Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення нарахованих у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України коштів. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову позивач зазначає, що 04.12.2006 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №к-2085, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 100\~000,00 дол. США з цільовим призначенням: придбання 2-кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , зі сплатою за користуванні кредитом 12 % річних. \~ \~ \~ \~Крім того, 16.10.2007 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №к-2406, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 28\~000,00 євро, зі сплатою за користування кредитом 13,5 % річних. \~ \~ \~ \~Позичальник за умовами договорів зобов`язалася повернути кредитні кошти позичальнику в порядку та на умовах, передбачених договорами. \~ \~ \~ \~У забезпечення повернення кредитних коштів за вищевказаними договорами, між банком та позичальником 05.12.2006 та 16.10.2007 укладено договори іпотеки, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т. М., зареєстрований в реєстрі за 7426 та № 6377 відповідно, за якими позичальник передала в іпотеку банку 2- кімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Також, у забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки № 998 від 04 грудня 2006 року та № 204/07 від 16 жовтня 2007 року. \~ \~ \~ \~У зв`язку із неналежним виконання позичальником умов кредитних договорів ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у 2010 році звернулося до суду з позовом відповідачів про стягнення заборгованості по сплаті основної суми боргу, прострочених відсотків та пені. \~ \~ \~ \~Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2010 у справі № 2-2648/10 стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість по кредитному договору № к-2085 від 04.12.2006 в сумі 99\~807,09 дол. США, що еквівалентно 768\~514,59 грн та заборгованість по кредитному договору №к-2406 від 16.10.2007 в сумі 25\~390,81 євро, що еквівалентно 250\~099,48 грн, а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1\~700 грн та витрат на ІТЗ у розмірі 30 грн. \~ \~ \~ \~На виконання указаного рішення суду Приморським ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 52770056 від 04.10.2016 щодо примусового виконання судового рішення відносно [PERSON] та виконавчого провадження № 59956940 від 05.09.2019 щодо примусового виконання рішення стосовно [PERSON] \~ \~ \~ \~11.02.2015 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою, з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно до договору застави майнових прав № 17/4-З від 11.02.2015, що укладений з метою забезпечення зобов`язань первісного кредитора за кредитним договором № 17/4 від 11.02.2015. укладено договір про відступлення прав вимоги № 17/4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В. за р.№616. \~ \~ \~ \~Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2021 у справі № 2-2648/10 задоволено заяву Державної іпотечної установи про заміну сторони виконавчого провадження. \~ \~ \~ \~Позивач указує, що на час звернення до суду з даним позовом, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2010 у справі № 2-2648/10, в частині стягнення 244\~402,24 грн боржниками не виконано та знаходиться на примусовому виконанні. Посилаючись на\~передбачену частиною\~2\~статті 625\~ЦК України\~відповідальність за\~порушення грошового\~зобов`язання,\~Державна іпотечна\~установа просить\~стягнути з\~відповідачів за\~період з\~17.09.2015\~по 20.10.2022\~кошти в\~загальному розмірі\~ 327\~914,74\~грн, з яких: 52 047,65 грн три відсотка річних, 275 867,09 грн - інфляційні втрати, а також вирішити питання про судові витрати. \~ \~ \~ \~У судове засідання сторони не з`явилися, повідомлялися про розгляд справи належним чином. \~ \~ \~ \~Представник позивача - Петровська І. Ю. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Оскільки відповідачі у встановлений судом строк не подали до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. \~ \~ \~ \~У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. \~ \~ \~ \~У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. \~ \~ \~ \~У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 29.01.2025. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. \~ \~ \~ \~Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2010 року у справі № 2-2648/10 позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору № к-2085 від 04.12.2006, в сумі 99 807,09 доларів США, що еквівалентно 768 514,59 гривень; заборгованість по кредитному договору № к-2406 від 16.10.2007 в сумі 25 390,81 євро, що еквівалентно 250 099,48 гривень, а також судові витрати пов`язані з сплатою судового збору в сумі 1700 грн та витрат на ІТЗ у розмірі 30 грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] відмовлено. \~ \~ \~ \~Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2021 замінено стягувача\~ Публічне акціонерне товариство «Фінанси та Кредит» на його правонаступника Державну іпотечну установу (код ЄДРПОУ 33304730) у виконавчому провадженні за виконавчим документом, виданим Приморським районним судом м. Одеси у справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Фінанси та Кредит» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Предметом даного позову є стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних та суми інфляційних втрат за прострочення відповідачами виконання грошового зобов`язання. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, разом із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та трьох процентів річних від простроченої суми. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу стягувача, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати стягувачу. Із матеріалів справи слідує, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2010 у справі № 2-2648/10 задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач, та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № к-2085 від 04.12.2006, в сумі 99 807,09 доларів США, що еквівалентно 768 514,59 гривень та заборгованість по кредитному договору № к-2406 від 16.10.2007 в сумі 25 390,81 євро, що еквівалентно 250 099,48 гривень. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року №1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19), у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 130/2604/18, від 22 червня 2020 року у справі № 752/10525/16-ц. Як слідує з матеріалів справи, предметом укладених між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] кредитними договорами №к-2085 від 04.12.2006 та № к-2406 від 16.10.2007 були грошові кошти, виражені в доларах США та в євро відповідно. Рішенням Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~30.11.2010 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № к-2085 від 04.12.2006, в сумі 99 807,09 доларів США, що еквівалентно 768 514,59 гривень та заборгованість по кредитному договору № к-2406 від 16.10.2007 в сумі 25 390,81 євро, що еквівалентно 250 099,48 гривень. \~ \~ \~ \~Разом з тим, слід зауважити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц вказала, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Зважаючи на те, що у резолютивній частині судового рішення, у зв`язку з невиконанням якого позивачем нараховано інфляційні втрати, зазначено про стягнення з відповідачів суми коштів в іноземній валюті, тому передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних, суд зазначає таке. Ухвалення судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором не припиняє грошового зобов`язання боржника та не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, внаслідок чого у кредитора наявне передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України право на нарахування 3 % річних за весь час прострочення зобов`язання до моменту його фактичного виконання. Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, має навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 280/1356/16-ц (провадження № 61-18231св18) у випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин належними і допустимими доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. У позовній\~заяві позивач\~зазначає,\~що на\~виконання судового\~рішення про\~стягнення з\~відповідачів заборгованості\~за кредитними\~договорами,\~забезпеченими в\~тому числі\~договорами поруки,\~видано виконавчі\~листи та\~відкрито виконавчі\~провадження відносно\~відповідачів.\~Рішення суду\~не виконано\~в частині\~стягнення з\~боржників 244\~402,\~24\~грн та перебуває на примусовому виконанні. Однак позивачем не надано доказів, в тому числі з матеріалів виконавчих проваджень, на підтвердження суми заборгованості відповідачів за рішенням суду на час звернення з даним позовом саме в розмірі 244 402, 24 грн, на яку позивачем нараховані 3% річних та інфляційні втрати, у тому числі враховуючи, що за рішенням суду з відповідачів стягнуто кошти в іноземних валютах. Втім указані обставини входять до предмета доказування у даній справі. Відтак, позивачем не надано доказів щодо наявності підстав для стягнення з відповідачів 3% річних за невиконання грошового зобов`язання відповідно до рішення суду. Нарахована сума інфляційних втрат, крім наведених судом вище мотивів, також не підлягає стягнення і з цих підстав. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed