Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про зменшення стягнення аліментів посилаючись на те, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого позивачем сплачуються аліменти в розмірі частини заробітку. 03.11.2023 року позивач отримав 2 групу інвалідності, безстроково, тому немає можливості працювати. 22.11.2023 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] та [INFO] у них народився син [PERSON] . Знача частина його коштів витрачається на утримання породіллі та грудної дитини. За станом здоров`я , вимушений проходити постійне лікування та реабілітацію. Сплачувати алімети в розмірі частини немає можливості, а тому просить зменшити аліменти на утримання сина [PERSON] до1/6 частини всіх видів заробітку. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04.09.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою суду від 26.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25 грудня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача щодо витребуваня доказів. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Відзив не визнали. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, підтримала наданий відзив та викладені в ньому обставини , а саме вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, ґрунтуються на припущеннях позивача. Народження другої дитини не є підставою для зменшення розміру аліментів , оскільки відсутні докази погіршення матеріального стану. Також позивачем не надано жодного доказу щодо витрат на лікування та неможливості здійснювати трудову діяльність. Просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 червня 2024 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів позовні вимоги задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] у розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для відповідного віку дитини починаючи з 12.05.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення звернуто до примусового виконання. 22 листопада 2023 року [PERSON] зареєструва шлюб з [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є позивач [PERSON] . Відповідно до довідки Шевченківського ВДВС Східного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції від 12.12.2024 року відсутня заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Станом на 01.12.2024 року є надлишкова сплата по аліментам 13\~270 грн. 65 коп. Згідно довідки МСЕК № 114912 від 19.01.2024 року позивач [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи з 03.11.2023 року, безстроково. Згідно довідки про доходи виданої ГУ ПФУ у Полтавській області від 28 серпня 2024 року, [PERSON] перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності, сума пенсії за пеірод з 01.01.2024 по 31.08.2024 р. складає 86\~435 грн. 70 коп. На виконання ухвали суду Головним управлінням ДПС у Полтавській області надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/ суми доходу, нарахованого (перерахованого ) податку та військового збору» з 1 кварталу 2024 р по 3 квартал 2024 [PERSON] . Відповідно до зазначених відомостей [PERSON] у період з 1 кварталу 2024 р по 3 квартал 2024 отримав дохід у розмірі 951\~977 грн. 17 коп. Згідно довідки, яка видана на ім`я позивача, він у період з 14 по 23 травня 2024 року перебував у відділенні філії «СКК «Миргород» - санаторії «Полтава» за програмою соціального відновлення для осіб з інвалідністю внаслідок війни та членів їх сімей. Позивачем не надано суду доказів, що вказане лікування він проходив за власні кошти. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ст. 182 Сімейного Кодексу України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 4 статті 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Позовні вимоги [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів ґрунтуються на тому, що на його утриманні перебуває малолітня дитина 2024 року народження та дружина, він є особою з інвалідністю, несе витрати щодо лікування та реабілітації та за станом здоров`я позбавлений можливості працевлаштуватися, що є погіршенням його матеріального стану. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів,визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів, який буде стягуватися як аліменти на дитину, що підлягаєстягненню з платника аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Постанова ВС від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61- 1031св21). Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.3,4\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем надано лише докази, що підтверджують факт перебування його у іншому шлюбі, факт народження дитини, проходження лікування за соціальною програмою, довідку щодо розміру отриманої пенсії по інвалідності. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Проте доказів у розумінні ст..ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження погіршення позивача матеріального стану суду не надано. Так, зазначаючи дану обставину, позивач не надав доказів щодо свого матеріального стану до січня 2024 року , а саме з цього часу він отримує пенсія по інвалідності. Також відсутні докази понесених позивачем витрат на лікування чи реабілітацію, про це лише зазначає позивач як у своїй позовній заяві так і в ході судового розгляду. Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/ суми доходу, нарахованого (перерахованого ) податку та військового збору» з 1 кварталу 2024 р по 3 квартал 2024 , свідчать, що позивач [PERSON] у зазначений період отримав дохід у розмірі 951\~977 грн. 17 коп. Посилання представника позивача , що дані кошти не можуть служити доходом з якого обраховуються аліменти , суд не приймає до уваги, оскільки предметом спору є зменшення розміру аліментів, а не визначення виплат з яких утримуються аліменти. Також суду не надано доказів щодо неможливості позивача працевлаштуватися, які дії ним приймались щодо пошуку відповідної роботи за станом його здоров`я. Вирішуючи даний спір, суд ураховує, що відповідно до положень\~ст. 3 Конвенції ООН "Про права дитини", яку ратифіковано\~Постановою ВР N 789-XII від 27.02.91 р., в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20. У судовому засіданні позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а тому підстави для задоволення позову відсутні. При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому суд вважає за можливе віднести судові витрати за рахунок держави.

Outcome: dismissed