Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

У червні 2024 року ТОВ "Коллект центр" звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договорами про надання фінансових послуг. В обґрунтування позову зазначено, що 24.03.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] уклали договір про надання фінансових послуг № 2108373504438 «Стандартний». Згідно п. 1.1. договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 1200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 1200,00 грн., що підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей», згідно якого на підставі укладеного між товариством і ТОВ ФК «Вей фор пей» договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «Вей фор пей» 24,03.2021 здійснено переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику, у сумі 1200,00 грн. 15.03.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] уклали договір про надання фінансових послуг №2107430023656 «Стандартний». Згідно п. 1.1. договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 2 700,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 2 700,00 грн., що підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей» 01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 1 - 12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договорами про надання фінансових послуг № 2108373504438 від 24.03.2021 та № 2107430023656 від 15.03.2021, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за вищевказаними договорами, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] . Як вказує представник позивача, у порушення умов договору про надання фінансових послуг № 2108373504438 від 24.03.2021 відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на день підготовки позову, становить 20588,52 грн., з яких: - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 1200,00 грн.; - заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги - 19388,52 грн. Крім того, у порушення умов договору про надання фінансових послуг № 2107430023656 від 15.03.2021 р, відповідач має заборгованість у розмірі 44946,36 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 2700,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги - 42246,36 грн. Посилаючись на викладене, представник ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у розмірі 65 534, 88 грн., сплачену суму судового збору, а також 17000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2024 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 01 липня 2024 року від представника відповідача Індутного - Шматька С.М. надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями на позов. Представник відповідача вказав, що кредитні договори з додатками, надані позивачем суду у копіях, не були укладені ні в якій формі: ні в паперовій ні в електронній, тому що відсутні підписані обома Сторонами у дату укладання оригінали, яких у даній суду редакції не існує в природі. У тому числі відсутні вони у позивача і первісного кредитора. Позивачем не доведено факту видачі кредитів Первісним кредитором. Нараховані Позивачем суми не відповідають законодавству України, у том у числі ст. 1048, ст. 1056-1 ЦК України, ст. 12, ст. 12, ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», та заявленим самим Позивачем у наданих копіях договорів та графіків платежів умовам кредитування, і є непропорційно великою сумою, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільно-правових відносин та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду. Відповідач не підписував договорів з додатками ніякими підписами - ні паперовими, ні електронними, і не отримував примірників оригіналів з підписами Первісного кредитора. Доказування позивача ґрунтується на припущеннях: доказів фактичного звернення Відповідача до первісного кредитора; створення особистого кабінета; генерації та надсилання «одноразового ідентифікатора» відповідачу та підпису договорів з кожним додатком первісним кредитором; повідомлення відповідачу та погодження всіх майбутніх умов кредитування, включаючи відсоткову ставку, суму відсотків до сплати та строк їх нарахування; подальшого укладення кредитного договору у письмовій електронній формі на конкретних умовах та надання відповідачеві їх примірників; фактичної видачі відповідачу кредитів первісним кредитором, доказів існування заборгованості - позивачем не надано. У відзиві представник відповідача вказує, що відповідач не заперечує договір виключно через те, що він міг бути укладений в електронній формі, але відповідач заперечує проти копій кожного електронного доказу через те, що він не був укладений і в електронній формі, тому що відсутній його підписаний обома сторонами у дату укладання оригінал. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" та підзаконних актів НБУ, ч. 2 ст. 78 ЦПК України Позивачем не надано первинний бухгалтерський документ про переказ коштів (ч. 22.1. ст. 22 Закону), або виписку - регістр зведеного обліку із імперативними реквізитами переказу коштів саме від первісного кредитора, саме за кожним вказаним Кредитним договором № 2107430023656 від 15.03.2021 р. та № 2108373504438 від 24.03.2021 р. і саме відповідачу. Відповідач взагалі не був повідомлений про вимоги позивача або первісного кредитора до моменту звернення до суду з позовом, позивачем не виконано власні обов`язки на момент подання позову, має місце прострочення кредитора і позов поданий позивачем передчасно, а проценти нараховані після заміни кредитора ТОВ «Вердикт Капітал» порушують ст. 613 ЦК України. Незаконність нарахувань позивача та невідповідність розрахунків позивача наданим ним же паперовим копіям Договору з додатками і нормам спеціального законодавства. Нарахування відсотків після закінчення строку кредитування є безпідставним. По-перше, у копіях договорів наявні суперечливі умови щодо строків кредитування, тому застосуванню підлягають ті, що більш сприятливі для споживача. Як вказує позивач, умови про односторонні зміни договору шляхом перерахунку процентної ставки чи інших витрат по кредиту є нікчемними відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, ч. 4, 5, 6, 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». По-друге, відповідно до Розрахунків 3 і 4 наданих ТОВ «Вердикт Капітал» останнє нарахувало Відповідачу 10400,52 грн. і 21537,36 грн. по двом договорам за ставкою 7,67% денних після набуття права вимог ТОВ «Вердикт Капітал». Це суперечить ст. 613 ЦК України, відповідно до якої якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Оскільки жодних вимог від ТОВ «Вердикт Капітал» (як і від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») Відповідачу не надходило, нарахування вищевказаних сум ТОВ «Вердикт Капітал» є класичним випадком прострочення кредитора, за період якого проценти взагалі не могли нараховуватись, оскільки Відповідач ніяк не міг виконати якісь зобов`язання і тим самим запинити нарахування процентів не знаючи про них і особу кредитора. По-третє, відповідно до тих же розрахунків відсотки нараховані за період з 15.03.2021 та 24.03.2021 до 10.01.2023 р., тобто майже по 2 роки, а не 16 і 7 днів чи навіть не 1 рік, на який вказує позивач. Безпідставним є продовження нарахування договірних процентів, комісій та неустойки після завершення строку кредитування 16 і 7 днів всупереч ч. 1 ст. 530, ст. 1048, 1050 ЦК України. Твердження позивача про необхідність нарахування процентів «за користування кредитом» на підставі пунктів кредитного договору після закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на нормах ст. ст. 625, 1048, 1050 ЦК України, про застосування яких надані конкретні і усталені правові висновки Верховного Суду. Набувши право вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не вжило заходи досудового врегулювання на власний розсуд, а подало до Суду позовну заяву про стягнення безпідставно нарахованої роздутої суми, розраховуючи за рішенням Суду отримати надприбуток (власні витрати Позивача на 1 боржника - 25,63 грн., сума, яку вимагає Позивач - 65534,88 грн. - у 2557разів більша, не рахуючи ще судових витрат). Посилаючись на викладене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Крім того, представник позивача заявив клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу позивача. 15 липня 2024 року від представника позивача Ткаченко М.М. надійшли письмові пояснення. Вказала, що враховуючи правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази вбачається, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] 15.03.2024 року та 24.03.2021 року укладено електронні кредитні договори, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитні договори укладені сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають і з кредитного договору. Оскільки згідно з положеннями ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Відповідач вказує лише на не укладення Кредитного договору та недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому Позивач зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що вказані в договорі кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Зокрема, він мав можливість здійснити запит до банку про наявність у нього карткового рахунку, вказаного в заяві на отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Таким чином відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Виходячи з викладеного, вбачається, що Відповідачем не надано жодного доказу того, що ним оспорювався зазначений вище кредитний договір раніше. Крім того, отримавши позовну заяву відповідач зустрічного позову щодо оспорення зазначеного кредитного договору щодо його не укладення, не подав. Таким чином вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним тому є чинним, оскільки відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Більш того, Відповідач здійснював часткове погашення заборгованості, що свідчить про визнання кредитних правовідносин. Представник позивача вказала, що нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контррозрахунок заборгованості, здійснений відповідачем. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених кредитором розрахунків Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Проте, норма ст. 18 Закону України «про захист прав споживачів» застосовується щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема штрафу та пені, а не відсотків за користування кредитом. Це ж стосується і відповідальності за невиконання умов договору на період карантину. У справі, що розглядається, заборгованість за складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3 900,00 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом- 61 634,88 грн. Позивач не нараховував пеню та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки за користування кредитом, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Виходячи з чого, вбачається, що Кредитодавцем у відповідності до домовленостей між Сторонами, що викладені в даному Договорі про споживчий кредит, Правилах надання фінансових кредитів (послуг), та інших документах, було правомірно нараховано заборгованість, в тому числі відсотки в межах дії даного Договору позики. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2024 року задоволено клопотання представника позивача Ткаченко М. М. поновлення строку на витребування доказів та про витребування доказів. Витребувано у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, будинок 1 Д, м. Київ, 01001, докази: інформацію, чи видавалась [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , кредитна картка № [NUMBER] ; докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 2 700,00 грн, які були на неї перераховані 15.03.2021 року о 10:22:19, а також кредитних коштів у сумі 1 200,00 грн., які були на неї перераховані 24.03.2021 року о 22:25:41, а саме витребувати виписки по рахунку [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період із 15.03.2021 по 25.03.2021 року; ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки. Клопотання представника відповідача Індутного - Шматько Станіслава Миколайовича про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», місцезнаходження: вул. Мечнікова, б.3 оф. 306, м. Київ, 01033, докази: оригінали договорів про надання фінансових послуг №2107430023656 від 15 березня 2021 року та №2108373504438 від 24 березня 2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» із [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , з додатками: заявами - анкетами для отримання кредитів, графіками платежів, паспортами споживчого кредиту; Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба Миттєвого кредитування» з підписом [PERSON] про ознайомлення або погодження з ними у конкретній редакції. Клопотання представника відповідача адвоката Індутного - Шматька Станіслава Миколайовича про дослідження оригіналів електронних доказів залишено без задоволення. 20 вересня 2024 року представником відповідача Індутним - Шматько С.М. надані додаткові пояснення у справі. 26 вересня 2024 року представником позивача надані додаткові пояснення. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача Індутного - Шматько Станіслава Миколайовича про витребування доказів відмовлено. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2024 року клопотання представника відповідача Індутного - Шматько С.М. про поновлення строку на витребування доказів та про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, будинок 1 Д, м. Київ, 01001, докази: засвідчений АТ КБ «ПриватБанк» первинний бухгалтерський документ щодо кожної вказаної операції рахунку [NUMBER] по картці [NUMBER] емітованій на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 15 березня 2021 року по 25 березня 2021 року: 25.03.2021 року надходження 200,00 грн. з призначенням «Зарахування переказу на картку»; 24.03.2021 року надходження 1200,00 грн. з призначенням «Зарахування переказу на картку»; 23.03.2021 року два надходження по 500,00 грн. з призначенням «Зарахування переказу на картку»; 19.03.2021 року надходження 500,00 грн. з призначенням «Зарахування переказу на картку»; 15.03.2021 року надходження 2700,00 грн. з призначенням «Зарахування переказу на картку». .Інформацію про осіб платників кожного з шести вищевказаних платежів, від яких надійшли кошти: назву, ідентифікаційні дані кожного платника, рахунок платника з якого надійшли кошти. Представник позивача Ткаченко М.М. у судовому засіданні до суду просила позов задовольнити у повному обсязі, стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. У судові засідання відповідач та його представник не з`явилися. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши надані документи і матеріали, приймаючи до уваги пояснення надані представниками позивача та відповідача в письмових заявах, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 24.03.2021 ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] уклали договір про надання фінансових послуг №2108373504438 «Стандартний». Згідно п. 1.1. договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 1200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Крім того, 15.03.2021 ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] уклали договір про надання фінансових послуг № 2107430023656 «Стандартний». Згідно п. 1.1. договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 2 700,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Інші умови зазначених договорів є аналогічними. Так, за умовами пункту 1.1вказаних договорів товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети на визначену і погоджену сторонами в заяві-анкеті кредит в зазначених розмірах ( 1200 грн. та 2 700 грн відповідно), на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Кредит №2108373504438 «Стандартний» надається на строк, зазначений в заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Орієнтовний строк повернення кредиту - 7 днів з моменту отримання кредиту (пункти 1.2, 1.3 договорів). Кредит №2107430023656 «Стандартний» надається на строк, зазначений в заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту (пункти 1.2, 1.3 договорів). Згідно пункту 1.4 договорів проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми в наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у пункті 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у пункті 1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у пункті 1.4. в); д) тип процентної ставки - фіксована. Згідно пункту 1.9 договорів граничний строк кредитування (строк дії договору) - 1 рік. Відповідно до пункту 4.3 договорів сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має юридичну силу як і власноручний підпис. Кредитні договори підписано відповідачем електронним підписом: договір № 2107430023656 - одноразовим ідентифікатором «2107430023656Z» (таким же одноразовим ідентифікатором підписано відповідачем додаток № 1 до кредитного договору - заяву-анкету); договір №2108373504438- одноразовим ідентифікатором «2108373504438Z» (таким же одноразовим ідентифікатором підписано відповідачем додаток № 1 до кредитного договору - заяву-анкету). Перерахування коштів підтверджується відповідями Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вей Фор Пей» (далі - ТОВ «ФК «Вей Фор Пей»), згідно яких на підставі укладеного між товариствами договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» на номер картки [NUMBER] 15 березня 2021 року перерахувало 2700 грн. та 24 березня 2021 перерахувало 1200 грн.(а.с.19). 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 1\- 12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договорами про надання фінансових послуг № 2108373504438 та №2107430023656, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за вищевказаними договорами про надання фінансових послуг. Згідно розрахунку за договором про надання фінансових послуг № 2108373504438 від 24.03.2021, заборгованість відповідача, станом на 15.03.2022, становить 20588,52 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 1200,00 грн.; заборгованість за процентами - 19388,52 грн. (а.с.20-21, 25). Згідно розрахунку за договором про надання фінансових послуг № 2107430023656 від 15.03.2021 р, розмір заборгованості відповідача, станом на 24.03.2022, складає 44946,36 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 2700,00 грн.; заборгованість за процентами - 42246,36 грн.(а.с.22-23,24). Загальний розмір заборгованості відповідача перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» становить 65534,88 грн. Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , уклавши договори про надання фінансових послуг №2108373504438 та № 2107430023656 в електронній формі, шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодився з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, а тому, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Оскільки кредитні договори укладені шляхом накладення електронного підпису відповідача, який ідентифікує його особу, тому договір вважається укладеним. При цьому, суд зазначає, що спірні договори відповідачем в судовому порядку не оскаржувалися, недійсним не визнавалися. Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідач чи його представник не надали суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитних договорів. Оскільки кредитні договори були укладені на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовими ідентифікаторами, отриманим у SMS-повідомленнях, тому без отримання SMS-повідомлень, без здійснення входу на сайт товариства договори між [PERSON] та товариством не були б укладені. Номер мобільного телефону за допомогою якого отримано одноразовий ідентифікатор та номер картки, на яку надіслані запозичені кошти співпадають з інформацією, що міститься в Заявкі-Анкеті, яка містить особисту інформацію відповідача. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в Постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року 234/7159/20, від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20087, відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Отже, у відповідності до вимог ч.6 та 8 ст.11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», суд вважає доведеним той факт, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договорів, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми кредиту, строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки та уклали в належній формі обидва кредитні договори. Відтак посилання представника відповідача, на те, що матеріали справи не містять жодних підтверджень, що договір був укладений сторонами, в порядку, передбаченому законом, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються наведеним судом обставинами та дослідженими доказами. Доводи представника відповідача в частині відсутності в матеріалах справи доказів перерахування коштів за договором відхиляються судом, як безпідставні, і спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Суд зазначає, що порушень порядку надання і отримання доказів, передбачених ст. 100 ЦПК України не встановлено. У суду не має сумнівів щодо відповідності паперових копій електронного доказу оригіналу. Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок. Суд критично оцінює посилання представника відповідача, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів щодо надання відповідачу кредитних коштів, а лист ТОВ «Вей ФО Пей» не підтверджує перерахунок коштів, оскільки у вказаному листі зазначено про перерахунок коштів у відповідних розмірах 1200 та 2700 грн. (погоджені позичальником сума кредитів) на його банківську картку, зазначену при оформленні електронного звернення з метою укладення кредитного договору, отже у суду відсутні підстави ставити під сумнів те, що відповідні кошти були перераховані саме на виконання досягнутих кредитором та боржником домовленостей щодо отримання обох кредитів. У Виписці про рух коштів на рахунку [NUMBER] по картці № [NUMBER] емітованій на ім`я [PERSON] за період з 15.03.2021 по 25.03.2021 р. відображено операції: 24.03.2021 р. надходження 1200,00 грн. з призначенням «Зарахування переказу на картку» та 15.03.2021 р. надходження 2700,00 грн. з призначенням «Зарахування переказу на картку». 13 січня 2025 року від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла інформація по карті [NUMBER] ІВАН [NUMBER] , з якої вбачається, що за період з 15 березня 2021 року по 25 березня 2021 року були такі зарахування: -15/03/2021 10:22:17 15/03/2021 РЗЗ F СR 2,700.00 UАН 2,700.00 2,730.09 507361 6012 Е2110028 UKR Р 33 Зарахування переказу на картку. 15.03.2021 10:22:17 48805969916 100 133 Кредитна частина Р2Р переказу через РО8 97.38 840 0 0 7І8А Е2110028 1 Схвалено 21 004975500766 0301 [NUMBER] 15.03.2021 00:00:00 15.03.2021 00:00:00 4830097 6012 Financial Institutions - Merchandise and Services 804 804 Ukraine Visa Direct A2C WAY FOR PAY; - 24/03/2021 22:25:39 24/03/2021 РЗЗ F CR 1,200.00 UАН 1,200.00 1,259.16 393416 6012 Е2110100 UKR Р 33 Зарахування переказу на картку. 24.03.2021 22:25:39 49066427415 100 133 Кредитна частина Р2Р переказу через РОS 43.16 840 0 0 VISA Е2110100 1 Схвалено 21 005017767705 0381 [NUMBER] 24.03.2021 00:00:00 24.03.2021 00:00:00 4830790 6012 Financial Institutions - Merchandise and Services 804 804 Ukraine Visa Direct A2C WPAY. Отже, з наведеного беззаперечно вбачається надання кредитних коштів та отримання таких коштів відповідачем. Суд приймає розрахунок заборгованості, наданий позивачем. Вказана позивачем сума заборгованості встановлена судом на підставі наявних у справі доказів. Суд звертає увагу, що відповідач чи його представник доказів щодо спростування суми заборгованості не надав. Сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами (погодили їх розмір) та відповідальність за порушення умов договору. За змістом постанови Верховного Суду від 17.02.2023 у справі №910/23042/16, проценти за користування кредитом є зобов`язанням за кредитним договором та є складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям «основна сума заборгованості із зобов`язань за кредитом». Таким чином, позовна вимога щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитами ґрунтується на вимогах закону та узгоджена сторонами кредитного договору. Відповідачем помилково ототожнено, що відсотки за користування кредитом є неустойкою (пенею) у разі невиконання зобов`язань боржником за кредитним договором, а тому підстав для відмови у позові у зв`язку із застосуванням п.п.15, 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, суд не вбачає. У цій справі позивачем не заявлені вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) та інших нарахувань у порядку ст.625 ЦК України, отже це не є предметом спору, а звільнення боржника за кредитним договором від виконання зобов`язання по сплаті кредиту та процентів, законодавством не передбачено. Крім того, у поданому відзиві представником відповідача оспорюється розмір заборгованості за договорами про надання фінансових послуг. Останній вважає, що строк кредитування за даними договорами становить 7 та 16 днів, а тому нарахування процентів після спливу цього строку, а є безпідставним. Разом з тим, такі доводи представника відповідача спростовуються умовами договорів про надання фінансових послуг, якими передбачено, що строк дії кредитних договорі складає 1 рік (п.1.9). Таким чином, за кредитними договорами нарахування відсотків здійснювалося в межах строків, передбачених його умовами. Судом перевірено надані представником позивача розрахунки, з яких вбачається, що розмір відсотків за кожним договором розрахований в межах строку кредитних договорів - один рік, за кожен день користування кредитом, та в розмірі визначеному п.1.4 Договорів. Кількість днів нарахування процентів, здійснених позивачем, становить - 365 днів. Отже, ТОВ «Коллект Центр» пред`явлено вимоги щодо стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, що були обумовлені договором. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» слід задовольнити повністю. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), № 63566/00, § 23). Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд зазначає наступне. Представником відповідача Індутним - Шматько С.М. заявлено клопотання про зменшення судових витрат. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що 02.01.2023 року між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір про надання правової допомоги №02-01/2023. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 та від 30.09.2020 року у справі №201/14495/16-ц висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial