Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

У грудні 2022 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 17-Ф/08-34 від 23 червня 2008 року. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 17-Ф/08-34, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 27 800, 0 дол США на строк з 23 червня 2008 року по 22 червня 2017 року із сплатою процентів за користування кредитними коштами виходячи з 13, 5 % річних. На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором , Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» уклав з [PERSON] договір поруки № 17-Ф/08-34-Р від 23.06.2008 року, відповідно до якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором № 17-Ф/08-34 від 23 червня 2008 року на суму 27 800, 0 дол США. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору Позичальником , Банк звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київчької області з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.12.2009 року у справі № 2-3282/2010 було задоволено позов Банку та стягнуто солідарно з Позичальника та Поручителя на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 27 113, 90 дол США та 7 813, 57 грн , а також судові витрати у розмірі 1700, 0 грн та 120, 0 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Позивач зазначає, що рішення суду набрало законної сили 20.12.2010 року та на його виконання були видані виконавчі листи, проте фактично воно виконано не було, заборгованість за кредитним договором не була погашена, що підтверджується рухом коштів. Зважаючи на те, що Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь 3% річних від простроченої суми у розмірі 2 679, 89 дол США, а також стягнути з відповідачів на свою користь судовий збір у розмірі 2 481, 00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, направленим до суду листом просив розглядати справу у свою відсутність. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 23 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 17-Ф/08-34, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 27 800, 0 дол США на строк з 23 червня 2008 року по 22 червня 2017 року із сплатою процентів за користування кредитними коштами виходячи з 13, 5 % річних. На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором , Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» уклав з [PERSON] договір поруки № 17-Ф/08-34-Р від 23.06.2008 року, відповідно до якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором № 17-Ф/08-34 від 23 червня 2008 року на суму 27 800, 0 дол США. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору Позичальником , Банк звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.12.2009 року у справі № 2-3282/2010 було задоволено позов Банку та стягнуто солідарно з Позичальника та Поручителя на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 27 113, 90 дол США та 7 813, 57 грн , а також судові витрати у розмірі 1700, 0 грн та 120, 0 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Рішення суду набрало законної сили 20.12.2010 року та на його виконання були видані виконавчі листи, проте фактично рішення виконано не було, заборгованість за кредитним договором боржником не погашена. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач має перед позивачем грошове зобов`язання, яке виникло з кредитного договору №17-Ф/0834 від 23.06. 2008 року, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.12.2009 року у справі № 2-3282/2010року про солідарне стягнення з [PERSON] та солідарно з поручителя [PERSON] на користь кредитора заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 113, 90 дол США та 7 813, 57 грн. Отже, судовим рішенням від 09.12.2009 року у справі № 2-3282/2010року підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком у розмірі 27 113, 90 дол США та 7 813, 57 грн. та його порушення, яке виникло на підставі кредитного договору. Даних про добровільне або примусове виконання цього судового рішення матеріали справи не містять. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19). Оскільки сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного в гривні, то у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку 3% процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.12.2009 року у справі № 2-3282/2010року Ухвалення судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором не припиняє грошового зобов`язання боржника та не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, внаслідок чого у кредитора наявне передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України право на нарахування 3 % річних за весь час прострочення зобов`язання до моменту його фактичного виконання. Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, законодавцем надано право сторін на визначення чіткого обсягу відповідальності поручителя перед кредитором в умовах відповідного договору. Будь-яких доказів, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених у кредитному договорі та відповідальність поручителя і позичальника є солідарною, матеріали справи не містять. Таким чином, відповідно до приписів статей 6, 554, 628 ЦК України в умовах договору поруки не було закріплено межі відповідальності поручителя перед кредитором та не встановлено зобов`язання, за невиконання якого він несе відповідальність як солідарний боржник щодо сплати штрафних санкцій. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача [PERSON] на користь позивача позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» слід стягнути 3 % річних у розмірі 2 679, 89 дол США, а також судовий збір 2 481, 00 грн. Позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» слід стягнути 3 % річних слід залишити без задоволення.

Outcome: partial