Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 8\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є кредитна картка [NUMBER] . Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі). Загальний розмір заборгованості відповідача перед АТ «Універсал Банк» за договором станом на 04 червня 2024 року становить 22\~240,69 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) 22 240,69 грн. У зв`язку з вищезазначеним, представник позивача звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05 грудня 2019 року у розмірі 22\~240,69 грн. станом на 04 червня 2024 року, яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) 22\~240,69 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3 028 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому не погодився з позовом АТ «Універсал Банк», в обґрунтування зазначивши, що банк не взяв до уваги його реальний фінансовий стан та намагався з нього стягнути більше, ніж це виправдано обставинами справи. Попри його неможливість виплати реструктуризації боргу, банк замість пошуку компромісу, намагається стягнути додаткові кошти через суд, збільшуючи його фінансовий тягар та не надає реальних варіантів для врегулювання ситуації, а також не враховує, що в ситуації економічної нестабільності виконання умов договору на таких умовах є непосильним, що порушує його права, як споживача. Банк рекомендує вносити лише мінімальний платіж для збереження позитивної кредитної історії, але не пояснює, чому не йде на поступки, враховуючи складність ситуації позичальника, та таке ставлення з боку банку є непропорційним і агресивним, оскільки до основного боргу додаються штрафи, пеня та неустойки, які значно збільшують розмір заборгованості. Банк стверджує, що змушений проводити списання з кредитних продуктів через свої зобов`язання перед вкладниками, проте такі дії свідчать про пріоритет інтересів банку над інтересами позичальника, що призводить до порушення його прав. Вимоги банку про стягнення судових витрат є необґрунтованими та несуть для нього ще більше фінансове навантаження. З огляду на вищезазначене, вважає позов банку безпідставним, оскільки банк не намагається вирішити ситуацію мирним шляхом та не пропонує реальних можливостей для вирішення його проблем за заборгованістю. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, в обґрунтування зазначивши, що у п. 2 підписаної відповідачем при відкритті банківського рахунку анкети-заяви споживач банківських послуг (клієнт) погоджується, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтверджує та зобов`язується виконувати його умови, а в п. 3 анкети-заяви відповідач підтвердив, що підписанням договору боржник підтвердив, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг та отримав їх примірники у мобільному додатку, а також відповідач беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Анкета-заява є невід`ємною частиною договору підписавши яку, відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма частинами договору і отримав відповідні примірники. В момент підписання договору діяли Умови і правила обслуговування в редакції від 28 листопада 2019 року, в яких сторони погодили і порядок внесення змін до договору, а відповідачем не підтверджено наявність в нього незгоди з будь-якою із змін, що була внесена до договору за період його існування, яка повинна бути виражена у розірванні договору відповідачем в односторонньому порядку. З деталізованої виписки про рух коштів по картковому рахунку відповідача та наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався отриманою кредитною карткою і частково погашав утворену заборгованість, але станом на момент подання позову має заборгованість в розмірі 22\~240,69 грн. Зазначає, що заяви клієнта на отримання додаткових послуг подані в рамках наявного договору про надання банківських послуг та ґрунтується на Умовах і правилах обслуговування, що є його складовою. Відповідно до виписки про рух коштів по картці всього за весь час користування карткою боржником було проведено поповнень карткового рахунку на суму 129\~646,64 грн. та зроблено витрат по картці на суму 151\~887,33 грн., а сума неповернутих коштів становить 22 240,69 грн. Усі поповнення використовувались відповідачем на власні потреби і на рахунку не залишались, саме тому їх вважати повернутими не можна, а у зв`язку з тим, що відповідач лише частково здійснював операції з поповнення своєї банківської карти, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку, виникла заборгованість. Звертає увагу, що 28 червня 2023 року між сторонами була укладена угода про реструктуризацію заборгованості за договором про надання банківських послуг, і таким чином сторони фактично визнали та зафіксували розмір заборгованості, а сторони підтвердили, що в рамках укладеного сторонами договору станом на 28 червня 2023 року у клієнта виникла заборгованість в сумі 32\~955,69 грн. і у відповідності до домовленостей відповідач здійснив авансовий платіж у сумі 3\~295,56 грн., проте в подальшому прострочив сплату щомісячних платежів. Указує, що в суму заборгованості, яку просять стягнути в примусовому порядку судові витрати не включені. У судове засідання представник позивача не з`явився, у своїй позовній заяві не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника банку в разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі та долучити до матеріалів справи відзив на позовну заяву, в якому заперечує щодо задоволення позовних вимог. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 05 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, на підставі якої відповідач отримав кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок (а. с. 11). Положеннями п. 2 Анкети-заяви визначено, що ця анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого [PERSON] підтверджує і погоджується виконувати його умови. Крім цього, у п. 6 підписаної відповідачем анкети-заяви він просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку. З цією метою, клієнт засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем. Також п. п. 10, 11 вищезазначеної анкети-заяви передбачено, що [PERSON] надав право та доручив банку здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків, відкритих у банку без додаткових його розпоряджень, для погашення будь-яких інших його грошових зобов`язань перед банком, що випливають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між ним і банком. Усе листування щодо договору просить здійснювати через мобільний додаток або через дистанційні канали, відповідно до умов договору. На підтвердження умов кредитування АТ «Універсал Банк» надало суду копію анкети-заяви відповідача [PERSON] до договору про надання банківських послуг (а. с. 11), витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» та витяг з Тарифів за карткою Monobank в АТ «Універсал Банк» (а. с. 12-26), паспорт споживчого кредиту (а. с. 27-29), розрахунок заборгованості (а. с. 8-10). Також з наявної в матеріалах справи виписки від 19 грудня 2024 року про рух коштів по картці клієнта [PERSON] по рахунку за період з 05 грудня 2019 року по 04 червня 2024 року судом встановлено, що відповідач дійсно користувався кредитними коштами та здійснював операції, а зі змісту вказаної виписки також вбачається, що відповідачу був встановлений кредитний ліміт, який неодноразово змінювався, останній раз 22 січня 2022 року було знижено кредитний ліміт до 2 000 грн.; заборгованість станом на 04 червня 2024 року 22\~240,69 грн.; баланс на початок періоду 1 000 грн.; баланс на кінець періоду становить - (мінус) 20\~240,69 грн.; сума витрат за період 151\~887,33 грн.; сума зарахувань за період 129\~646,64 грн. (а. с. 97-118). Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 19 грудня 2024 року [PERSON] було відкрито рахунок та видано платіжну картку зі строком дії до листопада 2028 року (а. с. 119). У матеріалах справи також наявна довідка АТ «Універсал Банк» про розмір встановленого кредитного ліміту від 19 грудня 2024 року, з якої вбачається, що [PERSON] було встановлено кредитні ліміти: 05 грудня 2019 року 1\~000 грн.; 26 березня 2020 року 0,00 грн.; 28 травня 2020 року 1 000 грн.; 15 листопада 2020 року 6\~000 грн.; 29 липня 2021 року 8 000 грн.; 29 липня 2021 року 1 000 грн.; 23 вересня 2021 року 5 000 грн.; 15 грудня 2021 року 0,00 грн.; 22 січня 2022 року 8 000 грн.; 22 січня 2022 року 2 000 грн. (а. с. 120). Відповідно до наданого АТ «Універсал Банк» розрахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 05 грудня 2019 року станом на 04 червня 2024 року складає 22\~240,69 грн., яка складається з: загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 22 240,69 грн. (а. с. 8-10). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Норми ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Отже, судом встановлено, що кредитний договір між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] , у тому числі Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту, які були надані банком позичальнику [PERSON] через мобільний додаток, було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису [PERSON] . Також у п. 6 підписаної анкети-заяви відповідач визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Отже, після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання відкрити поточний рахунок і встановити кредитний ліміт відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання погашати заборгованість за кредитом та оплачувати послуги банку, що виникають в результаті користування кредитними коштами згідно з Тарифами. На підставі укладеного кредитного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, що підтверджується наданими стороною позивача доказами, зокрема, випискою про рух коштів по картці відповідача [PERSON] . Судом також встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ «Універсал Банк» виконало своєчасно і повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Таким чином судом встановлено, що між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір у електронній формі, погодженими всі його істотні умови. Вказаний договір раніше не оспорювався відповідачем та не визнавався судом недійсним. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 16 ЦК України передбачено, що одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не було спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки про рух коштів за рахунком [PERSON] , яка міститься в матеріалах справи, і яка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за кредитом, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року №75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18-ц. Судом встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував існуючу заборгованість за кредитом, що підтверджує факт укладення кредитного договору. В свою чергу, неодноразові поповнення кредитного рахунку, які здійснював відповідач, свідчать про те, що він усвідомлював, що винний банку грошові кошти, які використовував з кредитного ліміту, а отже повною мірою розумів наслідки та був ознайомлений з умовами використання наданих йому кредитних коштів. Також у матеріалах справи наявні докази укладення між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] угоди про реструктуризацію заборгованості, за умовами якого відповідачем було сплачено авансовий платіж (а. с. 154-156). Укладення відповідачем відповідної угоди також свідчить про визнання ним існування заборгованості за кредитним договором. Крім того, суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, який містяться в позовній заяві, а долучений відповідачем відзив на позовну заяву не містить будь-яких спростувань зазначеного розрахунку, а також відповідачем не було надано свого власного розрахунку або будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень. Отже, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за кредитом є обґрунтованими, а тому заборгованість за кредитним договором від 05 грудня 2019 року, яка станом на 04 червня 2024 року становить 22\~240,69 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з чим позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги задоволення позовних вимог у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 3 028 грн.

Outcome: approved