Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав, шляхом направлення позову засобами поштового зв`язку, який надійшов до суду 08.08.2024. В позові просив витребувати у третьої особи висновок про обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини і доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, викликати свідків; позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 12.08.2024 та 22.08.2024 ухвалами суду позовна заява залишена без руху. 04.09.2024 представник позивача подала до суду позовну заяву в новій редакції. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що сторони зареєстрували шлюб 07.02.2015. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . З 2020 року сімейне життя не складалося, стосунки між ними поступово погіршувалося, що в результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, окремого проживання і наступного розірвання шлюбу 28.12.2020. Практично з моменту народження сина йому доводилося самостійно доглядати і виховувати дитину, піклуватися про розвиток його особистості. Самостійно також доводилося забезпечувати лікування та дошкільне, а зараз вже шкільне навчання, факультативні зайняття, купляти щоденний одяг, іграшки, влаштовувати і оплачувати відпочинок і оздоровлення, організовувати дні народження, свята. Мати життям, забезпеченням та лікуванням сина ніколи не цікавилася, його не відвідувала, син її практично не знає. Після винесення 28.12.2020 судового рішення про розірвання шлюбу відповідачка надає мінімальну фінансову підтримку, проживає окремо, не цікавиться вихованням дитини, яка мешкає зі мною та моїми батьками. Жодного разу не була на батьківських зборах у школі дитини. На даний час їх син [PERSON] перейшов у 4 клас. Вважає, що [PERSON] з моменту народження дитини систематично і безпідставно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо свого сина [PERSON] . Від допомоги у лікуванні, вихованні та піклуванні про свого сина самоусунулася. Із моменту, коли вона пішла із родини вона не відвідувала сина, його життям і вихованням не цікавилася. Все це дає підстави стверджувати, що мати нехтує власними обов`язками. Вона ніколи не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання сина, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти і повинна бути позбавлена батьківських прав. Вважаю, що спілкування [PERSON] із матір`ю може в подальшому негативно впливати на його психологічний стан та здоров`я, а подальше виховання біологічною батьком матір`ю не відповідає інтересам дитини, є небезпечним, зважаючи на її спосіб життя та відношення до власної дитини. Для [PERSON] створені всі умови для розвитку ми живемо однією родиною у власному будинку, син має окреме ліжко, місце для іграшок, речей і книг, він відвідує ліцей, інші позашкільні гуртки. З моменту народження сина я самостійно утримував і забезпечував його, самостійний дохід працюючи фізичною особою - підприємцем. В їх родині син росте у тиші і спокої, психологічно врівноважений, інтелектуально і фізично розвинений на рівні своїх однолітків. Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Зобов`язано орган опіки та піклування Голованівської селищної ради, як орган опіки та піклування Кіровоградської області подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] ,\~матері дитини [PERSON] ,\~та батька\~дитини [PERSON] , а також на підставі інших документів, які стосуються справи.. На виконання ухвали суду від 05.09.2024 орган опіки та піклування 08.10.2024 надав суду висновок комісії з питань захисту прав дитини щодо розв`язання спору , тобто про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Голованівської селищної ради №109 від 26.09.2024.. 26.11.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились , представник позивача надала суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити . Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі , підтвердила , що дитина проживає разом з батьком . Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті та висновок органу опіки та піклування, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, врахуваши заяву відповідача про визнання позову, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьком дитини є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Відповідно до копії рішення суду від 28.12.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення набрало законної сили 27.01.2021. Відповідно до акту обстеження умов проживання умов сім`ї [PERSON] від 16.08.2024 [PERSON] проживає в будинку , власником якого є його мати , разом зі своїм сином [PERSON] , 2015 року народження. Зі слів [PERSON] колишня дружина мати дитини з ним довгий час не проживає, дитиною не займається, не бере участі у його вихованні та утриманні. . Згідно копії характеристики учня 4-в класу [PERSON] , виданої 17.07.2024 Голованівським ліцеєм ім.. Т.Г. Шевченка Голованівської селищної ради мати дитини [PERSON] з сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являється. Відповідно до висновку комісії захисту прав дитини Голованівської селищної ради, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі, а обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Судом встановлено, що дитина, по відношенню до якої відповідач позбавляється батьківських прав, проживає з позивачем, а тому відповідач зобов`язана утримувати дитину до досягнення повноліття та сплачувати аліменти. З матеріалів справи не вбачається, що між сторонами укладено договір про утримання дитини, засвідчений належним чином, або видано судовий наказ чи винесено рішення суду про стягнення з відповідача на утримання дитини аліменти, тому з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитину до досягнення повноліття. З урахуванням вимог ч. 3 ст. 166 СК України, за відсутності відмови позивача щодо отримання аліментів від відповідача, суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, інших дітей на утриманні не має. А тому, суд дійшов висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1\~ст. 191 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Як вбачається з наданої квитанції №5989-2618-9582-8053 від 01.08.2024, останній за подання даного позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп., а тому, у зв`язку з визнанням відповідачем позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 605 грн. 60 коп. судового збору, а інша частина судового збору в тому ж самому розмірі, у зв`язку з задоволенням позову, покладається на відповідача. Враховуюче те, що позивача звільнено від сплати судового збору, у зв`язку з стягнення аліментів, з відповідача мають бути стягнуті 1211 грн. 20 коп. судового збору на користь держави. Підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні у зв`язку з відсутністю таких заходів. Підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved