Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача АТ «Українська залізниця» та просить суд стягнути з відповідача 20\~898,95 грн. недоплаченої частки заробітної плати (надбавки за вислугу років) за період з 10.08.2021 по 31.10.2024, посилаючись на порушення відповідачем умов колективного договору. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що відповідно до наказу № 404/ОС від 06.08.2021, вона з 10.08.2021 прийнята по переводу з Дніпропетровської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Українська залізниця» - фельдшером до СП «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». Позивач має стаж безперервної роботи в галузі 28 років 07 місяців 07 днів станом на 07.11.2024 та відповідно має право на надбавку за вислугу років згідно п. 3.1.19 колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки, який є чинним на теперішній час. З довідок за листопад-грудень 2024 року їй стало відомо про порушення її прав в частині невиплати заробітної плати в повному розмірі, гарантованої колективним договором. Так, пункт 3.1.19 колективного договору безпосередньо встановлює та регулює розмір доплати за вислугу років в залежності від безперервного стажу роботи в галузі та узагальнює гарантії, викладені в Положенні про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, затвердженого наказом від 28.12.2001 № 743-Ц та п. 3.1.11 колективного договору. Зважаючи, що вона є працівником СП «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця», а не медичним працівником амбулаторії чи поліклініки, що входить до складу структурного підрозділу, вона має право на оплату праці нарівні з іншими працівниками (такими, як хімічна лабораторія, паливний склад, технічний відділ і т.п.), а відповідач безпідставно недоплачував частку заробітної плати за безперервний стаж роботи в галузі, встановлений таблицею п. 3.1.19 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки, просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 25 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. На виконання вимог ухвали суду, представником відповідача АТ «Українська залізниця» Боголіп Ю.В. подано відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що позивачем пропущено строк, установлений статтею 233 КЗпП України, оскільки [PERSON] звернулась до суду 24 грудня 2024 року з вимогами про стягнення недоплаченої заробітної плати за період із серпня 2021 року по жовтень 2024 року. При тому, що позивачка кожного місяця отримує розрахунок заробітної плати, а отже їй кожного місяця було відомо про виплату нарахованих їй сум. З урахуванням нової редакції Закону, яка діяла до 18 липня 2022 року та періоду карантину, на який було продовжено строки, визначені ст. 233 КЗпП України, позивачка могла звернутися до суду з позовом щодо виплати недоплаченої частки заробітної плати за безперервну роботу за період з серпня 2022 по червень 2023 року до 30 вересня 2023 року та відповідно за період з липня 2023 по вересень 2024 рік строк також тримісячний строк звернення до суду сплив, проте відповідний позов, позивачка подала лише 24 грудня 2024 року, тобто з пропуском строку. Крім того, заробітна плата за вислугу років не є виплатою, яка виплачується виключно при звільненні, а нараховується щомісячно, тому позивачці мало бути відомо про її не нарахування або неправильне нарахування в складі грошового забезпечення. До аналогічних висновків дійшов ВС у постанові від 04.10.2024 у справі № 200/1643/24. Тому просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності та відмовити в задоволенні вимог. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом та не оспорюється стороною відповідача, позивач [PERSON] на підставі наказу № 404/ОС від 06 серпня 2021 року, з 10 серпня 2021 року працює фельдшером Структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та має безперервний стаж роботи в галузі 28 років 07 місяців 07 днів, що підтверджується записами в трудовій книжці та довідкою № 103 від 07.11.2024, а отже [PERSON] має право на надбавку за вислугу років згідно п. 3.1.19 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки. Згідно п. 3.1.19 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки, який чинний на цей час встановлено, що "виплату надбавки за вислугу років працівникам депо провадити щомісячно, в залежності від стажу безперервної роботи в галузі, відповідно до "Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту", затвердженого наказом від 28.12.2001 року № 743-Ц, зі змінами та доповненнями п. 3.1.10, 3.1.11 Колективного договору Придніпровської залізниці, у розмірі від 15 до 20 років стажу - 25 %, від 20 до 25 років стажу - 30 %. Згідно п. 1.3 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, надбавка за вислугу років виплачується працівникам лікувально-оздоровчих, оздоровчих закладів, закладів фізичної культури і спорту, культурно-просвітних закладів, які утримуються за рахунок основної діяльності залізниць і оплата їх праці провадиться згідно з наказом Укрзалізниці; працівникам дорожніх газет та газети "Магістраль", працівникам ресторанів , кафе, вагон-ресторанів і вагонів - буфетів, робітничих їдалень, буфетів-роздаткових, які передані на баланс підприємств та відособлених структурних підрозділів і оплати їх праці провадиться згідно з наказом Укрзалізниці, викладачам дорожніх технічних шкіл виплата надбавки за вислугу років провадиться після трьох років роботи в розмірі 75 % від передбачено п. 1 даного Положення. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 1 статті 21 КЗпП України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці». Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про оплату праці», договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. Як вбачається із матеріалів справи, згідно п. 3.1.19 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки, який чинний на цей час встановлено, що "виплату надбавки за вислугу років працівникам депо провадити щомісячно, в залежності від стажу безперервної роботи в галузі, відповідно до "Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту", затвердженого наказом від 28.12.2001 року № 743-Ц, зі змінами та доповненнями п. 3.1.10, 3.1.11 Колективного договору Придніпровської залізниці, у розмірі від 15 до 20 років стажу - 25 %, від 20 до 25 років стажу - 30 %. Позивачка [PERSON] має загальний безперервний стаж роботи на підприємствах, організаціях, та структурних підрозділах залізничного транспорту, станом на 07.11.2024 28 років 07 місяців 07 днів, а тому має право на надбавку у розмірі, встановленому п. 3.1.19 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки. Разом з тим, відповідачем АТ «Українська залізниця» здійснюється нарахування та виплата позивачці [PERSON] надбавки у розмірі, визначеному п. 1.3 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, згідно якого надбавка за вислугу років виплачується працівникам лікувально-оздоровчих, оздоровчих закладів, закладів фізичної культури і спорту, культурно-просвітних закладів, які утримуються за рахунок основної діяльності залізниць і оплата їх праці провадиться згідно з наказом Укрзалізниці; працівникам дорожніх газет та газети "Магістраль", працівникам ресторанів, кафе, вагон-ресторанів і вагонів - буфетів, робітничих їдалень, буфетів-роздаткових, які передані на баланс підприємств та відособлених структурних підрозділів і оплати їх праці провадиться згідно з наказом Укрзалізниці, викладачам дорожніх технічних шкіл виплата надбавки за вислугу років провадиться після трьох років роботи в розмірі 75 % від передбачено п. 1 даного Положення. Натомість, відповідачем не надано доказів того, що позивачка [PERSON] є працівницею лікувально-оздоровчого чи оздоровчого закладу та до неї має застосовуватися п. 1.3 вказаного Положення,. Наведений розрахунок розміру недоплаченої заробітної плати (надбавки за вислугу років) відповідачем не оспорюється, тому з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо виплати позивачці [PERSON] надбавки у розмірі, визначеному п. 1.3 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, а не у розмірі, визначеному п. 3.1.19 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки, у зв`язку з чим вимоги підлягають задоволенню. Стосовно доводів сторони відповідача щодо пропуску строків позовної давності. Так, згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України (із змінами, внесеними Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2024 року позивачка отримала лист АТ «Українська залізниця» від 07.11.2024 щодо встановленої та нарахованої відповідачем їй надбавки за вислугу років за період з 01.08.2021 по 31.10.2024 відповідно до п. 1.3 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, затвердженого наказом від 28.12.2001 № 743-Ц та п. 3.1.11 Колективного договору Придніпровської залізниці. Отже, саме з цього часу позивачка [PERSON] дізналася про нарахування їй надбавки відповідно до п. 1.3 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту та звернулася до суду із позовом 24 грудня 2024 року, тобто в межах тримісячного строку з дня, коли вона дізналася про порушення свого права. При цьому, відповідно до вимог статті 110 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Відповідач АТ «Українська залізниця», як роботодавець та безумовно сторона, яка володіє інформацією щодо всіх складових нарахованих працівникові сум та підстав їх нарахування, не надав суду доказів повідомлення позивачки [PERSON] про щомісячні складові сум, які належать їй до виплати, а тому у суду відсутні підстави вважати, що [PERSON] могла раніше довідатися про порушення свого права. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до вказаного спору строків позовної давності і відмови з цих підстав у задоволенні позовних вимог. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, тому суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим стягнути суму судового збору з відповідача на користь держави за вимогу майнового характеру.

Outcome: approved