Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

19.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" (далі ТОВ "Фінпром Маркет") звернулося до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 199125 від 10.04.2021. Позов обгрунтовано тим, що 10.04.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено договір позики №1992125 на умовах повернення позики в кінці строку, за умовами якого позикодавець надав відповідачці [PERSON] грошові кошти у розмірі 8350,00 грн. Строк позики складав 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним цифровим підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису t6dJxwSd7X, що був надісланий на вказану відповідачкою електронну адресу [INFO] у порядку визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Того ж дня, позикодавець на виконання п. 1 договору позики № 1992125 від 10.04.2021 виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачці у власність грошові кошти в розмірі 8350,00 грн, шляхом їх перерахування на її банківський картковий рахунок № [NUMBER] за посередництвом платіжної установи ТОВ "ФК "Фінекспрес", платіжна інструкція № bfb895f6-5b83-48f7-a2f0-f44f89e1e75d від 10.04.2021, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом. 26.10.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Фінансова компанія управління активами" укладено договір факторингу № 2610 від 26.10.2021, за умовами якого останній набув права грошової вимоги до фізичних осіб - боржників, в тому числі за договором позики № 1992125 від 10.04.2021. 03.04.2023 ТОВ "Фінансова компанія управління активами" та ТОВ "Фінпром Маркет" уклали договір факторингу "№ 030423-ФК від 03.04.2023, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 1992125 від 10.04.2021. Відповідно до реєстру прав вимоги від 03.04.2023 до договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 ТОВ "Фінпром Маркет" набуло права грошової вимоги до відповідача на суму 26732,80 грн, з яких 8200,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 18532,81 грн сума заборгованості за відсотками. Також позивач просив стягнути з відповідачки суму сплаченого ним судового збору в розмірі 2422,4 грн та 3500,00 грн витрат понесених на професійну правничу допомогу. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 27.12.2024 відкрито провадження, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; надано відповідачці 15-денний строк для подання відзиву. Судове засідання призначено на 30.01.2025. Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились. Представник позивача ТОВ "Фінпром Маркет" належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. В позовній заяві просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 3). Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення ухвали суду та копії позовної заяви з додатками за зареєстрованим місцем проживання. Згідно поштового повідомлення відповідачка отримала вищевказані документи особисто 04.01.2025 (а.с. 75). 13.01.2025 від відповідачки на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] вважає, що позовні вимоги ТОВ "Фінпром Маркет" не підлягають до задоволення в зв`язку з наступним. З доданого до позовної заяви реєстру прав вимог № 2 від 26.10.2021 вбачається, що ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" передало фактору ТОВ "Фінансова компанія управління активами" право вимоги до неї як до боржника за договором позики № 1992125 від 10.04.2021 по сплаті заборгованості за тілом кредиту в сумі 8200,00 грн, а не 8350,00 грн, як зазначено в розрахункові суми заборгованості за договором позики № 1992125 від 10.04.2021, вказаної ТОВ "Фінпром Маркет". Таким чином вважає, що відступлення прав вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Тому розрахунок суми заборгованості за договором позики № 1992125 від 10.04.2021, виконаний ТОВ "Фінпром Маркет" є невірним, оскільки за основу бралась сума заборгованості за тілом кредиту 8350,00 грн, тоді як до позивача перейшло право вимоги до неї по сплаті тіла кредиту в розмірі 8200,00 грн, що підтверджується відомостями, внесеними у відповідні реєстри прав вимоги, а отже нарахування 1,99 % від суми заборгованості 8350,00 грн за кожен день користування кредитом є безпідставним. Вважає, що ні первісний кредитор, ні позивач не мали права нараховувати відсотки за користування позикою після визначеного в договорі строку її закінчення, який становить 30 днів (до 10.05.2021) згідно п. 2 договору позиви № 1992125 від 10.04.2021. Тому просила залишити позовні вимоги без задоволення (а.с. 81-83). Відповіддю на відзив від 16.01.2025 представник позивача [PERSON] зазначила, що договір факторингу № 2610 та реєстр прав вимоги № 2 не встановлює заборгованість за договором позики, а підтверджує передання права вимоги із зазначенням суми заборгованості, яка перебувала на балансі первісного кредитора, у даному випадку право вимоги до [PERSON] за договором позики № 1992125 від 10.04.2021 у розмірі 26732,80 грн. 03.04.2023 ТОВ "Фінансова компанія управління активами" та ТОВ "Фінпром Маркет" уклали договір факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 1992125 від 10.04.2021. Тому ТОВ "Фінпром Маркет", як новий кредитор, звертаючись з позовом до суду, здійснив перерахунок суми заборгованості відповідно до умов договору позики № 1992125 від 10.04.2021. За результатом перерахунку, заборгованість відповідача склала 26609,63 грн, тобто на 123,17 грн менша від суми, яка відступлена позикодавцем. Посилання відповідача щодо некоректного розрахунку заборгованості, який наданий позивачем як додаток до позовної заяви є безпідставними, оскільки відповідачем не наданий відповідний контр розрахунок в якому за результатом оплат відповідача тіло позики зменшилось до суми 8200,00 грн. Щодо нарахування процентів зазначила, що у договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарних днів. Отже, доводи відповідача щодо безпідставного нарахування заборгованості за процентами є передчасними, оскільки таке нарахування здійснювалося у відповідності до умов договору та додатків до них/правил, й саме через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань(а.с. 84-92). Письмовими запереченнями від 20.01.2025 відповідачка вказала, що посилання позивача про те, що ним не визнається розмір заборгованості по тілу кредиту в сумі 8200,00 грн в зв`язку з тим, що нею не надано відповідний контр розрахунок вважає необґрунтованим, тому що остання не зобов`язана в даному випадку надавати свої розрахунки, оскільки ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" передало фактору ТОВ "Фінансова компанія управління активами" право вимоги до неї як до боржника за договором позики "№ 1992125 від 10.04.2021 по сплаті заборгованості за тілом кредиту, а саме в розмірі 8200,00 грн. Крім того, щодо нарахування процентів за договором позики вважає, що ні первісний кредитор, ні позивач не мали права нараховувати відсотки за користування позикою після визначеного в договорі строку його закінчення, який становить 30 днів (до 10.05.2021) згідно п. 2 договору позики № 1992125 від 10.04.2021 (а.с. 93-96). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10.04.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено договір позики №1992125 на умовах повернення позики в кінці строку, за умовами якого позикодавець надав відповідачці [PERSON] грошові кошти у розмірі 8350,00 грн. Строк позики складає 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Дата повернення позики (останній день) 10.05.2021. Знижена процентна ставка/день 0,79 %. Процентна ставка за понадстрокове користування 270 %. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 288,39 %. Орієнтовна загальна вартість 10328,95 грн. Договір підписано електронним цифровим підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора у порядку визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно до п. 4.2 договору позики № 1992125, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті http://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура та наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгаціїйому зрозумілі. Згідно з п. 6.5 правил, що діяла під час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповерненн/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (її частину) товариство має право нарахувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. (а.с. 11, 12-21). Отже укладаючи договір позики, сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним поза межами строку кредитування. Тому, суд зазначає, що думка відповідачки щодо неправомірного нараховування відсотків за користування позикою після визначеного в договорі строку її закінчення, який становить 30 днів згідно п. 2 договору позиви № 1992125 від 10.04.2021 є помилковою відповідно п. 6.5 правил. Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" зазначено, що [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з якою укладено договір № 1992125 від 10.04.2021 ідентифікований ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів". Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор t6dJxwSd7X, час відправки ідентифікатора позичальнику 10.04.2021 8:40:42, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор [INFO] (а.с. 22). Відповідно до платіжної інструкції № bfb895f6-5b83-48f7-a2f0-f44f89e1e75d від 10.04.2021, позикодавець на виконання п. 1 договору позики № 1992125 від 10.04.2021 виконав свої зобов`язання, зокрема перерахував відповідачці [PERSON] грошові кошти в розмірі 8350,00 грн, шляхом їх перерахування на її банківський картковий рахунок № [NUMBER] (а.