Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Представник заявника, адвокат Куснер Н.О., в інтересах гр. [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання безвісно відсутньою [PERSON] ,1987 року народження, та визнання заявника одиноким батьком. В обґрунтування поданої заяви представником заявника зазначено, що 19.03.2010 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] . 30.06.2023 в.о. начальника Індустріального відділу у м. Дніпрі ГУДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення про примусове повернення [PERSON] до країни походження або третьої країни, як особи без громадянства. 18.11.2023 [PERSON] виїхала з міста Дніпра. 20.11.2023 вона прибула до Республіки Молдови, 22.11.2023 [PERSON] прибула до Грузії для отримання візи в Україну. В цей день заявник останній раз спілкувався з нею по телефону. [PERSON] повідомила, що збирається поїхали до родичів на територію російської федерації. Після того, телефон [PERSON] вимкнутий, будь якого зв`язку з нею немає. Таким чином, відомостей про місце перебування [PERSON] немає. З відповідною заявою заявник звернувся до ГУНП в Дніпропетровській області. Також представник заявника зазначила, що [PERSON] один утримує і виховує двох дітей: [PERSON] , 2010 року народження, і [PERSON] , 2017 року народження, тому має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У зв`язку із зазначеним, представник заявника, адвокат Куснер Н.О., просила задовольнити дану заяву, визнати [PERSON] безвісно відсутньою, а [PERSON] визнати одиноким батьком дітей [PERSON] ,2010 року народження, і [PERSON] , 2017 року народження. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи. Ухвалою судді від 21.11.2024 заява [PERSON] прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 19.12.2024 у якості заінтересованої особи у справі залучено [INFO] . Під час судового розгляду заявник [PERSON] та представник заявника, адвокат Куснер Н.О., підтримали заяву з підстав, зазначених вище, просили задовольнити. Представник заінтересованої особи - [INFO] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений. Допитані під час розгляду справи свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що в останнє мали зв`язок з [PERSON] наприкінці листопада 2023 року. Свідку [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , відомо, що її дочка поїхала в Республіку Молдова, а потім в Грузію для оформлення візи. Потім [PERSON] збиралася їхати в російську федерацію до родичів. Свідок [PERSON] повідомила, що в останнє спілкувалася з [PERSON] у грудні 2023 року через менеджер «вайбер», остання збиралася їхати до Грузії і до російської федерації. Аналогічні пояснення надав свідок [PERSON] . З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволені заяви [PERSON] про визнання безвісно відсутньою [PERSON] , виходячи з такого. Судом встановлено, що заявник [PERSON] і [PERSON] , [INFO] , є подружжям. Шлюб між ними зареєстрований Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 19.03.2010 року, актовий запис 106. [PERSON] і [PERSON] мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2010 року народження, і [PERSON] , 2017 року народження. Встановлено, що Рішенням в.о. начальника Індустріального відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 30.06.2022 громадянку російської федерації [PERSON] , 1987 року народження, примусово повернуто до країни походження, до російської федерації. З даного рішення вбачається, що [PERSON] є громадянкою російської федерації, порушила правила перебування іноземців на території України та вимоги Закону України «Про правовий статус перебування іноземців та осіб без громадянства», перевищила термін перебування на території України та ухилилася від виїзду з території України. З пояснень заявника, свідків встановлено, що [PERSON] виїхала з території України наприкінці листопада 2023 року до Республіки Молдови, потім до Грузії, а потім збиралася виїхати до російської федерації. Заявник зазначає, що з грудня 2023 року зв`язку з [PERSON] немає, місце знаходження її не відомо. Згідно зі статтею 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місті її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті , в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово (ч.1 ст. 29 ЦК). Цивільний кодекс України визначає місцем постійного проживання те місце, де громадянин розмістився в силу життєвих обставин. Відповідно до\~Закону України\~Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в України», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Згідно зі\~статтею 5\~цього Закону, законними підставами перебування на території України іноземців та осіб без громадянства для реалізації своїх прав на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є підстави, встановлені\~Законом України\~"Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" або\~Законом України\~"Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, мають право на вибір місця проживання, крім обмежень, встановлених\~статтею 13\~цього Закону (частини 1,3 ст.5). Статтею 13 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначені обмеження вільного місця проживання, зокрема, щодо іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України. Відповідно до положень ст. 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (частини 1,3 ст.9). Відповідно до частини 3 ст.12,частини 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджених наявних у справі доказів. Проаналізувавши встановлені під час судового розгляду обставини і відповідні їм правовідносини, суд вважає відсутніми правові підстави для визнання [PERSON] безвісно відсутньою, оскільки, як встановлено, остання є громадянкою російської федерації, відповідно до Рішення в.о. начальника Індустріального відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 30.06.2022 примусово була повернута до російської федерації, перевищивши термін перебування в Україні. Тому немає підстав вважати, що [PERSON] мала постійне місце проживання в Україні, котре, навіть у заяві до суду, заявником не вказано. Що стосується вимог заявника про визнання його одиноким батьком дітей: [PERSON] , 2010 року народження і [PERSON] , 2017 року народження, котрі заявник пов`язує з визнанням [PERSON] , 1987 року народження, безвісно відсутньою, то оскільки ці вимоги носять похідний характер від вимог заявника про визнання [PERSON] безвісно відсутньою, а суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні, то вимоги про визнання заявника одиноким батьком також не можуть бути задоволені. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed