Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

[PERSON] з вернувся до суду з позовом\~до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору державний реєстратор Виконавчого комітету Вінницької міської ради Кириченко О.В., державний реєстратор виконавчого комітету Вінницької міської ради Негай Т.В., приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., про визнання договорів дарування недійсними, скасування державної реєстрації та припинення права власності, в якому просить суд: - скасувати державну реєстрацію [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0055 у розмірі частки , проведену державним реєстратором Кириченко О.В. 13.01.2024 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №71201907 від 19.01.2024); - скасувати державну реєстрацію [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0054 у розмірі частки , проведену державним реєстратором Кириченко О.В. 13.01.2024 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №71201911 від 19.01.2024); - скасувати державну реєстрацію [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у розмірі частки , проведену державним реєстратором Негай Т.В. 12.01.2024 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №71137314 від 16.01.2024); - визнати недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:02:007:0055 в розмірі частки, посвідчений 13.03.2024 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., та зареєстрований в реєстрі за №2089, відповідно до якого власником частки земельної ділянки стала [PERSON] ; - визнати недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:02:007:0054 в розмірі частки, посвідчений 13.03.2024 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., та зареєстрований в реєстрі за №2088, відповідно до якого власником частки земельної ділянки стала [PERSON] ; - визнати недійсним договір дарування домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , посвідчений 13.03.2024 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., та зареєстрований в реєстрі за №2087, відповідно до якого власником частки домоволодіння стала [PERSON] ; - скасувати державну реєстрацію та припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0055 у розмірі частки , проведену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. 13.03.2024 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №72048307 від 13.03.2024); - скасувати державну реєстрацію [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0054 у розмірі частки , проведену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. 13.03.2024 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №72048026 від 13.03.2024); - скасувати державну реєстрацію [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у розмірі частки , проведену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. 13.03.2024 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №72015026 від 13.03.2024); - стягнути з відповідачів судові витрати. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є співвласником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та земельних ділянок з кадастровим №0510100000:02:007:0054, №0510100000:02:007:0055. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2023 у справі №127/25126/23 за позовом [PERSON] д [PERSON] про стягнення боргу затверджено мирову угоду, відповідно до умов якої [PERSON] передає у власніть [PERSON] належні їй на праві власності частки вказаного будинковолодіння та земельних ділянок. На підставі зазначеної ухвали право власності на вказане майно було зареєстроване за [PERSON] . Позивач, як співвласник вказаного майна, не погоджуючись з ухвалою суду від 02.10.2023 подав апеляційну скаргу. Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції [PERSON] відчужив вказані вище частки будинковолодіння та земельних ділянок [PERSON] на підставі фіктивних договорів дарування, відповідно до яких право власності на вказане майно було зареєстроване за останьою. Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 28.03.2024 ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2023 у справі №127/25126/23 було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. У подальшому позов у справі №127/25126/23 за заявою позивача залишено без розгляду. Позивач вважає укладені договори дарування фіктивними і просить визнати їх недійсними та скасувати державну реєстрацію. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. (т.1 а.с. 48) Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки він є безпідставним та необгрунтованим. (т.1 а.с.61-63) Представник Виконавчого комітету Вінницької міської ради подала пояснення на позовну заяву, в яких зазначила, що Виконавчий комітет Вінницької міської ради заперечує проти задоволення позовних вимог в частині, що стосуються скасування державної реєстрації права власності, які здійснювали державні реєстратори Виконавчого комітету Вінницької міської ради, оскільки документи, які були подані для проведення державної реєстрації на момент її вчинення були дійсними, а тому реєстратори діяли у спосіб, передбачений законодавством. (т.1 а.с.72-75) Представник позивача [PERSON] адвокат Кобзіна А.С. подала відповідь на відзив, в якому заперечувала проти тверджень відповідача [PERSON] , оскільки право власності [PERSON] на спірне майно носить похідний характер від права власності [PERSON] , а у зв`язку зі скасуванням ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 28.11.2024 підлягає відновленню становище, яке існувало до реєстрації права власності за такою ухвалою суду. (т.1 а.с.82-84) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Кобзіної А.С. про витребовування доказів. (т.1 а.с.111) та матеріали цивільної\~справи №127/25126/23\~за позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~боргу. (т.1 а.с. 219) У судовому засіданні, яке відбулося 10.12.2024 відповідач [PERSON] надав пояснення, відповідно до яких він подарував своїй сестрі на весілля у серпні 2024 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] для проживання з чоловіком, так як них немає свого житла та по частки двох земельних ділянок. З весни 2021 року по даний час він у гаражі з піноблоку, що розміщений у дворі цього будинку займається підприємницькою діяльністю - ремонтує автомобілі, а в частки домоволодіння [ADDRESS] зберігає автозапчастини. Будинок не придатний для проживання (відключено опалення за несплату). Представник представника позивача [PERSON] адвокат Кобзіна А.С. в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила задовольнити з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, оскільки він є необгрунтованим та безпідставним. Представник відповідача [PERSON] адвокат Шлінчук А.І. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав, викладених у відзиві. На думку представника відповідача, [PERSON] не є належним позивачем у даній справі, оскільки він не є стороною мирової угоди та договору дарування, і відсутні докази, що вказані правочини порушують його права та інтереси. Представник третіх осіб - державних реєстраторів Виконавчого комітету Вінницької міської ради Кириченко О.В. та [PERSON] Петренко К.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині, що стосуються скасування державної реєстрації права власності, які здійснювали державні реєстратори Виконавчого комітету Вінницької міської ради, з підстав, викладених в письмових поясненнях. Відповідач [PERSON] та третя особа приватний нотаріус\~Вінницького міського\~нотаріального округу\~Лукашенко В.Б. в судове засідання не з`явилися повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали справи №127/25126/23,\~оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2023 у справі №127/5126/23 затверджено мирову угоду, укладену 02.10.2023 року між сторонами у цивільній справі № 127/25126/23 за позовом [PERSON] (далі\~Позивач) до [PERSON] (далі\~Відповідач) про стягнення боргу, на таких умовах: 1.Відповідач визнає весь розмірі позовних вимог перед Позивачем у розмірі, заявленому у позовній заяві. 2.Відповідач гарантує, що заборгованість буде погашена перед Позивачем у повному обсязі протягом 2 (двох) місяців, починаючи із дня затвердження мирової угоди судом. 3.\~Погашення заборгованості буде відбуватися шляхом передачі у власність Позивачу майна, власником якого є Відповідач, а саме: будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки, кадастровий номер 0510100000:02:007:0055, за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки, кадастровий номер 0510100000:02:007:0054, за адресою: [ADDRESS] . 4.Факт передачі зазначеного вище майна має бути підтверджено нотаріально. 5.Позивач та відповідач заявляють, що ні в процесі укладення цієї Мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, у тому числі й держави. 6.Сторони погоджуються з тим, що відповідно до умов цієї Мирової угоди вони дійшли згоди щодо повного та остаточного врегулювання будь-яких зустрічних претензій. 7.Сторони даної мирової угоди повністю усвідомлюють умови, мету та сутність цієї Мирової угоди. Провадження у справі № 127/25126/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу \~закрито. (т.1 а.с.7, повний текст ухвали міститься на а.с.69-70 справи №127/25126/23) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №366029799 від 15.02.2024, земельна ділянка з кадастровим номером 0510100000:02:007:0055, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності: [PERSON] частки, на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2023 у справі №127/25126/23, реєстрацію права власності здійснив державний реєстратор Виконавчого комітету Вінницької міської ради Кириченко О.В.; [PERSON] частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2878 від 15.09.2023; [PERSON] 1/8 частки, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2456 від 18.12.2019; [PERSON] 1/8 частки на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом №1-1295 від 03.06.2016; [PERSON] 0 частки, дата припинення права власності 13.01.2024. Земельна ділянка з кадастровим номером 0510100000:02:007:0054, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності: [PERSON] частки, на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2023 у справі №127/25126/23, реєстрацію права власності здійснив державний реєстратор Виконавчого комітету Вінницької міської ради Кириченко О.В.; [PERSON] частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2875 від 15.09.2023; [PERSON] 1/8 частки, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2453 від 18.12.2019; [PERSON] 1/8 частки на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом №1-1290 від 03.06.2016; [PERSON] 0 частки, дата припинення права власності 13.01.2024. Домоволодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності: [PERSON] частки, на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2023 у справі №127/25126/23, реєстрацію права власності здійснив державний реєстратор Виконавчого комітету Вінницької міської ради Негай Т.