представника позивача, обумовленої у зазначеній вище заяві від 14.10.2024 року, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки текст рішення складено 28.01.2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 21.10.2025 року, датою ухвалення рішення є саме 28.01.2025 року. Перевіривши зібрані докази, постановляючи заочне рішення, суд позовні вимоги задовольняє з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч. 3 ст. ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом встановлено, що рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 30.12.2021 року у справі №221/8438/20 та номером провадження 2/221/458/2021, позовні вимоги ФОП « [PERSON] » до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу задоволено, стягнуто з [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 21\~315, 00 грн.; по сплаченому судовому збору в розмірі 840, 80 грн.; витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 11\~863,80 грн. Поза тим, суд вважає за необхідне вказати в цій частині, що суд не досліджуватиме ті докази які були вже предметом дослідження у межах іншої цивільної справи, з якої утворився предмет цього спору, зокрема ці взаємовідносини та спір щодо заборгованості, тому суд встановлені обставини справи сприймає в силу принципу преюдиції цивільного судочинства (преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ), що прямо регламентована положеннями статті 82 ЦПК України. Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 30.12.2021 року у справі №221/8438/20 та номером провадження 2/221/458/2021 набрало законної сили у встановленому чинним законодавством порядку\~01.02.2022 року. Своєю чергою, як вбачається постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06.11.2023 року, на підставі виконавчого листа №221/8438/20, виданого 08.06.2022 Красногвардійським районним судом м.Дніпропертовська про стягнення з [PERSON] , на користь ФОП « [PERSON] » завдані збитки в порядку регресу у розмірі 21\~315, 00 грн., й стягнення з [PERSON] , на користь ФОП « [PERSON] » суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн., та 11\~863,80 грн., витрат на правову допомогу, відкрито виконавче провадження №73228260, яке, за перевіркою відомостей, що перебувають у публічному доступі, станом на 18.06.2024 року перебуває в статусі\~відкрито, що свідчить про невиконання [PERSON] обов`язку з погашення заборгованості перед ФОП « [PERSON] », яка встановлена відповідним рішенням суду стосовно завданих ним збитків. Відповідно до долучених до позовної заяви розрахунків суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми заборгованості, з якими суд погоджується та приймає до уваги, вбачається, що взята за основу сума заборгованості 34\~018,80 грн., як загальна сума заборгованості за рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 30.12.2021 року у справі №221/8438/20 та номером провадження 2/221/458/2021, та з нею вирахувані інфляційні втрати та 3% річних за період з 30.12.2021 року по 18.06.2024 року, що в сумі складають 14\~672,60 грн., з яких 12\~151,85 грн., це інфляційні втрати позивача, а 2\~520,75 грн., становлять нараховані у порядку ст. 625 ЦПК України, три відсотки річних на боргову суму. Згідно з положеннями ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене повністю узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та номером провадження 14-68цс18. Слід зазначити, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі за єдиним унікальним номером 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц та номером провадження 14-16цс18. У свою чергу інфляція\~це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Так, згідно із ст. вказаного Закону індексація грошових доходів населення\~це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції)\~показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Резюмуючи все вищезазначене у своєму взаємозв`язку, слід підкреслити в даному контексті правовідносин між сторонами, що завдання майнової шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою, й, залежно від змісту такого зобов`язання воно є грошовим, то до особи, яка завдала майнову шкоду потерпілій особі, можуть бути застосовані наслідки порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості. Відтак, зібраними матеріалами справи підтверджується та обставина, що відповідач, мав і має грошове зобов`язання перед позивачем, котре виникло на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області від 30.12.2021 року у справі № 221/8438/20 та номером провадження 2/221/458/2021, що 01.02.2022 року набрало законної сили, та стягнуто з [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 21\~315, 00 грн.; по сплаченому судовому збору в розмірі 840, 80 грн.; витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 11\~863,80 грн. Відтак з огляду на те, що відповідач [PERSON] порушив, й продовжує порушувати, вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, як наслідок позовні вимоги сформовані про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу підлягають задоволенню повністю. При цьому судом також було перевірено розрахунки сторони позивача і такі підтвердились, натомість, такі розрахунки інфляційних втрат і трьох відсотків річних на заборгованість відповідача [PERSON] - ним не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано. Щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 1\~211, 20 грн. відповідно до квитанції про сплату сервісу оплати GOVPAY24 №0449-0268-6295-7875 від 26.06.2024 року, та які підтверджується відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь зазначеного позивача з відповідача, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача, з дотриманням приписів ст. 81 ЦПК України, надано: договір про надання правової допомоги № 08 від 02.02.2021 року між ФОП « [PERSON] » та адвокатом Литвином Р.М. із описом послуг з предметом надання правової допомоги; додаткову угоду №1 акт приймання-передачі правової допомоги від 18.05.2024 року до договору про надання правової допомоги № 08 від 02.02.2021 року за змістом якого ФОП « [PERSON] » погодився з сумою та взяв на себе зобов`язання сплатити 5000 грн. за правову допомогу адвоката Литвина Р.М. у цій справі; квитанцію до прибуткового касового ордера від 18.06.2024 року, яким адвокатом прийнято від ФОП « [PERSON] » 5000 грн. за правову допомогу та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 8610/10. Суд вважає, що вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову (правничу) допомогу підлягає задоволенню, тому, враховуючи викладене та наявність доказів понесених витрат на сплату правничої допомоги, а також їх співмірність, допустимість й належність, означені витрати в сумі 5000 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог. Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved