Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (ТОВ «ФК «Процент») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.10.2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 675-591-1, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн., строком на 365 днів (до 07.10.2024) шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Даний кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 063033 направлявся відповідачу 08.10.2023 року о 19:28:27 год., шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений в кредитному договорі та ІТС. Вказує, що кредитний договір був підписаний 08.10.2023 року о 19:28:44 год., шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 063033 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua, після чого кредитні кошти були відправлені відповідачу 08.10.2023 року на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Універсал Банк». Зазначає, що починаючи з 30.10.2023 року, відповідач має обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, однак в порушення зобов`язань не сплачує її. Вказує на те, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість [PERSON] за кредитним договором по нарахованим та не сплаченим процентам станом на 20.07.2024 становить 50050, 00 грн. за період з 30.10.2023 року по 20.07.2024 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом та графіку платежів. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] в користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість за кредитним договором № 675-591-1 від 08.10.2023 року в сумі 50050,00 грн. за період з 30.10.2023 року по 20.07.2024 року , та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 26 серпня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві на позовну заяву, представник відповідача зазначив, що позовні вимоги про стягнення процентів в розмірі 50050,00 грн за період з 30.10.2023 року по 20.07.2024 року за кредитним договором № 675-591-1 від 08.10.2023 року та витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн., є необґрунтованими та безпідставними. Відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення процентів в розмірі 5000 грн., що є співмірним із тілом кредиту в розмірі 5000 грн., оскільки вказує, що відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Таким чином, п. 1.2. кредитного договору №675-591-1, який передбачає, що денна процентна ставка становить - 3,5% від суми кредиту, обмежує права споживача у порівнянні з ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» та відповідно є нікчемним в силу закону, тому ставка 3,5 % не може бути застосована у даному випадку. Крім того, вказує, що заявлена сума процентів в розмірі 50050,00 грн., є неспівмірною тілу кредиту в розмірі 5000 грн., є порушенням ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», суперечить принципу пропорційності, розумності та справедливості. Також, заперечує, щодо стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, понесену позивачем, у розмірі 10000 грн., оскільки вона не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності. На підставі наведеного, просить задовольнити позов частково, стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість по відсоткам в розмірі 5000 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн. 23 жовтня 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наведено доводи на спростування аргументів відзиву. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 08.10.2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 675-591-1, шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений в кредитному договорі та використанням останнім одноразового ідентифікатора 063033, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у розмірі 5000, 00 грн. строком на 365 днів (до 07.10.2024) шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (а.с. 14-19). Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Вказаний вище договір був укладений в електронній формі та від імені його сторін був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором (а.с.25-26). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання кредиту в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Згідно п. 1.1 Кредитного договору ТОВ «ФК «Процент» зобов`язалось надати [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, [PERSON] зобовазався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом строки, визначені цим Договором. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, Позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних). Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 365 днів. Відповідно до п.1.3. періодичність платежів зі сплати процентів ставлять кожні 30 днів, що відображено в Додатку № 1 до Кредитного договору. Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, нарахування процентів за Кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункту 1.1. Кредитного договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 8 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Згідно квитанції про проведення операції № 663007535 вбачається, що ТОВ «ФК «Процент» було перераховано 08.10.2023 року о 19:28 год. кредитні кошти в сумі 5000,00 грн. на платіжну картку № [NUMBER] (а.с. 20). Із матеріалів справи вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Фінансовий номер телефону [NUMBER] , являється номером, наданим [PERSON] для підтвердження банківських операцій (а.с.123). Згідно виписки за карковим рахунком [PERSON] вбачається, що на вищезазначений рахунок 08.10.2023 року о 19:28 год. надійшли кошти на суму 5000 грн. (а.с. 124). Відтак, ТОВ «ФК «Процент» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору № 675-591-1 від 08.10.2023 року. Разом з тим, в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та допустив прострочення повернення кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Відповідно, станом на 20.07.2024 у відповідача утворилась заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 50050, 00 грн., за період з 30.10.2023 року по 20.07.2024 року (а.с.21-24). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.ст. 1048, 1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернув та не сплатив відсотки за користування кредитом. Судом встановлено, що стороною відповідача не заперечується факт укладення між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] кредитного договору № 675-591-1 від 08.10.2023 року, та щодо невиконання ним обов`язків за цим договором стосовно повернення кредиту та сплати процентів. Однак, суд не погоджується із доводами представника відповідача, що визначені договором умови щодо нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання є несправедливими, а заявлена сума процентів в розмірі 50050,00 грн., є неспівмірною тілу кредиту в розмірі 5000 грн. та є порушенням ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», суперечить принципу пропорційності, розумності та справедливості, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] був ознайомлений з усіма запропонованими умовами договору, зокрема з умовами нарахування процентів, підписавши кредитний договір, він розумів, яка сума надається, на який строк, та на яких умовах застосовується та чи інша процентна ставка, позивач підтвердив це своїм електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, та відповідно погодився зі всіма умовами кредитного договору, підписавши його. Доказів, які б свідчили про відсутність вільного волевиявлення учасників правочинів або невідповідності їх внутрішньої волі на укладення кредитного договору суду не надано, а тому суд приходить до висновку про безпідставність доводів представника відповідача. Відтак, суд не бере до уваги доводи представника відповідача про зменшення розміру процентів, заявленим позивачем, в розмірі 50050,00 грн. до 5000 грн. Також, суд не погоджується із посиланням представника відповідача у відзиві щодо того, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч.5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1 %, як встановлено Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконаленнядержавного регулювання ринків фінансових послуг», оскільки згідно п. 2 розділу ІІ вказаного Закону дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Таким чином, враховуючи, що вищевказаний Закон набрав чинності 24.12.2023 року, Договір кредиту № 675-591-1 було укладено 08.10.2023 року, тобто до набрання чинності вищезазначеним Законом та строк дії вказаного договору не було продовжено, а тому дія пункту 5 розділу I цього Закону не поширюється на зазначений Договір. Отже, [PERSON] істотно порушив умови кредитного договору, ст.ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України не повернув суму простроченого кредиту та не сплатив суму процентів за користування кредитом, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позов слід задовольнити. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТзОВ «ФК «Процент» заборгованість за кредитним договором № 675-591-1 було укладено 08.10.2023 року по нарахованим та несплаченим процентам в розмірі 50050,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 10000 грн. підтверджується: договором про надання юридичних послуг № 03/06/2024 від 03.06.2024 року, копією свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю від 23.10.2018 року, копією довіреності від 03.06.2024 року, актом приймання-передачі наданих послуг № 2 від 24.07.2024 року, витягом з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 2 від 24.07.2024 року, платіжною інструкцією № 741 від 25.07.2024 року(а.с. 42-48). Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved