Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

20 грудня 2024 року представник позивача адвокат Шунько О.Г., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову із посиланням на ст. ст. 180, 181, 182, 191, 192 СК України зазначає, що відповідач є батьком дитини, не надає допомоги на її утримання та забезпечення її всім необхідним для гармонійного як фізичного, так і культурного розвитку, дитина проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач офіційно працює в Роменському РВП ГУНП в Сумській області, інших дітей не має, на його утриманні непрацездатних осіб також не має, тому повинен дбати та піклуватися про свою дитину. Ухвалою судді від 30 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Позивач в заяві до суду позовні вимоги підтримала, просила їх задовільнити, справу розглядати без її участі. Представник позивача адвокат Шунько О.Г. в заяві до суду просив справу проводити без його та позивача участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовільнити. Відповідач в заяві до суду позов визнав, просив справу розглядати без її участі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи проводиться за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.03.2009, [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказано: батько [PERSON] , мати [PERSON] . [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 21.04.2023, довідкою виконавчого комітету РМР № 1 від 11.12.2024 р. [PERSON] є студентом 1 курсу денного відділення Відокремленого структурного підрозділу «Роменський фаховий коледж КНЕУ ім. В.Гетьмана» з 01.09.2024, термін закінчення закладу освіти 30.06.2028. Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні сімейні правовідносини з приводу утримання дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десяти кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексуУкраїни частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитини, визначається судом. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. За таких обставин, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки позивач просить стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що позивач проживає з дитиною, яка перебуває на її утриманні, а відповідач працює, інших дітей, непрацездатних батьків немає, то з нього на користь позивача мають стягуватися аліменти на утримання дитини. Враховуючи рівний обов`язок батька і матері утримувати своїх дітей суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 його частини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. При вирішенні питання, щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом враховується наступне. Відповідно до ч. 1., п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. При постановленні рішення Європейський суд з прав людини (Справа Побегайло проти України, заява № 18368/03) 29 березня 2004 року зазначив, що для компенсації затрат в суму, присуджену у відповідність зі статтею 41 Конвенції, повинно бути встановлено, що ці затрати були необхідними та фактично понесені, з метою запобігання порушення або отримання відшкодування за визнане порушення Конвенції, і якщо вони були розумними відносно їхнього розміру. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі №922/1964/21 викладена правова позиція, в якій зазначено, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, до матеріалів справи представником позивача долучено копію ордеру від 12.12.2024 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльність, договір про надання правничих послуг №12/12/1, орієнтовний розрахунок суми судових витрат, що складають 4800 грн. На підставі вище зазначеного, враховуючи критерії реальності та розумності адвокатських витрат та фінансового стану обох сторін, дослідивши всі надані докази у їх сукупності на підтвердження здійснення таких послуг, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів. Також з відповідача, на підставі ст. 141 ЦПК України, в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20грн.

Outcome: partial