В.; [PERSON] частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2334 від 14.08.2023; [PERSON] 1/8 частки, на підставі свідоцтва про право на спадщину №2-144 від 27.01.2016; [PERSON] 1/8 частки на підставі свідоцтва про право власності на спадщину №1-595 від 10.04.2015; [PERSON] 0 частки, дата припинення права власності 12.01.2024. (т.1 а.с.14-18) 01.03.2024 [PERSON] через свого представника адвоката Кобзіну А.С. звернувся до Вінницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2023 у справі №127/5126/23 від 07.11.2023. (а.с.77-80 справи №127/25126/23) Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05.03.2024 відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою. (а.с.88-89 справи №127/25126/23) 08.03.2024 [PERSON] подав до Вінницького апеляційного суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.103 справи №127/25126/23) 13.03.2024 [PERSON] подав до Вінницького апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, який датований 12.03.2024. (а.с.104-106 справи №127/25126/23) Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 07.08.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Немирівського районного управління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON] . (т.1 а.с.149) Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.06.2001 Міським відділом реєстрації актів громадянського стану уравління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON] є: [PERSON] , [PERSON] . (т.1 а.с.148). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є неповнорідними братом і сестрою, оскільки мають спільну матір. 13.03.2024 [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування частини будинку, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., та зареєстрований в реєстрі за №2087, відповідно до умов якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дарунок частину домоволодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з відповідною частиною господарських будівель та споруд. В п.3 договору зазначено, що дарувальник свідчить, що на момент нотаріального посвідчення цього договору немає судового спору щодо частини будинку, яка відчужується, а також прав у третіх осіб як в межах так і за межами України. (т.1 а.с.136) 13.03.2024 [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., та зареєстрований в реєстрі за №2088, відповідно до умов якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дарунок частину земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:02:007:0054, загальною площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з відповідною частиною господарських будівель та споруд. В п.7 договору зазначено, що дарувальник стверджує, що частина земельної ділянки, яка відчужується, вільна від будь-яких прав і претензій третіх осіб, про які в момент нотаріального посвідчення цього договору дарувальник чи обдаровувана не могли знати. (т.1 а.с.151) 13.03.2024 [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., та зареєстрований в реєстрі за №2089, відповідно до умов якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дарунок частину земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:02:007:0055, загальною площею 0,0461 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з відповідною частиною господарських будівель та споруд. В п.7 договору зазначено, що дарувальник стверджує, що частина земельної ділянки, яка відчужується, вільна від будь-яких прав і претензій третіх осіб, про які в момент нотаріального посвідчення цього договору дарувальник чи обдаровувана не могли знати. (т.1 а.с.173) На підставі вказаних договорів дарування приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. проведено державну реєстрацію права власності на майно: на земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0055 у розмірі частки , (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №72048307 від 13.03.2024); на земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0054 у розмірі частки , (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №72048026 від 13.03.2024); на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у розмірі частки , (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №72015026 від 13.03.2024), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №375800473 від 24.04.2024. (т.1 а.с.19-24) Постановою Вінницького апеляційного суду від 28.03.2024 у справі №127/25126/23 задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2023, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. (т.1 а.с.8-13) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.05.2024 у справі №127/5126/23 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу залишено без розгляду, оскільки позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду. (а.с.146 справи№127/25126/23) Вказана ухвала не оскаржувалася і, як вбачається з відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень, набрала законної сили 07.05.2024. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №401183074 від 28.10.2024 вбачається, що [PERSON] на праві власності, окрім спірного майна, належить: земельна ділянка з кадастровим номером 0520280800:04:011:0031, дата реєстрації права власності 11.03.2024, та житловий будинок з належнимим будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації права власності 22.09.2023. (т.2 а.с.4-7) З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №401182162 від 28.10.2024 вбачається, що у [PERSON] відсутнє належне йому на праві власності нерухоме майно. (т.2 а.с.8-10) Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0055 у розмірі частки , на земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0054 у розмірі частки та на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у розмірі частки , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Державна реєстрація речових прав виконує важливу функцію інформування третіх осіб про права та обтяження на майно, а у випадках, встановлених законом, з такою реєстрацією пов`язується виникнення прав на нерухоме майно (абзац третій частини другої\~статті 331 ЦК України). Державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Державна реєстрація речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(далі -\~Закон). Відповідно до частини 3\~статті 26 Закону,\~відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до\~пункту 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до\~статті 37\~цього Закону. Судом встановлено, що [PERSON] набув право власності на спірне майно та здійснив його державну реєстрацію на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2023 у справі №127/25126/23. Проте, вказана ухвала постановою Вінницького апеляційного суду від 28.03.2024 у справі №127/25126/23 була скасована. Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції скасував ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області, на підставі якої [PERSON] набув право власності на спірне майно, позовна вимога про скасування державної реєстрації права приватної власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0055 у розмірі частки , на земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0054 у розмірі частки та на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у розмірі частки підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання недійсними договорів дарування, укладених між [PERSON] та [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України). Отже дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою\~статті 13 ЦК України\~при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом\~\~в інших формах. Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України. У вказаному рішенні зазначено, що \~оцінюючи\~оспорювані приписи Кодексу в посутньому зв`язку з іншими його приписами в аспекті їх відповідності\~статті 41\~Основного Закону України, Конституційний Суд України констатує, що\~частина третя\~статті 13 та\~частина третя\~статті 16 Кодексу не обмежують конституційного права власника володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю з урахуванням наявних меж здійснення права власності. Конституційний Суд\~України виходить\~із того,\~що,\~здійснюючи право\~власності,\~у тому\~числі шляхом\~укладення договору\~або вчинення\~іншого правочину,\~особа має\~враховувати,\~що реалізація\~свободи договору\~як однієї\~із засад\~цивільного законодавства\~перебуває у\~посутньому взаємозв`язку\~з установленими\~Кодексом\~та\~іншими законами\~межами здійснення\~цивільних прав,\~у тому\~числі права\~власності.\~Установлення Кодексом\~або іншим\~законом меж\~здійснення права\~власності та\~реалізації свободи\~договору не\~суперечить вимогам\~Конституції\~України,\~за винятком\~ситуацій,\~коли для\~встановлення таких\~меж немає\~правомірної (легітимної)\~мети або\~коли використано\~юридичні засоби,\~що не\~є домірними. У\~зв`язку з\~тим,\~що\~частина третя\~статті\~13\~та\~частина третя\~статті\~16\~Кодексу мають\~на меті\~стимулювати учасників\~цивільних відносин\~до добросовісного\~та розумного\~здійснення своїх\~цивільних прав,\~Конституційний Суд\~України дійшов\~висновку,\~що ця\~мета є\~правомірною (легітимною). Оцінюючи\~домірність\~припису\~частини третьої\~статті\~13\~Кодексу,\~Конституційний Суд\~України констатує,\~що заборону\~недопущення дій,\~що їх\~може вчинити\~учасник цивільних\~відносин з\~наміром завдати\~шкоди іншій\~особі,\~сформульовано в\~ньому на\~розвиток припису\~частини\~першої\~статті 68\~Основного Закону\~України,\~згідно з\~яким кожен\~зобов`язаний не\~посягати на\~права і\~свободи,\~честь і\~гідність інших\~людей. Водночас словосполука „а також зловживання правом в інших формах, що також міститься у\~частині третій\~статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. (стаття 717 ЦК України). Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що оспорювані договори дарування є фіктивними, оскільки сторони його уклали без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися. Відповідно до ст.215 ЦК України, \~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у\~статті 203 ЦК України. Згідно з частиною п`ятою\~статті 203 ЦК України\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до\~статті 234 ЦК України\~фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу усіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторони не вчинили будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків,\~\~\~\~є порушенням частин першої та п`ятої\~статті 203 ЦК України, що відповідно\~статті 215 цього Кодексу\~є підставою для визнання його недійсним відповідно до\~статті 234 ЦК України. З оспорюваних договорів дарування вбачається, що сторони договорів дарувальник [PERSON] подарував, а обдарована [PERSON] прийняла в дарунок земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0055 у розмірі частки , земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0054 у розмірі частки та домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у розмірі частки . Але матеріали справи не містять доказів, що сторони договору вчинили будь-які дії на виконання зазначеного правочину - доказів прийняття та користування подарованим майном [PERSON] . Навпаки, у судовому засіданні відповідач [PERSON] надав пояснення, що він продовжує користуватися спірним майном - подарованим будинком для ведення підприємницької діяльності (ремонту автомобілів) для збереження у ньому запасних частин. Також повідомив, що [PERSON] ніколи не проживала у подаровоній частині домоволодіння і ніяким іншим чином не користувалася ним, оскільки воно не придатне для проживання і не користувалася земельними ділянками. Вона з чоловіком проживає у іншому місці. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на таке майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Вказаний висновок знайшов підтвердження у постановах Верховного Суду №754/2738/20 від 16.08.2022, №187/12/23 від 22.05.2024. Судом встановлено, що оспорювані договори дарування укладенні під час апеляційного провадження у Вінницькому апеляційному суді за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2023 у справі №127/25126/23, відповідно до якої він отримав у власність спірне майно. 13.03.2024 [PERSON] подав до Вінницького апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу у справі №127/25126/23 і у цей же день уклав договори дарування зі своєю сестрою [PERSON] земельної ділянки з кадастровим №0510100000:02:007:0055 у розмірі частки , земельної ділянки з кадастровим №0510100000:02:007:0054 у розмірі частки та домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у розмірі частки , оскільки розумів, що рішення за результатами розгляду апеляції може вплинути на його право власності на зазначене майно. Дії [PERSON] явно були направленні на недопущення повернення спірного майна попередньому власнику, у разі скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2023 у справі №127/25126/23. Отже, відповідач [PERSON] діяв вочевидь недобросовісно, укладаючи з [PERSON] оспорювані договори дарування, які порушують майнові права [PERSON] , як співвласника . До того ж, при укладанні даних договорів дарувальник повідомив нотаріусу, що судового спору щодо відчужуваної частки домоволодіння на момент укладання цього договору немає, а щодо земельних ділянок повідомив, що вони вільні від будь-яких прав і претензій третіх осіб, про які в момент нотаріального посвідчення цього договору дарувальник чи обдаровувана не могли знати. Тобто, [PERSON] надав нотаріусу неправдиві відомості, аби той посвідчив вказані договори. Також суд відхиляє твердженя відповіача [PERSON] про те, що іншого нерухомого майна у власності [PERSON] на дату укладення оспорюваних договорів не було, тому він подарував їй спірну нрерухомість аби вона з чоловіком, як молода сім`я, проживали окремо від батьків, оскільки судом встановлено, що ї її власності є інше майно, а у відповідача [PERSON] не було. Отже, вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договорів, зміст яких суперечить\~ЦК України, суд враховує, що: 1) відповідач відчужив майно після звернення [PERSON] до суду апеляційної інстанції зі скаргою на ухвалу, на підставі якої [PERSON] набув право власності на спірне майно; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) фактична передача відчужуваного майна за договором не відбулася; 5) [PERSON] не має у власності іншого нерухомого майна. Таким чином, суд дійшов висновку, що договори дарування земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:02:007:0055 в розмірі частки, посвідчений 13.03.2024 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., та зареєстрований в реєстрі за №2089, дарування земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:02:007:0054 в розмірі частки, посвідчений 13.03.2024 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., та зареєстрований в реєстрі за №2088, дарування домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , посвідчений 13.03.2024 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., та зареєстрований в реєстрі за №2087 є фіктивними та підлягають визнанню недійсними. Відповідно до частини 3\~статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону. З огляду на викладене вище, з урахуванням того, що договори дарування, на підставі яких [PERSON] набула право власності на спірне майно, визнані недійсними, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування державної реєстрації та припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0055 у розмірі частки , земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0054 у розмірі частки , домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у розмірі частки , проведену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. 13.03.2024 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №72015026 від 13.03.2024) підлягає задоволенню. Відповідно до\~ч.1\~ст.216\~ЦК України,\~\~недійсний правочин\~не створює\~юридичних наслідків,\~крім тих,\~що пов`язані\~з його\~недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Верховний Суд у своїй постанові від 22 травня 2024 року у справі №187/12/23 вказує на те, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованим відповідно до законодавства (за наявності таких прав), а тому висновки судів про наявність підстав для припинення права власності на спірне нерухоме майно, з урахуванням визнання недійсними договорів, на підставі яких ним було набуто право власності, є правильними. Щодо твердження представника відповідача [PERSON] , що [PERSON] є неналежним позивачем суд дійшов наступного