Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. 26 липня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" звернулось до Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області з позовною заявою, сформованою в системі "Електронний суд", до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за Кредитним договором від 17.07.2021 року № 937143571 у розмірі 78254,0 грн., у тому числі -заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) - 22000,0 грн. заборгованість за відсотками - 56254,0 грн Вказується, що первісне право вимоги належало ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", яке надало на підставі вказаного кредитного договору відповідачці кредит в сумі 22000,0 грн., а потім по ланцюжку договорів факторингу отримано Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ". 2. Процесуальні питання, пов`язанні з розглядом справи. 26.07.2024 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області надійшла позовна заява ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" «про стягнення заборгованості». 26.07.2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям справу передано в провадження судді [PERSON]. . 26.07.2024 р. направлено запит до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янське. 06.08.2024 р. від відповідачки [PERSON] надійшов Відзив на позов . 08.08.2024 р. від Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янське надійшла довідка про місце реєстрації відповідачки [PERSON] 08.08.2024 р. ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ [PERSON]. відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 19.08.2024 р. позивачем надана Відповідь на Відзив. 28.08.2024 р. від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. 28.08.2024 р. відповідачкою надано Заперечення на Відповідь на Відзив. 03.10.2024 р. протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям справу передано в провадження судді Гречаній В. Г., у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку. 04.10.2024 р. ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ справу прийнято до провадження суддею Гречаною В.Г. 08.10.2024 р. від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі . Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом в порядку спрощеного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. 3. Позиція сторони позивача. У своїй позовій заяві ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" вказує, що 17.07.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. (а.с. 31-34). В обгрунтування первісного виникнення права вимоги до відповідача ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" посилається на те, що Кредитний договір від 17.07.2021 року № 937143571 між відповідачкою та ТОВ "Менівео швидка фінанова допомога" було укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Для цього Відповідачка за допомогою мережі Інтернет, перейшла на офіційний сайт Товариства, ознайомилась з Правилами надання грошових коштів позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно, без примусу чи тиску заявила про бажання отримання кошті, подавши відповідну Заявку, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвищ ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адрес електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації (проживання). Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом її розміщення в мережі Інтернет, в інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Закон «Про електронну комерцію» передбачає, що оферта може включати всі необхідні умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа. За результатами заповнення Заявки здійснюється аутентифікація Платіжної картки Позичальника згідно з стандартами відповідних платіжних систем. Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перед тим як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевірило особисті дані Відповідача, а і платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевірило чи дійсно платіжна картка належить Позичальнику. Також позивач вказує, що у заявці на отримання грошових коштів в кредит від 17.07.2021 Відповідачка вказала реєстраційний номер своєї облікове картки платника податків, який однозначно ідентифікує її як боржницю. Вказує, що перевірка введених в Заявку на кредит даних клієнта здійснюється шляхом верифікації клієнта через ВапкІD НБУ, ВапкID, мобільний застосунок "Дія" або БКІ (вимоги Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержані злочинним шляхом» та Постанови НБУ «Про затвердження Положення щодо здійснення установами фінансового моніторингу»). Ідентифікація та верифікація клієнта не потребує копії паспорта громадянина України чи іншого документу, що посвідчує особу. При оформлені кредиту позичальник заповнює таки дані: особисті дані, соціальна інформація, паспортні дані, дані закордонного паспорту, місце реєстрації, працевлаштування, реквізити карти. Виконання цієї процедури означає, що Відповідачка підписала Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора МNV3Х2NЗ. Зокрема, 17.07.2021 о 15:04 год. Відповідачка ввела ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснула кнопку «Так», в підтвердженням підписання договору. Пунктом 4.4 Кредитного договору визначається, що у всіх відносинах Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису Позичальник використовує як електронний підпис одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку юридичну силу як і власноручний підпис. Одночасно з підписанням договору, Товариство відправило на електронну адресу, вказану відповідачкою у Заявці на кредит, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору та вкладеним в нього примірником електронного договору у формі, що унеможливлює зміну його змісту. Отже, на думку позивача, заповненням анкети-заяви Позичальник підтвердила прийнхття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідними відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відразу після вчинених дій Відповідачки, 17.07.