Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі - ТОВ «Фінпром Маркет») звернулось в суд з позовом до про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Фінпром Маркет» вказує, що 08 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] було укладено договір позики №75574318, за умовами якого відповідачці надано грошові кошти в сумі 5000 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 1,99% з можливістю пролонгації строку користування позикою, але не більше ніж на 90 календарних днів. Договір позики укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану відповідачкою електронну адресу. 26 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (далі - ТОВ «Фінансова компанія управління активами») укладено договір факторингу №2610, відповідно до умов якого останнє набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №75574318 від 08 травня 2021 року. 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу №030423-ФК за умовами якого останнє набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №75574318 від 08 травня 2021 року в сумі 16940 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11940 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно з умовами договору позики №75574318 від 08 травня 2021 року [PERSON] зобов`язалась вчасно повернути позичені кошти, сплатити відсотки за користування позикою в порядку, визначеному цим договором. Однак, в подальшому відповідачка не виконала свої зобов`язання щодо повернення наданої їй позики. Оскільки [PERSON] в добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань за договором позики №75574318 від 08 травня 2021 року, тому ТОВ «Фінпром Маркет», яке набуло права вимоги за договором позики, просить стягнути з [PERSON] на свою користь 16940 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11940 грн. - сума заборгованості за відсотками. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача ТОВ «Фінпром Маркет», який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з`явився, у позовній заяві наявне клопотання про розгляд даної справи у відсутності представника позивача. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в порядку, визначеному п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, до суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, у визначений судом строк відзив на позов не подавала. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 січня 2025 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 травня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №75574318. За умовами цього договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалось передати [PERSON] у власність грошові кошти (надалі «позику») на погоджений умовами договору строк (надалі - «строк позики») шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а [PERSON] зобов`язалась повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 08 травня 2021 року [PERSON] надано в борг позику в сумі 5000 грн., шляхом перерахування коштів на платіжну карту [NUMBER] , строком на 30 днів - по 07 червня 2021 року включно зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,99% в день. (п.2 договору). У п.3 договору сторони передбачили, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Договір позики №75574318 укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи згідно Закону України «Про електронну комерцію» із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Rvl30HaxUp», що був надісланий [PERSON] на вказану нею електронну адресу [INFO] (п.11 договору). Отже, за згодою сторін на підставі укладеного договору позики №75574318 від 08 травня 2021 року, строк дії договору позики сторони визначили у 30 днів, тобто по 07 червня 2021 включно. До вказаного строку сторони передбачили і право нараховувати відсотки за користування кредитом у розмірі 1,99% в день. За умовами вищезазначеного договору позики [PERSON] зобов`язалась повернути отримані грошові кошти у визначений договором строк. Фінансова установа виконала свої зобов`язання за договором позики та надала відповідачці у позику грошові кошти в сумі 5000 грн. згідно умов договору, однак [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала та не повернула отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого у неї перед кредитором виникла заборгованість за вказаним договором позики. 26 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2610, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимог. Відповідно до Реєстру прав вимог №2 від 26 жовтня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №75574318 від 08 травня 2021 року, в сумі 16940 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11940 грн. - сума заборгованості за відсотками. 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу №030423-ФК, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило ТОВ «Фінпром Маркет» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінпром Маркет» прийняло належні ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі заборгованості. Відповідно до Реєстру заборгованості від 03 квітня 2023 року до договору факторингу №030423-ФК, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №75574318 від 08 травня 2021 року, в сумі 16940 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11940 грн. - сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до [PERSON] позивачем будь-яких нарахувань за договором позики не проводилось. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Надані позивачем договір факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року, Реєстр прав вимоги №2 від 26 жовтня 2021 року, акт прийому-передачі інформації згідно Реєстру заборгованості за договором факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року, акт звірки взаєморозрахунків за договором факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року, договір факторингу №030423-ФК від 03 квітня 2023 року, Реєстр заборгованості від 03 квітня 2023 року, акт звірки взаємних розрахунків за договором факторингу №030423-ФК від 03 квітня 2023 року, свідчать про те, що ТОВ «Фінпром Маркет» набуло у встановленому законом порядку право грошової вимоги до відповідачки за договором позики №75574318 від 08 травня 2021 року. Отже, [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вищезазначеним договором позики перед новим кредитором ТОВ «Фінпром Маркет» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Враховуючи факт підписання відповідачкою [PERSON] електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Rvl30HaxUp», що був надісланий [PERSON] на вказану нею електронну адресу [INFO] , суд вважає, що укладення договору позики №75574318 від 08 травня 2021 року відбулось, що узгоджується зі ст.ст.6, 627 ЦК України та ст.ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію», та останній перераховано суму позики в розмірі 5000 грн. на банківську картку № [NUMBER] . При цьому, факт отримання [PERSON] позики в сумі 5000 грн. підтверджується копією платіжної інструкції від 08 травня 2021 року про перерахунок 08 травня 2021 року на картку № [NUMBER] грошових коштів в сумі 5000 грн. Крім того, згідно довідки №КД-000002828/ТНПП від 21 листопада 2024 року, виданої ТОВ «ФК «Фінекспрес», яке є платіжним провайдером ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на підставі договору №23-01-18/5 від 23 січня 2018 року, ТОВ «ФК «Фінекспрес» підтвердило факт перерахування 08 травня 2021 року на банківську картку № [NUMBER] для отримувача [PERSON] грошових коштів в сумі 5000 грн., номер платежу 983f7726-7c38-408a-824a-e2eeeb070597. Згідно розрахунку заборгованості за договором позики №75574318 від 08 травня 2021 року за період з 08 травня 2021 року по 17 грудня 2024 року вбачається, що [PERSON] отримані кошти у визначений кредитним договором строк не повернула, будь-яких коштів на погашення позики не вносила, а тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі позики, підлягають задоволенню і з [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 5000 грн. Що стосується розміру відсотків за користування позикою за вищезазначеним договором позики, то суд зважає на наступне. Як вбачається із наданого суду розрахунку, заборгованість за договором позики №75574318 від 08 травня 2021 року складає 16940 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11940 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відсотки в розмірі 1,99% в день нараховувались протягом строку, на який надавалась позика, а саме, протягом 30 днів (по 07 червня 2021 року включно), та після закінчення цього строку ще 90 днів, тобто по 05 вересня 2021 року включно. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. За умовами договору позики №75574318 від 08 травня 2021 року вбачається, що даним договором передбачено, що позика в сумі 5000 грн. надається [PERSON] на строк 30 днів під 1,99% на день. Отже, за договором позики №75574318 від 08 травня 2021 року проценти за користування грошовими коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором, з урахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами складає 2985 грн. (5000 грн. х 1,99 : 100 х 30 = 2985 грн.). Отже, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2985 грн. відсотків за договором позики №75574318 від 08 травня 2021 року, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню на вказану суму. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відсотки нараховано відповідно до п.4.2 договору позики, який передбачає умови щодо пролонгації та автопролонгації строку користування позикою, та п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в редакції, що діяла на час укладання договору позики, який передбачав, що у разі неповернення або несвоєчасного повернення позики та процентів, товариство на неповернуту суму позики має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування до повернення позики, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Так, договір позики №75574318 від 08 травня 2021 року не містить конкретних умов щодо пролонгації строку користування позикою та нарахування відсотків після закінчення строку, на який було надано позику, тобто після 07 червня 2021 року. Пункт 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», затверджених 11 лютого 2021 року рішенням Загальних зборів учасників цього товариства, дійсно передбачає можливість нарахування відсотків у разі неповернення або несвоєчасного повернення позики та процентів, у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування до повернення позики, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Проте, вказані Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не підписані відповідачкою, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме із цими Правилами ознайомилась [PERSON] та погодилась з ними, підписуючи договір позики №75574318 від 08 травня 2021 року. Отже, за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Правила надання грошових коштів у позику, відсутності у договорі позики №75574318 від 08 травня 2021 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування позикою після закінчення строку, на який позика була надана, надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою договору позики, оскільки цей документ достовірно не підтверджує вказаних обставин. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» слід стягнути заборгованість за договором позики №75574318 від 08 травня 2021 року в сумі 7985 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2985 грн. - сума заборгованості за відсотками. При розподілі судових витрат суд виходить з наступного. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18. Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача ТОВ «Фінпром Маркет» у даній справі на підставі договору про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01 листопада 2024 року та ордеру серії АХ №1149961 від 01 листопада 2024 року, виданого на підставі цього договору, здійснювала адвокат Ткаченко Ю.О. Згідно акту №1-П від 02 грудня 2024 року приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором №01-11/24 від 01 листопада 2024 року сторони погодили, що адвокатом Ткаченко Ю.О. надано ТОВ «Фінпром Маркет» у даній справі такі види правової допомоги: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу (вартість послуги 500 грн.), підготовка та складання позовної заяви (вартість послуги 3000 грн.). Загальна вартість наданих послуг - 3500 грн. Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсягу поданих заяв по суті справи та інших процесуальних документів, що були подані адвокатом Ткаченко Ю.О. у даній справі, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем до відшкодування в сумі 3500 грн. є співмірним із наданими послугами. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 16940 грн., а задоволено на суму 7985 грн., тобто на 47,1% (7985 х 100 : 16940 ). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1648,50 грн. (3500 х 47,1%) витрат на професійну правничу допомогу та 1140,95 грн. (2422,40 х 47,1%) судового збору, а всього 2789 грн. 45 коп. судових витрат.

Outcome: partial