Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва суду з даним позовом. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з березня 2019 проживала разом з [PERSON] . [INFO] в них народилась донька [PERSON] , про що Голосіївським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 26 вересня 2020 року складено відповідний актовий запис № 2121. З серпня 2022 року позивач з батьком дитини разом не мешкають, а їх спільна донька постійно проживає разом з [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Позивачка зареєстрована в [ADDRESS] . Фактичне місце проживання - [ADDRESS] , квартира знаходиться в тимчасовому користуванні за договором найму житлового приміщення від 24.12.2022. Факт проживання дитини разом з позивачкою підтверджується Актом обстеження умов проживання № 52 від 05.04.2023, складеного Службою в справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. У зв`язку з постійним проявами агресії, фізичного насилля по відношенню до [PERSON] , у присутності дитини, погрозами щодо відібрання дитини вона вимушена звернутися до суду для встановлення місця проживання дитини разом з нею. Позивачка також зазначає, що Відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі, має трьох дітей, двоє є неповнолітніми. Відповідачем постійно здійснюється психологічний тиск щодо неї, що негативно відображається на і емоційному стані дитини. [PERSON] зазначає, що постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.11.2022 у справі № 344/12890/22 [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173- 2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. [PERSON] зазначає, що усної домовленості у вирішенні спору щодо місця проживання дитини досягнути з [PERSON] не вдається, тому позивачка вимушена звернутись до суду, та просить встановити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом нею та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Провадження відкрито 10 жовтня 2023 року, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Від представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається що відповідач не розуміє причину звернення з позовною заявою та зазначає, що не заперечував проти проживання їх малолітньої дитини разом із матір`ю, а також вказує на те, що [PERSON] порушує його права на спілкування з дитиною. У березні 2023 року ним подано заяву до Служби у справах дітей та молоді Дніпровської районної адміністрації у м. Києві з метою встановлення рішення комісії про призначення годин спілкування з дитиною. Проте мати дитини порушує встановлений графік спілкування. Відповідач заперечує сумісне проживання з позивачкою, однак зазначає що після народження дитини прийняв батьківство та проводив час з дитиною та її матір`ю, з якою мав близьки стосунки. Вважає, що мати дитини не приділяє їй достатньої уваги, веде аморальний спосіб життя та має психічні відхилення. У відзиві відповідач зазначає, що знаходиться в пошуку офіційного працевлаштування, та на даний час співпрацює зі службами таксі. Відповідач просить суд: «призначити рішенням суду графік зустрічей з дитиною аналогічний за днями та часом до рішення Дніпровської РДА і місті Києві але без супроводження будь-кого з родини [PERSON] або їх представників; зобов`язати [PERSON] повідомляти йому за добу про неможливість моєї зустрічей з дитиною у встановлений судом день та годину, виключно за наявності поважної причини зумовленою потребами саме дитини, а не її матері чи третіх. З одночасною пропозицією ідентичного проміжку часу у інший день того самого або наступного тижня; зобов`язати [PERSON] повідомляти батька дитини про планування відсутності дитини терміном на 5 дібв останньому відомому йому місці проживання за 3 доби до такої події. З одночасним повідомленням адреси перебування дитини у цей період та причинами такої відсутності зумовленими виключно інтересами дитини а не її матері чи третіх осіб; зобов`язати [PERSON] повідомляти батька дитини про планування відсутності дитини терміном до 14 діб в останньому відомому йому місці проживання за 7 діб до такої події. З одночасним повідомленням адреси перебування дитини у цей період та причинами такої відсутності зумовленими виключно інтересами дитини а не її матері чи третіх осіб; зобов`язати [PERSON] та інших осіб що проживають спільно з дитиною максимально сприяти та усіма доступними методами допомагати дитині та батькові відновити та покращити стосунки втрачені через протиправні дії.» Просить суд винести рішення виключно в інтересах дитини. Представник третьої особи направив на адресу суду висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] та заяву про розгляд справи без присутності у засіданнях представника органу опіки та піклування та просить прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Представником [PERSON] надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що оскільки спілкування між сторонами справи супроводжувалось сварками, позивачка з метою уникнення негативного впливу на її моральний стан, припинила спілкування з відповідачем. Після прийняття Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.05.2023 № 322 щодо визначення способів участі у вихованні малолітньої дитини, з моменту вступу його в силу позивачкою зазначене Розпорядження виконувалось, будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною вона не чинила. Однак, після вчинення Відповідачем 30.05.2023 кримінального правопорушення, яке кваліфікується за ч.1 ст. 125 КК України, та вчинення домашнього насильства 01.06.2023, позивачка, перебуваючи в тяжкому моральному стані, переймаючись за своє здоров`я та життя, знов була вимушена припинити будь-яке спілкування з відповідачем. Відповідно до такої протиправної поведінки, а не як зазначає Відповідач «для обмеження його батьківських прав», на адресу Шевченківського районного суду м. Києва подана заява про видачу обмежувального припису. Представник зазначає, що [PERSON] є відповідальною, люблячою матір`ю, має постійне місце роботи, утримує дитину, займається її вихованням, відвідує місця, які є цікавими для дитини та сприяють її розвитку, відповідно віковим потребам. Дитина відвідує дитячий садочок та має сталі соціальні зв`язки за постійним місцем проживання. Відповідач є боржником зі сплати мінімального розміру зі сплати аліментів вже понад шість місяців. 28.11.2023 Постановою Шевченківського районного суду м. Києва по справі 761/42886/23 Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП. Також, на сайті Судової влади України розміщена інформація, Солом`янським районним судом м. Києва розгадається справа № 760/27159/23 щодо притягнення Відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП. Крім того, представник позивача вважає, що Відповідачем направлено відзив на позовну заяву без належних доказів направлення такого відзиву стороні по справі та копії додатків, які додані до відзиву, не мають юридичної сили, оскільки не засвідчені у встановленому законом порядку. Просить визнати відзив на позовну заяву від Відповідача поданим з порушенням норм ЦПК України та не долучати його до матеріалів справи. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань та заяв від [PERSON] в адресу суду не надходило. Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну доньку, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Голосіївським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що 26 вересня 2020 року складено відповідний актовий запис № 2121 (копія свідоцтва про народження наявна в матеріалах справи). Згідно з Актом обстеження умов проживання складеного Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 52 від 05.04.2023 року, малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] мешкає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , у [ADDRESS] . Квартирою користуються на підставі договору найму житлового приміщення від 24.12.2022 (копія Акту обстеження умов проживання та копія договору найму житлового приміщення наявні в матеріалах справи). Згідно з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань позивачка є фізичною - особою підприємцем, та отримує дохід від підприємницької діяльності. Як вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва в справі № 761/14019/23 винесено судовий наказ, яким стягнуто з на користь Позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі від заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 квітня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Долучені до матеріалів справи докази свідчать про те, що постановою 17 листопада 2022 року Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області по справі № 344/12890/22 [PERSON] , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень. 25 квітня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва в справі № 761/14019/23 винесено судовий наказ, яким стягнуто з на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі від заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 квітня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. 27 червня 2023 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/7575/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства), та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 170 (сто сімдесят) грн. на користь держави. 11 липня 2023 року Шевченківським районним судом м. Києва (справа № 755/7127/23) задоволено заяву [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] про видачу обмежувального припису. Видано обмежувальний припис [PERSON] , [INFO] Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] : 1)Заборонено наближатися на 500 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] ; 2) Заборонено наближатися на 500 метрів до інших місць частого відвідування [PERSON] , а саме: ДНЗ № 244 за адресою: [ADDRESS] ; 3) Заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; 4) Заборонено ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто та/або через третіх осіб. В подальшому, а саме 24 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в справі № 761/1286/24 винесено рішення, яким подовжено дію обмежувального припису на шість місяців. Також матеріали справи містять відомості про те, що Дніпровським районним судом міста Києва розглядається справа № 755/10129/23 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023105040000818 від 31.05.2023 року, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 Кримінального кодексу України. Потерпіла особа - [PERSON] . Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2024 року по справі № 755/10129/23 оголошено розшук обвинуваченого [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Івано-Франківськ, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, з вищою освітою, раніше не судимого, зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини від 18.03.2024 № 103-2176 мати дитини має дохід, можливість створити всі умови для фізичного, духовного та розумового розвитку дитини. Батько дитини на засіданні комісії повідомив, що він заперечує, щоб малолітня дитина проживала разом з матір`ю, оскільки остання не дає йому можливості в повній мірі виконувати батьківські обов`язки. Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Оцінивши наявні в справі доказу в їх сукупності, судом встановлено, що між сторонами в справі загострені взаємовідносини, пов`язані із вчиненням відповідачем домашнього насильства, така ситуація в їх взаємовідносинах не надавала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання дитини, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на визначення місця проживання дитини передбачений сімейним законодавством України. При цьому, судом не встановлено обставин, за яких проживання дитини з матір`ю могло б негативно впливати на неї. При цьому позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню доньки, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створила належні умови для проживання. Суд критично оцінює доводи відповідача щодо неналежного догляду матір`ю за дитиною, психічних захворювань та аморальної її поведінки, оскільки за матеріалами справи цього не встановлено. При вирішені даного спору суд також враховує дані про особу відповідача, щодо якої рішеннями суду видано обмежувальний припис та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Про це зазначено в постанові Великої Палати Верховного суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц. Разом з тим, з огляду на те, що дитина щодо визначення місця проживання який вирішується спір не досягла 10 - річного віку суд не піднімав питання про вислуховування їх думки. Не висловлювались відповідні заяви та клопотання і представниками сторін у справі. Представник позивача, як вбачається з позовної заяви просить суд, серед іншого, застосувати принцип 6 закладений у Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь - якому разі - в атмосфері любові та моральної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, має розлучатися з матір`ю. Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Саме такі висновки виклала Велика Палата Верховного Суду 17 жовтня 2018 року в постанові у справі № 402/428/16-ц. Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За положеннями ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як це визначено ч. 1 ст. 13 ЦПК України. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення., відповідно до ч. 2 ст. 161 ЦПК України. Підсумовуючи все вищенаведене, враховуючи інтереси малолітньої дитини, які на даний час проживають з матір`ю, висновки третьої особи, ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про задоволення позову. При цьому зважаючи на те, що [PERSON] , в розумінні ст. 193 ЦПК України, зустрічний позов не подавався та не приймався до розгляду разом з первісним, викладені у відзиві вимоги відповідача не можуть бути розглянуті в межах вирішення по суті спору про місце проживання дитини. Зазначене не є перешкодою для звернення відповідача до суду із відповідним позовом на загальних підставах. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved