Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1. ТОВ «Фінпром Маркет» (далі позивач) подало позов до [PERSON] (відповідач) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.04.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор, позикодавець) та [PERSON] укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку) № 1921684 (далі - Договір), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% на день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису [INFO]), що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу [INFO] у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач отримав від позикодавця позику в сумі 15 000 грн. Згідно п. 4.2. Договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті http://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Згідно з п. 6.5. Правил, у редакції на час укладення Договору у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку не повернуту позику (або її частину) Товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Відповідач отримані від позикодавця кошти не повернув, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в сумі 50 820 грн, яка складається з 15 000,00 грн основної суми боргу та 31 513,50 грн процентів. 26 жовтня 2021 року між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» укладено договір факторингу № 2610, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором, що підтверджується Реєстром прав вимог № 2 від 26.10.2021. В подальшому 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу № 030423 ФК. Відповідно до Реєстру заборгованості до вказаного договору факторингу, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 50 820,00 грн, з яких 15 000,00 грн - сума заборгованості по тілу кредиту, 35 820 грн - сума заборгованості за процентами. Зазначає, що відповідач зобов`язання за Договором виконав частково, сплативши 4 306, 50 грн. Оскільки відповідач решту заборгованості за позикою не сплатив, позивач просить стягнути з нього на свою користь 15 000,00 грн основного боргу, 31 513,50 грн заборгованості за процентами, а також 3 500 грн витрат на професійну правничу допомогу та витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Позивач у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без участі його представника. Крім того про розгляд справи без участі представника позивача подана заява від 16.01.2025. 1.2. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує, просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що матеріали справи не містять доказів укладення між відповідачем та первісним позикором Договору позики, оскільки позивачем не доведено, що Договір підписаний відповідачем в порядку визначеному законодавством; позивачем недоведено фактичне отримання відповідачем позики, оскільки відсутні докази таких обставин, зокрема первинні документи обліку такої операції, докази підтверджуючі належність відповідачу електронного платіжного засобу, на який здійснено переказ позики, докази існування будь-яких відносин між позикодавцем та ТОВ «Фінекспрес», яке здійснило переказ коштів на рахунок, який за твердженням позивача належить відповідачу; позивачем не надано суду доказів виконання позивачем договорів факторингу, а отже й не доведено належними та допустимими доказами право позивача взагалі звертатись до суду із позовною заявою до відповідача; позивачем нарахування процентів здійснено за межами строку позики, встановленого Договором. Також відповідач заперечує проти розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи його не співмірним із ціною позову, значенням справи для сторін, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт. 1.3. У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідно до п. 5 Договору його укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», договір прирівнюється до укладеного у письмовій формі. Зазначає, що відповідач не відмовлялась від прийняті коштів у позику, вимог про визнання договору недійсним не заявляла. Як на доказ підписання Договору відповідачем позивач посилається на Довідку первісного кредитора про ідентифікацію [PERSON] як особи з якою укладено Договір. Пояснює, що позика в сумі 15 000,00 грн була перерахована відповідачу за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес», що підтверджується електронною платіжною інструкцією. Оскільки первісний кредитор не здійснює операцій з готівковими грошима, переказ здійснювався у безготівковій формі, а тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Зазначає, що відповідачем не надано доказів, що відповідні кошти не були зараховані на її рахунки або доказів, що вказані у Договорі рахунок їй не належить. Пояснює, що проценти за користування позикою нараховувались відповідно до умов Договору щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. 1.4. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача повторно наголошував на відсутність доказів ідентифікації відповідача при укладенні Договору відповідно до вимог Закону № 2155 (Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги). Зазначає про відсутність доказів перерахування котшів відповідачу, оскільки додаток до довідки ТОФ «Фінекспрес» не підписаний електронним цифровим підписом або у будь-який інший спосіб. А тому, на думку представника відповідача, матеріали справи не містять платіжної інструкції від будь-кого. Відповідач та її представник в судове засідання не прибули, заяв та клопотань не подавали. 2. Інші процесуальні дії у справі. У відповідності до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності учасників справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 3.1. Судовим розглядом встановлено, що 06.04.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку) № 1921684 (далі - Договір, а.с. 9) в електронній формі, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі позику), на погоджений умовами Договору строк (надалі - строк позики), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п. 1 Договору). Відповідно до умов Договору, викладених у п. 2 Договору, сума позики 15 000,00 грн, строк позики 30 днів; процентна ставка 1,99% фіксована. Проте у цьому ж пункті договору наведено розрахунок орієнтовної загальної вартості кредиту, згідно якого дата надання кредиту - 06.04.2021, дата повернення позики (останній день) 06.05.2021, знижена процентна ставка/день - 0,99%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) - 2,70% за день, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 361,35%, орієнтована загальна вартість позики - 19 455,00 грн. Проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення позики (п. 3 Договору). Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті http://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі (п. 4.2. Договору). У пункті 4.3. Договору визначено, що позичальник надав дозвіл позикодавцю на збір, обробку, зберігання та поширення його персональних даних з метою оцінки його кредитоспроможності, забезпечення виконання сторонами зобов`язань за цим Договором, інформування про кредитоспроможність та добросовісність, а також на передачу в будь-який момент будь-яких персональних даних позичальника та інформації про укладення й виконання цього Договору в будь-якій формі будь-яким третім особи з метою захисту прав та інтересів позикодавця та повного виконання зобов`язань за цим Договором, а також на відступлення прав вимоги за Договором; при цьому без особистого повідомлення позичальника про таку обробку, передачу чи відступлення. Цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі (п. 5 Договору). До матеріалів справи позивач додав Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджені рішенням загальних зборів учасників вказаного товариства № 11/02/2021 від 11.02.2021 (далі - Правила). Довідкою первісного кредитора (а.с. 20) підтверджується, що клієнт [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено Договір № 1921684 від 06.04.2021, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор ua64klfIe, 06.04.2021 22:47:33, електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор [INFO]. Доданою до справи копією платіжної інструкції/операції 80ccb5d0-a404-46d4-ba77-b6e6372fbe90 підтверджується здійснення 06.04.2021 переказу [PERSON] на суму 15 000,00 грн. Згідно довідки від 18.11.2024 № КД-000002434/ТНПП ТОВ «ФК «Фінекспрес» підтвердило прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між компанією і ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», та завершення платіжної операції: дата - 06.04.2021, номер платежу 80ccb5d0-a404-46d4-ba77-b6e6372fbe90, сума платежу - 15 000,00 грн, отримувач - [PERSON] - ЕПЗ номер [NUMBER] (а.с. 25). У листі від 20.11.2024 № 20/11/24-27 первісний кредитор повідомив позивачу номер платежу 80ccb5d0-a404-46d4-ba77-b6e6372fbe90 на підтвердження видачі на платіжну карту [PERSON] онлайн-позики за Договором (а.с. 20 на звороті, 21). Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості відповідача за Договором (а.с. 22-24) вбачається, що відповідачу на суму заборгованості 15 000,00 грн нараховані проценти в розмірі 1,99 за день у період з 07.04.2021 до 04.08.2021. Також у розрахунку зазначено про сплату відповідачем 05.05.2021 процентів в сумі 4306,50 грн. З урахуванням вказаних обставин загальна заборгованість відповідача визначена позивачем в сумі 46 513, 50 грн, з яких 15 000 грн боргу за тілом позики та 31 513,50 заборгованості за процентами. 3.2. 26 жовтня 2021 року між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» укладено договір факторингу № 2610, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором, що підтверджується Реєстром прав вимог № 2 від 26.10.2021. Згідно актів звірки взаємних розрахунків за період: січень 2021 - грудень 2022 та 2023 рік між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» за Договором № 2610 від 26.10.2021 заборгованість відсутня. В подальшому 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу № 030423 ФК. Відповідно до Реєстру заборгованості до вказаного договору факторингу, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 50 820,00 грн, з яких 15 000,00 грн - сума заборгованості по тілу кредиту, 35 820 грн - сума заборгованості за процентами. Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, відбулася заміна кредитодавця на підставі укладених договорів, а тому до позивача, перейшло право вимоги за Договором, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . 3.3. Доказів сплати відповідачем заборгованості матеріали справи не містять. 4. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. 4.1. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (стаття 627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами. (стаття 629 ЦК України) Частиною1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). (ч 1 статті 530 ЦК України) Відповідно до статті 525, частини 1 статті 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 147 ЦК України). Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (частина 1 статті 1048 ЦК України) За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина 1 статті 625 ЦК України). Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема внаслідок відступлення права вимоги. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ч.1 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату ( у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої (боржника). 4.2. Дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд виснує, що позовні вимоги в частині стягнення 15 000 грн боргу з повернення позики та 148,50 грн процентів підлягають задоволенню. До таких висновків суд дійшов з огляду на таке. 4.3. У даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Правила, що розміщені на офіційному сайті http://mycredit.ua/ua/documents-license/ можуть змінюватися самим позивачем, тобто кредитор може додати до позовної заяви Правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови Правил, долучені до Договору Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою укладеного між сторонами Договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання додаткових заходів, які збільшують вартість позики, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в документі про умови кредитування, який безпосередньо підписаний позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19). Враховуючи наведене суд дійшов висновку про відсутність підстав для врахування умов наведених у Правилах щодо пролонгації строку договору на 90 днів. Слід також зазначити, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Як встановлено судом, згідно з пунктом 2 Договору первісний кредитор надав відповідачу кредит строком 30 днів з остаточним терміном повернення не пізніше 6 травня 2021 року. Отже, строк позики є таким, що закінчився, як і право відповідача законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога про стягнення процентів за користування позикою за межами строку встановленого Договором судом відхиляється. До стягнення підлягають проценти нараховані з 06.04.2021 до 06.05.2021 як встановлено у п. 2 Договору. 4.4. Щодо розміру процентної ставки, то, як встановлено судом, у п. 2 Договору процентна ставка визначалась у трьох різних розмірах - базова 1,99%, знижена - 0,99% за понадстрокове користування позикою - 2,70%. Проте Договір не містить умов щодо випадків застосування тої чи іншої процентної ставки. Натомість наведений розрахунок орієнтовної загальної вартості кредиту, згідно якого орієнтовна реальна річна процентна ставка - 361,35%, орієнтована загальна вартість позики - 19 455,00 грн. З вказаних умов слідує, що процентна ставка при здійснені вказаних розрахунків становить 0,99% у день. Матеріали справи не містить іншого розрахунку вартості позики, який первісний кредитор надав відповідачу і погодив з ним. Якщо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, неможливо встановити порядок проведення розрахунків між сторонами, необхідно застосовувати тлумачення contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem) слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Такий висновок наведений у постанові об`єднаної палати КЦС ВС від 05.12.2022 у справі 753/8945/19. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що сума процентів, яка підлягає стягненню з відповідача має розраховуватись виходячи зі ставки 0,99% у день, яка наведена у розрахунку вартості кредиту, узгодженого сторонами. Таким чином відповідач зобов`язаний був, крім повернення позики, сплатити позивачу 4 455,00 грн процентів за користування позикою (0,99% х 30 днів = 4455). Відповідач належним чином зобов`язання не виконав сплативши первісному кредитору 4306,50 грн. Отже, заборгованість відповідача по сплаті процентів становить 148,50 грн (4455-4306,50). 4.5. Заперечення відповідача проти позовних вимог з посиланням на неукладеність Договору та відсутність доказів перерахування позики відповідачу є неспроможними, оскільки спростовуються доданими до справи доказами, а саме копією Договору підписаного відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором ua64klfIe, Довідкою первісного кредитора (а.с. 20), копією платіжної інструкції/операції 80ccb5d0-a404-46d4-ba77-b6e6372fbe90, довідкою від 18.11.2024 № КД-000002434/ТНПП ТОВ «ФК «Фінекспрес». Вказані докази свідчать, що Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме - акцептом в розумінні ч. 3 п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). На виконання вказаної норми позивач надав докази на підтвердження тих обставин, що Договір був підписаний відповідачем 06.04.2021 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором і того ж дня позика в сумі 15 000,00 грн була перерахована відповідачу. Натомість відповідачем всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, а саме не спростовано надані позивачем докази щодо перерахування позики. 5. Висновки суду. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, вказуючи на невиконання останнім зобов`язання щодо повернення кредиту у строки передбачені кредитним договором. Уклавши Договір відповідач отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 15 000,00 грн на умовах зворотності, строковості та платності. Проте умов укладеного Договору відповідач не дотримався, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в сумі 15 000,00 грн простроченої заборгованості за позикою та 148,50 грн заборгованості за нарахованими процентами. Відповідач заборгованість за кредитом не сплатив. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню 15 000,00 грн заборгованості за позикою та 148,50 грн заборгованості за процентами. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 788,93 грн витрат по сплаті судового збору. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу. До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту. Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18). На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг). Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правничої допомоги від 01.11.2024 укладеного з Адвокатом Ткаченко Ю.О., Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 02.12.2024, згідно якого вартість наданих адвокатом послуг становить 3 500 грн, яка полягає вивченні документів клієнта, їх аналізі, визначення правової позиції/аналіз судової практики, збір документів/доказів, підготовка/складання позовної заяви, платіжна інструкція від 12.12.2024 про сплату вартості правничої допомоги. Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу, суд, з огляду на обсяг виконаної адвокатом роботи, вважає витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 500 грн обґрунтованими та пропорційними до предмета спору з урахуванням ціни позову. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути 1139,88 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial