Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивований тим, що 02.08.2005 між ПАТ КБ "ПиватБанк", правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №NKA0GF044440289 про надання споживчого кредиту на строк до 01.08.2025 у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 28 160 доларів США для придбання квартири в сумі 22 000 доларів США, а також на оплату страхових платежів у сумі 6 160 грн, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 0,92 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,18% від суми виданого кредиту 22 000 доларів США. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.07.2016 у справі №487/2135/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 55 327,88 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1 437 971,60 грн, з яких: заборгованість за кредитом 18 834,51 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитом 12 561,56 дол. США; заборгованість з комісії за користування кредитом 2 494,80 дол. США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань 21 437,01 дол. США. 11.01.2019 приватним нтаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинений виконавчий напис №119 про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №NKA0GF044440289, укладеним між нею та АТ КБ "ПриватБанк" 02.08.2005 року. У виконавчому написі зазначено, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонується задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 90 909,06 дол. США, еквівалент 2 530 854,23 грн, шляхом перерахування банку коштів на рахунок: заборгованість за кредитом 18 731,49 дол. США; заборгованість за відсотками 19 857,17 дол. США, комісія 3 722,40 дол. США, пеня 48 598,00 дол. США. Строк, за який проводиться стягнення, становить 13 років 3 місяці 13 днів, а саме: з 02 серпня 2005 року по 15 листопада 2018 року. 26.10.2021 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадженя №67263535 з виконання вказаного виконавчого напису. Позивачка зазначає, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 16.10.2023 у справі №487/2135/16-ц заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.07.2016 в частині розміру заборгованості, нарахованої після 18.12.2011, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. В іншій частині рішення змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 02.08.2005 у розмірі 24 222,94 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 05.04.2016 складає 629 554 грн 21 коп. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 16.10.2023 виправлено арифметичну помилку в постанові від 16.10.2023, замість неправильного розміру заборгованості зазначено правильний 23 674,67 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 05.04.2016 складає 615 304 грн 67 коп. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на положення ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", позивачка вважає, що матеріально-правові підстави, заявлені кредитором для вчинення виконавчого напису, повністю спростовуються постановою Миколаївського апеляційного суду, отже факт протиправності виконавчого напису не потребує доказування. Позивачка просить визнати виконавчий напис №119, вчинений 11 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального Бондар І.М., про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 06.03.2024 відкрито провадження у цивільній справі і призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 07.05.2024 закрито підготовче провадження і призначено судовий розгляд у відкритому судовому засіданні. Позивачка [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не була присутня в судовому засіданні, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник АТ КБ "ПриватБанк", належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не був присутнім в судовому засіданні, відповідно до заяви від 16.04.2024 просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] , посилаючись на те, що позивачка лише процитувала норми права, якими регулюється процедура вчинення виконавчого напису, та не містить чітких підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що саме порушив банк або нотаріус під час його вчинення. Кредитний договір укладений 02.08.2025, строк повернення кредиту за цим договором встановлено до 01.08.2025, а виконавчий напис вчинений 11.10.2019, отже станом на дату вчинення виконавчого напису з дня виникнення вимоги не минуло 3 роки, а тому банк правомірно звернувся до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, а нотаріус вчинив виконавчий напис. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не була присутня в судовому засіданні. На виконання ухвали суду про витребування доказів повідомила, що не має можливості надати документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис №119 від 11.01.2019, оскільки вони вилучені для знищення внаслідок спливу строку зберігання, який складає 3 роки. Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що 02.08.2005 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладений кредитний договір №NKA0GF044440289. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк зобов`язується надати [PERSON] кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк по 1 серпня 2025 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 28160,00 доларів США на наступні цілі: придбання квартири в сумі 22000 дол. США і на оплату страхових платежів в сумі 6160,00 грн, з уплатою за користування кредитом процентів в розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і комісії за розрахункове-касове обслуговування в розмірі суми 0,18% від суми виданого кредиту 22000 дол. США, комісії за достракове погашення кредиту відповідно до п. 1.5 даного договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 16 серпня 2005 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рябоконь К.Л. та зареєстрований в реєстрі за №26, за умовами якого [PERSON] передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.07.2016 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 02.08.2005 у розмірі 55327,88 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 1437971,60 грн, з яких: заборгованість за кредитом 18834,51 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом 12561,56 дол. США, заборгованість з комісії за користування кредитом 2494,80 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 21437,01 дол. США. 11 січняня 2009 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №119, яким було запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] . У виконавчому написі зазначено, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонується задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування банку коштів на рахуноку банку у розмірі: заборгованості за кредитом 18 731,49 дол. США; заборгованість за відсотками 19 857,17 дол. США, комісія 3 722,40 дол. США, пеня 48 598,00 дол. США. 16.10.2023 постановою Миколаївського апеляційного суду заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2016 року в частині розміру заборгованості, нарахованої після 18 грудня 2011 року, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог за безпідставністю. В іншій частині рішення змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 02 серпня 2005 року у розмірі 24 222,94 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 05 квітня 2016 року складає 629 554 грн 21коп. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ). Згідно з підпунктом 2.1. пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2., 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, а також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Проте характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності (підпункт 2.3. пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до підпункту 2.3. пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такий висновок у подібних правовідносинах зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Відповідно до п. 2.3.3. кредитного договору, укладеного банком з позивачкою [PERSON] , передбачено, що при виникненні порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, Банк на власний розсуд має право змінити умови договору витребувати у позичальника дострокове повернення кредиту, сплати комісії і процентів за його користування, виконання інших зобов`язань по цьому договору у повному об`ємі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, по зобов`язанням, строки виконання яких не настали, строки вважаються такими, що настали у вказану у повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, комісію і проценти за фактичний строк його користування, у повному об`ємі виконати інші зобов`язання по договору. \~ \~ \~ \~У постанові Миколаївського апеляційного суду від 16.10.2023 у справі №487/2135/16-ц зазначено, що "з наданої відповідачкою до суду першої інстанції (при поданні заяви про перегляд заочного рішення) вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 12.11.2011 року вбачається, що у зв`язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору щодо своєчасної сплати чергових платежів на погашення кредиту та утворенням простроченої заборгованості за кредитом Банк повідомив позичальника про необхідність в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги достроково погасити всю суму заборгованості за кредитом, проценти та штрафні санкції (а.с. 48-49). Як вказала [PERSON] , вказана вимога була отримана нею 18 листопада 2011 року. За таких обставин ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно до умов укладеного договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив кінцевий строк погашення кредиту. Отже, починаючи з 19 грудня 2011 року [PERSON] повинна була повернути всю заборгованість за договором, проте відповідачка вищевказану вимогу Банку не виконала. У постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року в справі № 755/15853/15-ц, від 10 лютого 21022 року у справі № 263/1976/16-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України припиняється також і право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] процентів за користування кредитними коштами та пені, нарахованих Банком за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування, тобто, після 18 грудня 2011 року є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки комісії у розмірі 2 494,80 доларів США, то позивачем не доведена наявність передбачених договором підстав для її стягнення, оскільки п. 1.1 кредитного договору передбачено, що комісія за розрахунково-касове обслуговування сплачується в момент надання кредиту, а комісія за дострокове погашення кредиту відповідно п. 1.5 даного договору складає 0% від суми переплаченого тілу кредиту. Не обґрунтовано нарахування комісії і наданим позивачем розрахунком заборгованості. Отже рішення суду про стягнення з [PERSON] комісії у розмірі 2 494,80 доларів США підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог за безпідставністю." Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зі змісту виконавчого напису нотаріуса вбачається, що банком нараховано заборгованість за відсотками, комісія, пеня за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування, тобто, після 18 грудня 2011 року. Таким чином, заборгованість за кредитним договором, яку запропоновано задовольнити оспорюваним виконавчим написом, не можна вважати безспірною. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, слід задовольнити. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, на її користь з відповідача слід стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1073 грн 60 коп.

Outcome: approved