Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

25 грудня 2024 року рішенням Арцизьким районним судом Одеської області розглянуто цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до Арцизької міської ради відшкодування моральної шкоди, та ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог. 31 грудня 2024 року до суду від представника позивачки адвоката Кочурова А.О. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн., витрат на послуги експерта у розмірі 15000,00 грн. У судовому засіданні представник позивачки заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат підтримав, просив її задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, посилаючись на те, що до закінчення судових дебатів позивачка та її представник не заявили про подання доказів понесення судових витрат. Судові витрати повинні бути стягнуті відповідно до пропорційно задоволеним позовним вимогам, оскільки судом позов задоволено частково. Позивачка та її представник не надали суду належного розрахунку та доказів витрат на правову допомогу. Висновок експерта при ухваленні рішення суд не взяв до уваги. Письмове клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу відсутнє, однак заявлено усно у судовому засіданні. Суд, розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, заслухавши обґрунтування представника позивачки, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів) рахунків тощо. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторони зробили про це відповідну заяву. У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 710/1367/20 (провадження № 61-18295св23), в додатковій постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 904/1101/23, в ухвалі Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 638/6853/21 (провадження № 61-16912св23) зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, зокрема і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів. Про подання доказів понесення витрат на правову допомогу, але за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, розяснено судам і в пункті 102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві представник позивачки просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, реалізуючи своє право подати відповідні докази про понесені витрати у встановлені процесуальним законом строки, тобто зробив відповідну заяву про розподіл судових витрат у частині витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів. Оскільки рішення Арцизького районного суду Одеської області ухвалено 25 грудня 2024 року, а докази про понесення і розмір судових витрат на правову допомогу подала 30 грудня 2024 року, тобто протягом\~п`яти робочих днів після ухвалення рішення, вимоги частини 8 статті 141 ЦПК України дотримані. Щодо витрат на професійну правничу допомогу Відповідно до частини 1, частини 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з\~пунктами 1,\~2\~частини 3\~статті 133,\~частини 1,\~частини 2\~статті 137\~ЦПК України\~до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати,\~зокрема,\~на професійну\~правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до\~пункту 2\~частини 2\~статті 141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною 1 статті 58 ЦПК України\~сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша\~статті 60 ЦПК України). За змістом статті 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката, як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій\~статті 62 ЦПК України. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті\~1, частин 3, 5 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити\~Конституції України\~та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до\~статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також, відповідно до статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19). Згідно з вимогами частин першої - п`ятої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України\~суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 статті 137 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)). Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Разом із тим, у пунктах 150-151 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) вказано, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу має бути належним чином мотивовано. За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21. Судом встановлено,\~що представником\~відповідача у\~судовому засіданні\~було усно заявлено\~клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, яке жодним чином не обґрунтовано не співмірність таких витрат та не надано суду відповідних доказів завищення витрат на послуги адвоката, непропорційності їх складності справи та надмірності таких витрат для позивачки, чим не виконані вимоги частини 6 статті 137 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстав для відмови чи зменшення розміру витрат позивачки на професійну правничу допомогу відсутні, оскільки усне клопотання, заявлене представником відповідача, є необґрунтованим та не доводить неспівмірності витрат, які просить стягнути позивачка. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої\~статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за\~статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, оскільки такі ж самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, представник позивачки надав суду: договір про надання правової допомоги від 07 квітня 2021 року, укладеного між адвокатом Чернишовим Є.С. та [PERSON] , позивачкою у справі (т. 2 а. с. 154); ордер на надання правничої (правової) допомоги від 21 квітня 2021 року (т. 1 а. с. 23); розрахунок гонорару від 25 січня 2022 року та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Чернишовим Є.С. та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 25 січня 2022 року (т. 2 а. с. 158), відповідно до яких позивачці адвокатом Чернишовим Є.С. була надана наступна правнича допомога: консультація позивача по відшкодуванню моральної шкоди 1000,00 грн.; вивчення та надання правового аналізу документів 3000,00 грн.; підготовка та складання позовної заяви 5000,00 грн.; підготовка та складання клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання 2000,00 грн.; підготовка та складання клопотання про призначення судово-психологічної експертизи 4000,00 грн.; квитанцію № 1/07-04-21/Р про сплату адвокатського гонорару від 07 квітня 2021 року на суму 1000,00 грн., квитанцію № 2/07-04-21/Р про сплату адвокатського гонорару від 14 квітня 2021 року на суму 3000,00 грн., квитанцію № 3/07-04-21/Р про сплату адвокатського гонорару від 21 квітня 2021 року на суму 5000,00 грн., квитанцію № 4/07-04-21/Р про сплату адвокатського гонорару від 25 січня 2022 року на суму 2000,00 грн., квитанцію № 5/07-04-21/Р про сплату адвокатського гонорару від 25 квітня 2021 року на суму 4000,00 грн. (т. 2 а. с. 155). Також, позивачкою надано договір про надання правової допомоги від 30 грудня 2024 року, укладеного між адвокатом Кочуровим А.О. та [PERSON] , позивачкою у справі (т. 2 а. с. 153); ордер на надання правничої (правової) допомоги від 30 грудня 2024 року (т. 2 а. с. 152, 157); розрахунок гонорару від 30 грудня 2024 року та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 30 грудня 2024 року (т. 2 а. с. 158 зворот), відповідно до яких позивачці адвокатом Кочуровим А.О. була надана наступна правнича допомога: складання і подання заяви про ухвалення додаткового судового рішення 3000,00 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера № 30/12 від 30 грудня 2024 року на суму 3000,00 грн. (т. 2 а. с. 156). Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані адвокатом послуги, а також подані до суду документи, врахувавши характер виконаної роботи, принципи співмірності та критерії розумності їхнього розміру, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та виконаної роботи, необхідності виконаних послуг та значимості таких дій у справі, а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи, її складності та строку розгляду справи та фінансовий стан обох сторін, а також заперечення представника відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення в частині про стягнення витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правову у розмірі 15000,00 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, оскільки розмір вказаних витрат у сумі 15000,00 грн. (як про це зазначив представник позивачки) є співмірним та не суперечить критеріям їх дійсності, необхідності та розумності. Щодо витрат, пов`язаних із проведенням експертизи Відповідно до пункту 45 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну. Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов`язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України «Про судову експертизу»). Після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК (стаття 141 ЦПК України в чинній редакції). Відповідно до пункту 35 постанови, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК (стаття 141 ЦПК України в чинній редакції) та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 13 квітня 2022 року у справі було призначено судову психологічну експертизу, оплату за проведення якої покладено на [PERSON] . Згідно з актом здачі-приймання послуг від 05 червня 2022 року вартість послуг експерта становила 15000,00 грн., яку замовниця сплатила виконавцю у повному обсязі (т. 2 а. с. 37). Крім того, суд звертає увагу, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань.\~Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості\~(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18 (провадження № 14-115цс21)). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у частині про стягнення судових витрат, пов`язаних із проведенням судової психологічної експертизи у розмірі 15000,00 грн.

Outcome: approved