Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом, підписаним та поданим його представником - адвокатом Чуприною С.П., що діє на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 24.10.2024, що підтверджується ордером серія ВА № 1094465,до відповідача [PERSON] , у якому (позові) просив: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних - 17435,27 грн. та 75022,44 грн. інфляційних втрат, а всього 92457,71 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 82954,12 грн.; - судові витрати по справі стягнути з відповідача на користь позивача. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04.01.2017 він уклав із [PERSON] договір позики, згідно з яким передав [PERSON] 3000 доларів США, які той зобов`язувався повернути на першу його вимогу. 05.04.2017 він направив на адресу [PERSON] лист-вимогу про повернення позики. Отримавши лист 18.04.2017 [PERSON] суму позики не повернув. Рішенням суду від 11.10.2017, яке набрало законної сили 23.10.2017 з [PERSON] було стягнуто 84534.13 грн., еквівалент 3000 доларів США боргу за договором позики від 04.01.2017. Він неодноразово звертався до державної виконавчої служби із заявами про примусове виконання судового рішення, але виконавчий документ повертався без виконання із відмітками про часткове стягнення сум боргу (залишок боргу станом на даний час становить 82954,12 грн.). 19.09.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Чумаком О.О., за його заявою відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь позивача в сумі 84534,13 грн. Станом на дату звернення з цим позовом до суду, [PERSON] має невиконане грошове зобов`язання перед ним, яке визначено судовим рішенням від 11.10.2017 на суму 82954,12 грн. На підставі цього позивач вважає, що з відповідача на його користю підлягають стягненню інфляційні збитки та 3 % річних від простроченої суми позики. Ухвалою від 05.12.2025 зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено судове засідання. Копія зазначеної ухвали разом з позовною заявою з додатками та судовою повісткою були надіслані відповідачу за встановленою судом у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України адресою його зареєстрованого місце проживання (перебування) і які відповідно до умов ч. 6 ст. 272 ЦПК України вважаються врученими 18.12.2024. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов просив задовольнити, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. У заяві, посилаючись на ч. 8 ст. 141 ЦПК України,також зазначив про надання суду протягом п`яти днів доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу. Відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи, повідомлявся належним чином засобами поштового зв`язку за його зареєстрованим місцем проживання (перебування), та який відповідно до положень ст. 128 ЦПК України є таким, якому судова повістка вручена 18.12.2024, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності учасників, які не з`явились у судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши доказиу справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2017 (справа № 388/582/17), яке набрало законної сили 23.10.2017, частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. З [PERSON] на користь [PERSON] , зокрема, стягнуто заборгованість за договором позики від 04.01.2017 у розмірі 84534.13 грн. За даними відміток у виконавчому листі, виданому на підставі зазначеного судового рішення залишок суми боргу становить 82954,12 грн. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.09.2024 приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Чумака О.О., за заявою [PERSON] відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про примусове виконання виконавчого листа виданого на підставі зазначеного судового рішення. Даних про зменшення суми заборгованості у 82954,12 грн. матеріали справи не містять. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Спільний аналіз ст. 1046 та ст. 1047 ЦК України свідчить про те, що по своїй суті розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 (справаі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18) визначено, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За умовами ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Положеннями ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу ст. 610, ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням встановлених обставин у справі та наведених норм матеріального права, суд констатує, що [PERSON] має боргове зобов?язання перед [PERSON] на підставі договору позики, що встановлено рішенням суду від 11.10.2017, на суму, з урахуванням часткового погашення заборгованості, - 82954,12 грн., яка з дня набрання законної сили рішенням - 23.10.2017 до дня звернення позивача з позовом до суду - по 24.10.2024 не сплачена відповідачам, про що зазначає позивач у своєму позові. Виходячи з цього відповідач зобов`язаний сплатити позивачу, окрім основної суми боргу: - інфляційні збитки у розмірі 75022,44 грн. виходячи з розрахунку: 82954,12 (основний борг) х 193,866% (індекс інфляції за період з 23.10.2017 по 24.10.2024) / 100% - 82954,12 грн. (основний борг); - 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення з 23.10.2017 по 24.10.2024 у розмірі 17435,27 грн. виходячи з розрахунку: 82954,12 х 3% / 100% х 2559 (днів просрочення виконання зобов?язання) / 365 (366). Враховуючи встановлені обставини справи, наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, беручи до уваги те, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором позики у повному обсязі, і таке зобов`язання не виконане й на час звернення позивача до суду із позовом, - суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми, є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає задоволенню з урахуванням наведених вище мотивів та розрахунків, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи. Питання розподілу судових витрат у частині справи судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено повністю, - суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, понесені останнім по сплаті судового збору за подачу до суду позовної заяви у розмірі 1211,20 грн. Питання щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, враховуючи зроблену, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів у справі представником позивача заяву про надання суду протягом п`яти днів доказів понесення позивачем таких витрат, - слід вирішити у судовому засіданні, яке слід призначити у порядку та строки, передбачені ст. 246, ст. 270 ЦПК України.

Outcome: approved