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 22000,00 грн. на його банківську карту № [NUMBER] , що, в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідачка прийняла пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується довідкою ПАТ АБ "ПриватБанк" від 25.06.2024 р.. Підкреслює, що Позивачем долучено всі наявні докази, що підтверджують зобов`язання Відповідачки за кредитним договором та факт перерахуванні коштів на картковий рахунок Боржниці. Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором № 937143571 від 17.07.2021 р. , становить 78524,0 грн., яка складається з наступного: - 22000,00 грн. - заборгованість по кредиту; - 56254,0 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Дана сума підтверджується випискою з особового рахунку. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" позивач посилається на таке. 28.11.2018 р. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується: 28 листопада 2019 року. Відповідно до додаткової угоди № 19 від 28.11.2019 строк дії цього договору факторингу продовжується до 31.12.2020 31.12.2020 р. між сторонами укладено Додаткову угоду № 26, якою трок дії договору факторингу від 18.11.2018 р. продовжено до 31.12.2021 р. 31.12.2021 р. Додатковою угодою № 27 дія договору факторингу продовжено до 31.12.2022 р. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого клієнт відступив фактору зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. В подальшому сторони уклали додаткові угоди № 2 від 03.08.2021 р. та № 3 від від 30.12.2022 р., якими вказаний договір факторингу продовжено до 31.12.2024 р. (а.с. 5). Всі умови залишились без змін. Вказує, що відповідно до Витягу з Реєестру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 р. по Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 р. від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 78524,0 грн. Згідно додаткової угоди № 27 від 31.12.2021 до договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії договору продовжено до 31.12.2022 включно. Додатковою угодою № 31 від 31.12.2022 р. строк дії вказаного договору факторингу продовжено до 31.12.2023 р. Додатковою угодою № 32 від 31.12.2023 р. строк дії вказаного договору факторингу продовжено до 31.12.2024 р. 05.07.2024 р. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу № 05/07/24, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором. За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників. Відповідно до п.1.2. перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 05/07/24 від 05.07.2024 р. від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідачки на загальну суму 78254,0 грн. Посилаючись на додаткові угоди до договору факторингу від 28.11.2018 р. № 28/1118-01, позивач робить таки висновки: З урахуванням визначених строків дії договору № 28/1118-01 та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Реєстр не є разовим документом, оскільки Договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності Сторін. Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024. Позивач стверджує, що на момент подачі позову та його розгляду в суді першої інстанції Позивачем долучено всі наявні на той час документи, які передані первісним кредитором та всіма наступними факторами. 4. Позиція відповідача. Відповідачка позовні вимоги не визнає у повному обсязі і на заперечення цих вимог пояснює, що надана позивачем копія кредитного договору не містить її підпису, а також не надано доказів перерахування кредитних коштів на її рахунок. Також вказує, що графік платежів та паспорт споживача не містять її підпису. Стверджує, що позивачем не надані докази на обгрунтування того, що вона була ознайомлена з умовами надання кредиту. Позивачем не надано доказів того, що вона була ознайомлена саме з діючими на той час Правилами надання грошових коштів. При цьому посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Також підкреслює, що право кредитодавця з нарахування процентів за користування кредитними коштами, виходячи зі змісту статті 1050 ЦКУ, обмежується строком дії кредитного договору. Відповідачка не погоджується з обгрунтованістю нарахування процентів; наданій позивачем розрахунок заборгованості є одностороннім документом, а тому не може вважатися належним доказом. Документами, які можуть підтверджувати наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір такої заборгованості,можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, які відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік тп фінансову звітність". Такі документи позивачем не надані. 5. Обставини, встановлені судом 26.07 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" звернулось до Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за Кредитним договором від 17.07.2021 року № 937143571 у розмірі 78524,0 грн., у тому числі -заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) - 22000,0 грн. заборгованість за відсотками - 56524,0 грнЦього крелитного договору було укладено між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачкою. Право вимоги у позивача до кредитоотримувача винкло за низкою договорів факторингу. Первісний такий договір № 28/1118-01 було укладено 28.11.2018 р. між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ «Таліон Плюс», строк дії якого закінчується: 28 листопада 2019 року. Відповідно до додаткової угоди № 19 від 28.11.2019 р. строк дії цього договору факторингу продовжується до 31.12.2020 р. Черговий факторинговий договір за № 05/0820-01 укладено 05.08.2020 р. між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткові угоди: № 2 від 03.08.2021 р. та № 3 від 30.12.2022 р., якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 р. включно, всі інші умови залишились без змін. Однак, у додатках до позовної заяви під "Додаткова угода № 2" фактично міститься Додаткова угода № 26 від 31.12.2020 р. до договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 р., укладена між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс". А під "Додатковою угодою № 3" мітиться Додаткова угода № 27 від 31.12.2021 р. між тими ж сторонами щодо договору факторингу від 28.1.2018 р. № 28/1118-01. Згідно додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 р. до договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 р. текст договору викладено у новій редакції Згідно додаткової угоди № 27 від 31.12.2021 р. до договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 р. строк дії договору продовжено до 31.12.2022 р. включно. Надалі, Додатковою угодою № 31 від 31.12.2022 р. строк дії вказаного договору факторингу продовжено до 31.12.2023 р. Додатковою угодою № 32 від 31.12.2023 р. строк дії вказаного договору факторингу продовжено до 31.12.2024 р. Сторонами за цима угодами були ТОВ "Манівео швидка фінанова допомога" і ТОВ "Таліон Плюс". Тобто, після укладання факторингового договору за № 05/0820-01 укладено 05.08.2020 р. між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», ТОВ «Таліон Плюс» вже не було носієм прав, які грунтувались на договорі факторингу від 28.11.2018 р. № 28/1118-01. А тому укладені за його участю додаткові угоди № 26 від 31.12.2020 р. (як мінімум), № 27 від 31.12.2021 р., № 31 від 31.12.2022 р., № 32 від 31.12.2023 р. є нікчемними. 04.09.2024 р. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" уклали Договір факторингу № 0409/24, відповідно до умов якого Позивачу відступлено у тому числі право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором від 26.10.2021 р. № 567891484. За цим договором Фактор (ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ") зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому. Відповідно до п.1.2. договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. На обгрунтування виникнення права вимоги до відповідачки позивач вважає, що з урахуванням визначених строків дії договору № 28/1118-01 та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Що Реєстр не є разовим документом, оскільки Договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності Сторін. Таким чином, на думку позивача, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024. 6. Правова площина розв`язання спору та висновки суду щодо завялених вимог Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "ЮНІТ КАПІІТАЛ" до [PERSON] про стягення заборгованості не підлягають задоволенню за наступних підстав. Суд виходить з наступного. Вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Це право закріплено й у частині 1 статті 15 ЦК України і гарантоване статтею 55 Конституції України. Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 5 ЦПК України регламентуються способи захисту, які застосовуються судом. Ця норма, зокрема, передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Позивачем обраний способ захисту своїх інтересів, що передбачений пунктом 8 частини другої статті 16 ЦКУ: "відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди". Відповідно статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 13 Цивілього процесуального кодексу передбачається, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд виходить з принципу, встановленому частиною першою статті 81 ЦПК: Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому суд керується принципом, встановленим Європейським судом з прав людини, в якому вказується, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. У даному випадку повинні дотримуватися вимоги статей 77-79 ЦПК: належність, допустимість та достовірність доказів. Вирішуючи питання про факт укладення (неукладення) кредитного договору суд надає оцінку доказам, які наведені сторонами на підтвердження своєї позиції. Позивач посилається на те, що Кредитний договір від 17.07.2021 року № 937143571 між відповідачкою та ТОВ "Менівео швидка фінанова допомога" було укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Для цього Відповідачка за допомогою мережі Інтернет, перейшла на офіційний сайт Товариства, ознайомилась з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно, без примусу чи тиску заявила про бажання отримання кошті, подавши відповідну Заявку, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвищ ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації (проживання). Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом її розміщення в мережі Інтернет, в інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Закон «Про електронну комерцію» передбачає, що оферта може включати всі необхідні умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа. За результатами заповнення Заявки здійснюється аутентифікація Платіжної картки Позичальника згідно з стандартами відповідних платіжних систем. Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перед тим як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевірило особисті дані Відповідача, а і платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевірило чи дійсно платіжна картка належить Позичальнику. Вказує, що перевірка введених в Заявку на кредит даних клієнта здійснюється шляхом верифікації клієнта через ВапкІD НБУ, ВапкID, мобільний застосунок "Дія" або БКІ (вимоги Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержані злочинним шляхом» та Постанови НБУ «Про затвердження Положення щодо здійснення установами фінансового моніторингу»). Ідентифікації та верифікації клієнта не потребує копії паспорта громадянина України чи іншого документу, що посвідчує особу. При оформлені кредиту позичальник заповнює таки дані: особисті дані, соціальна інформація, паспортні дані, дані закордонного паспорту, місце реєстрації, працевлаштування, реквізити карти. Виконання цієї процедури означає, що Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора МNV3Х2NЗ. Зокрема, 17.07.2021 о 15:04 Відповідачка ввела ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснула кнопку «Так», в підтвердженням підписання договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами Договір кредитної лінії було укладено у встановленому порядку. У свою чергу відповідачка вказує, що позивачем не надано доказів того, що нею підписувався кредитний договір, що вона фактично ознайомлена з усіма умовами кредитування і що ніяки гроши від позивача вона не отримувала. При цьому посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Суд не приймає посилання відповідачки на вказану постанову ВП ВС, оскільки цю постанову ухвалено за результатом розгляду правовідносин між КБ "ПрватБанк" та клієнтом, основаних на укладеному сторонами письмовому договорі. Ця форма правочину має суттеві відмінності у способі доведення до клієнта умов кредитування. Також суд не погоджується з доводами відповідачки її незгоди з розміром нарахованих процентівз посиланням на статтю 18 Закону України "Про споживче кредитування", згідно до якої пеня за невиконання зобов`язань за кредитним договором не може перевищувати 15% від суми простроченого платежу. У даному випадку відповідачка смішує природу двох цілком різних платежів. Проценти відносяться до основного зобов`язання, змінення якого законом не передбачається, а пеня є санкцією за порушення зобов`язання і її розмір може бути зменшений на підставі статті 551 ЦКУ. Згідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості пеня за порушення відповідачкою свого зобов`язання не нараховувалась. Разом з тим, суд звертає увагу, що пунктом 1.3. Договору кредитної лінії № 937143371 встановлюється, що кредитні кошти повинні бути повернути до 16.08.2021 р. Тобто, ця дата є кінцевим строком дії договору. По закінченні дії договору проценти за кредитом не нараховуються. Проте, з наданого позивачем Розрахунку заборгованості (38) углядається, що проценти за користування кредитними коштами продовжували нараховуватися щоденно до 21 вересня 2021 року включно. На думку відповідачки, позовна заява не відповідає вимогам статті 175 ЦПК, оскільки позивачем не надано доказів прийняття заходів до досудового врегулювання спору. Однак, закон не встановлює обов`язковість досудового врегулювання спорів, що виникають з кредитних правовіднсин, крім спорів, пов`язаних з реалізацією іпотечного майна. Відповідачка заперечує факт отримання нею грошових коштів від ТОВ "Манівео шіидка фінансова допомога". Однак, крім розрахунку заборгованості, копії платіжного доручення, позивачем надано довідку ПАТ АБ "ПриватБанк" № 06_2/2024 від 25.06.2024 р., згідно якої банком 17.07.2021 р. здійснений переказ 22000,0 грн. на картку 4323 ХХХХ ХХХХ ХХ88, ID платежу 1708296418. Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає їх неналежними з наступних підстав. Так, відповідно до частини 2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. У пункті 52 Положення № 75 вказано, що Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. З тих ж самих підстав суд не прймає в якості доказу Виписку з особового рахунку за кредитним договором № 937143571. Цей документ, як регістр аналітичного обліку, повинен вміщувати записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а отже є належними доказами надання позичальнику кредитних коштів. Надана ж позивачем розпечатка цього документу з назвою "Виписка з особливого рахунку" за своїм змістом фактично є довідкою про заборгованість клієнта. Щодо договорів факторингу. Відповідно до статті 1077 ЦКУ за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Стаття 1078 Цивільного кодексу визначає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Позивач вважає, що в рамках одного договору факторингу можуть заявлятися майбутні вимоги, які виникають після укладання такого договору. Суд розцінює таке трактування статті 1078 ЦКУ помилковим, оскільки ця норма передбачає передачу права вже існуючої вимоги. А майбутня вимога є похідною від дійсної (існуючої) вимоги і вона вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника за основним зобов`язанням. На день укладання договору факторингу між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" від 28.11.2018 р. № 28/1118-01 ніякого боржника в особі [PERSON] не існувало. А тому неможливе виникнення вимоги до нього на підставі цього договору факторингу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов' язання. Частина 1 статті 512 ЦКУ встановлює, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою. А статтею 514 ЦКУ встановлюється, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, на момент відступлення права вимоги повинні реально існувати зобов`язання і боржник. І стаття 1078 ЦКУ наголошує, що на момент передачі права вимоги за договором факторингу строк платежу за вимогою вже настав (наявна вимога). За умовами кредитного договору від 17.07.2021 р. кінцевим строком дії договору є 16.08.2021 р. Таким чином, для розповсюдження дії договору факторингу від 28.11.2018 р. на правовідносини, що виникли між кредитодавцем і позичальниками вже після укладання цього договору, немає жодної підстави. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Згідно наведеної правової позиції, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог лише за умови їх визначеності. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Цей висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20). Цей висновок означає одночасне існування і кредитних договорів, і договорів факторінгу, і реєстру кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення права вимоги. Кредитний договір № 937143571, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , датований 17 липня 2021 року, тобто майже через 3 роки після укладання договору факторингу і вже після закінчення дії останнього. У позовній заяві вказується, що після укладання договору факторингу від 05.08.2020 р ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткові угоди: № 2 від 03.08.2021 р. та № 3 від 30.12.2022 р., якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 р. включно, всі умови залишились без змін. Однак, у додатках до позовної заяви під "Додаткова угода № 2" фактично міститься Додаткова угода № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018, укладена між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс". А під "Додатковою угодою № 3" мітиться Додаткова угода № 27 від 31.12.2021 р. між тими ж сторонами щодо договору факторингу від 28.1.2018 р. № 28/1118-01. Додаткові угоди № 26 від 31.12.2020 р. ,№ 27 від 31.12.2021 р., № 31 та № 32 від 31.12.2023 р. укладені між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" щодо продовження строку дії договору факторингу від 28.1.2018 р. № 28/1118-01, у той час як ще 05.08.2020 р. за договором факторингу № 05/0820-01 ТОВ "Таліон Плюс" здійснило передачу своїх прав вимоги на користь ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс". Згідно пункту 8.2 договору № 05/0820-01 строк дії договору - до 04.08.2021 року. Тому ТОВ "Таліон Плюс" після 04.08.2021 р. не мало ніяких прав щодо укладання додаткової угоди № 27 від 31.12.2021 р. Тобто, на момент укладання договору факторингу між ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" (04.09.2024 р.) цей договір вже був недійсним. Додаткова угода є договорною формою розпорядження суб`єктом своїми правами. Однак, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" розпорядилось цими правами ще 28.11.2018 р., а ТОВ "Таліон Плюс" - 05.08.2020 р., передав ці права накористь ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" Таким чином, при укладанні вказаних додаткових угод між сторонами не існувало факторингових відносин. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77- 5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «ніхто не може передати більше прав, ніж має сам". Тобто, у цієї частині позивач посилається на неналежні докази. З наведеного слідує, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідачки від первісного кредитора -- ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до кредитора - ТОВ «Таліон Плюс», відповідно не довів перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до «Юніт Капітал», тобто не довів перехід права вимоги на кожному етапі такої передачі, що є його процесуальним обов`язком. За встановлених обставин справи відсутні підстави вважати, що ТОВ «Юніт Капітал» за договором Факторингу № 0409/24 від 04 вересня 2024 року набуло право вимоги до боржниці [PERSON] за кредитним договором від 17.07.2021 р. № 937143571. Крім того, суд також звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за Договором про відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, як і за іншими договорами факторингу. Пунктом 3.1.1 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що фінансування - це належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному Реєстрі прав вимог окремо. Розмір фінансування сторони погоджують шляхом укладання Додаткової угоди. Згідно п.3.1.2 фінансування - належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди. А пунктом 3.1.3 передбачено, що фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у 13 розділі цього Договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта. Аналогічні положення передбачено також у договорі факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеному між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». Відповідно до частини 1 статті 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Умова про фінансування відступу права вимоги є суттевою для договору факторингу, тому, враховуючи, що позивачем з цієї причини не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за Кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ «Манівес швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал». Також слід брати до уваги положення частини третьоє статті 1079 ЦКУ, згадно якої Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відповідно до п. 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231», до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. У наведеному документі, по-перше, констатується віднесення факторингу до фінансовї послуги, а по-друге йдеться про передачу за факторинговим договором прав вимоги за договором, на якому базується таке відступлення. Тобто, за договором факторингу передається реально існуюче право вимоги. Майбутня вимога, яка може входити до предмету договору факторингу, неодмінно повинна бути пов`язана з реальною вимогою (наприклад, нарахування поточних відсотків за користування кредитними коштами). Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: торгівля валютними цінностями; залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; фінансовий лізинг; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; надання гарантій; фінансові платіжні послуги; у сфері страхування; діяльність у системі накопичувального пенсійного забезпечення; професійна діяльність на ринках капіталу; факторинг; банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність». Отже, факторинг є фінансовою послугою. Позивачем не надано доказів тому, що він зареєстрований як фінансова установа і має відповідні ліцензії з надання фінансових послуг. За такими обставинами договір Факторингу № 0409/24 від 04 вересня 2024 року не може розглядатися як такий, що відповідає вимогам частини 1 статті 203 та частини 3 статті 1079 ЦКУ, згідно якої фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення його прав з боку відповідачки [PERSON] та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нєї про стягнення заборгованості за кредитним договором № 937143571 від 17 липня 2021 року, який укладений після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» відсутні. Виходчи з вищенаведених норм матеріального права і

Outcome: dismissed