с. 10). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладення електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини інших електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. За статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронну комерцію", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом враховано, що відповідно до платіжної інструкції № bfb895f6-5b83-48f7-a2f0-f44f89e1e75d від 10.04.2021, позикодавець на виконання п. 1 договору позики № 1992125 від 10.04.2021 виконав свої зобов`язання, зокрема перерахував відповідачці [PERSON] грошові кошти в розмірі 8350,00 грн, шляхом їх перерахування на її банківський картковий рахунок № [NUMBER] . Проте, у порушення зазначених норм законодавства та умов договору відповідачка [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. На час розгляду справи судом, відповідачкою не надано даних, які б свідчили про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором позики в добровільному порядку. Посилання відповідачки на те, що позивачем зроблено розрахунок заборгованості з недійсної суми заборгованості, а саме на те, що відповідно до реєстрів заборгованості від договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 до позивача перейшло право вимоги стягнення основного боргу в сумі 8200 грн, а не 8350,00 грн, у зв`язку з цим розрахунок заборгованості не є дійсним, суд до уваги не приймає з наступних міркувань. Отримання відповідачкою позики в розмірі 8350,00 грн знайло своє підтвердження при розгляді справи. Доказів сплати будь-якої суми за цим договором відповідачкою не надано. Згідно реєстру заборгованості від 03.04.2023 - додатку №1 до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 загальна сума заборгованості відповідачки складає 26732,80 грн, з них: 8200,00 грн - сума заборгованості за тілом, 18532,81 грн - заборгованість по простроченим відсоткам. Згідно долученого позивачем розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості складає 26609,93грн, заборгованість за тілом позики - 8350,00 грн, заборгованість за відсотками 18259,00 грн, тобто здійснений позивачем розрахунок суми заборгованості на 123,17 грн менший, ніж зазначений у реєстрі заборгованості, що не може свідчити про його недійсність. Факт несплати відповідачкою [PERSON] грошових коштів за користування кредитом та погашення договору позики підтверджується доданим до матеріалів справи розрахунком суми заборгованості. Пунктом 1 частини 1 статті 512, статтею 514, частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань у відповідачки утворилась загальна заборгованість за договором позики № 1992125 від 10.04.2021, яка складається з: 8350,00 грн суми заборгованості за основною сумою боргу та 18259,63 грн суми заборгованості за відсотками (а.с. 5-7). Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачкою в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Принцип змагальності є одним із ключових принципів цивільного судочинства і грає важливу роль у судових процесах. Принцип змагальності передбачає, що кожна сторона у судовому процесі має можливість представити свою позицію, обґрунтувати свої вимоги чи заперечення і надати докази в підтримку своєї позиції. Суд в свою чергу аналізує всі представлені докази та аргументи і приймає обґрунтоване рішення на підставі наявних фактів і правових норм. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та стягує з відповідачки на користь позивача заборгованість у розмірі 26609,63 грн. Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідачки витрат на професійну правову допомогу у розмірі 3500,00 грн, суд зазначає наступне. Статею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Так, для підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача - адвокатом Ґедзь О. надано: договір № 01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024, акт № 1-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 02.12.2024, платіжна інструкція кредитного переказу коштів № 579930913.1 від 12.12.2024 на суму 157500,00 грн, де вказано, що за підготовку/складання позовної заяви до боржниці [PERSON] за договором позики у малозначній справі витрати склали 3500,00 грн (а.с. 47-49, 50, 51-53, 54). Відповідачкою клопотань до суду щодо необґрунтованості розміру витрат на правову допомогу та їх зменшення не направлено. Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", суд дійшов висновку про задоволення витрат на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачки слід також стягнути судовий збір на користь позивача в розмірі 2422,40 грн (а.с. 4). На підставі викладеного,

Outcome: approved