висновку. У даній справі, встановлено, що позивач оскаржує правочини стороною яких він не являється та наслідки їх укладення. За змістом статей 203, 215, 217 ЦК України оспорювати правочин у суді може одна зі сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає у тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша законна реалізація заінтересованою особою її прав. Самі по собі дії осіб щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною він якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17. Об`єднана палата у вказаній постанові також зазначає, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Звертаючись з позовом до суду [PERSON] обгрунтовує порушення його прав, як співвласника спірного майна. Судом встановлено, що предметом оспорюваних договірів та державної реєстрації права власності на майно є: земельна ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0055 у розмірі частки , земельна ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0054 у розмірі частки та на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у розмірі частки . Вінницький апеляційний суд у своїй постанові від 28.03.2024 у справі №127/25126/23 зазначив, що статтею 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (далі\~Інформаційна довідка) № 350178257 від 12 жовтня 2023 року, земельна ділянка, кадастровий номер 0510100000:02:007:0054, площею 0,1 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] (1/4 частки), [PERSON] (1/2 частки), [PERSON] (1/8 частки), [PERSON] (1/8 частки). Земельна ділянка кадастровий номер 0510100000:02:007:0055, площею 0,0461 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] (1/4 частки), [PERSON] (1/2 частки), [PERSON] (1/8 частки), [PERSON] (1/8 частки). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 36204445 від 10 квітня 2015 року [PERSON] є власницею частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Доказів виділення [PERSON] часток указаного майна в натурі матеріали справи не містять. Ураховуючи, що предметом мирової угоди, підписаної сторонами, є будинковолодіння та земельні ділянки з кадастровими номерами: 0510100000:02:007:0055, 0510100000:02:007:0054, розташовані за адресою: [ADDRESS] , власницею частки яких, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 10 квітня 2015 року, 03 червня 2016 року, посвідчених державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Шарко О. В., зареєстрованих в реєстрі за № № 1-592, 1-1287, 1-1284, є [PERSON] , тому зміст мирової угоди не можна визнати таким, що відповідає вимогам статті 207 ЦПК України, оскільки предмет мирової угоди, стосується прав та інтересів не лише сторін, стягувача [PERSON] та боржника [PERSON] , але й інших співвласників указаного майна, права та інтереси яких можуть бути порушені укладанням цієї мирової угоди. Отже сторонами не доведено належними та допустимими доказами те, що затвердження мирової угоди та визнання за [PERSON] права власності на це майно не порушує інтереси третіх осіб, які є співвласниками указаного майна, зокрема [PERSON] . Таким чином, підставою для скасування Вінницьким апеляційним судом вказаної вище мирової угоди (на підставі якої право власності на спірне майно було зареєстроване за [PERSON] ) стало те, що суд першої інстанції не перевірив та не з`ясував, чи не буде затвердження мирової угоди порушувати права та інтереси інших співвласників. Суд звертає увагу на те, що мирова угода щодо передачі нерухомого майна в рахунок погашення заборгованості за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, а отже повинна відповідати загальним вимогам чинного законодавства щодо вчинення такого правочину. Стаття 655 ЦК України розкриває зміст договору купівлі-продажу, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до\~ч.1,\~2.\~ст.362\~ЦК України,\~\~у разі\~продажу частки\~у праві\~спільної часткової\~власності співвласник\~має переважне\~право перед\~іншими особами\~на її\~купівлю за\~ціною,\~оголошеною для\~продажу,\~та на\~інших рівних\~умовах,\~крім випадку\~продажу з\~публічних торгів. Продавець\~частки у\~праві спільної\~часткової власності\~зобов`язаний\~письмово повідомити\~інших співвласників\~про намір\~продати свою\~частку,\~вказавши ціну\~та інші\~умови,\~на яких\~він її\~продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Позивач є співвласником вказаного майна, якому належать по 1/8 частики вказаних земельних ділянок та домоволодіння, а тому він мав переважне право на придбання спірного майна у [PERSON] . Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] при відчуженні належного їй спірного майна повідомила [PERSON] або інших співвласників про намір продати свою частку, ціну та інші умови, на яких вона її продає. Таким чином, відчуження [PERSON] спірного майна на користь [PERSON] з подальшою реєстрацією за ним права власності на це майно прямо порушує права [PERSON] . Подальше відчуження спірного майна [PERSON] на користь [PERSON] , шляхом укладення оспорюваних договорів, як встановлено судом, було спрямовано виключно на недопущення повернення спірного майна [PERSON] , що, відповідно, порушує право [PERSON] , який мав переважне право на купівлю цього майна. З огляду на викладене вище, судом встановлено, що [PERSON] є належним позивачем. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи те, що позов було задоволено в повному обсязі, з відповідачів на користь позивача у рівних частках підлягає стягненню судовий збір в сумі 10\~900,80 гривень.

Outcome: approved