Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», звернулося до суду з позовом до [PERSON] , відповідно до якого просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 821753241 від 28.08.2021 в розмірі 73636,83 грн. та судові витрати пов`язані із розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. В обґрунтування позову вказує, що 28.08.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач (разом Сторони) уклали Кредитний договір № 821753241(далі Договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV57HX7. Зокрема, 28.08.2021 Відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно- телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. 28.08.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 20000,00 грн. на його банківську карту № [NUMBER] . Тобто, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало грошові кошти в кредит. В свою чергу відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. 28 листопада 2018 року між первісним кредитором ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01 (з урахування додаткових угод до нього, якими продовжено строк договору), відповідно до умов якого до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги, зокрема, до відповідача за вказаним кредитним договором на загальну суму 49029,99 грн., що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 162 від 30.11.2021 року. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01, строк дії якого закінчується 31 грудня 2024 року. Предметом даного Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку договору (п.4.1. ). Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 73636,83 грн. 28.10.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали Договір факторингу № 28/10/24/У відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 28/10/24/У від 28.10.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 73636,83 грн. Відповідач добровільно взятих на себе зобов`язань не виконує, заборгованість за договором не погашає. Крім того, на виконання вимог пункту 9 частини 3 статті 175 ЦПК України, попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс в зв`язку із розглядом даної справи, складає 8422,40 грн, який складається з судового збору 2422,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу 6000,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 821753241 від 28.08.2021 в розмірі 73636,83 грн. та судові витрати пов`язані із розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Ухвалою суду від 02.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До суду від [PERSON] через представника адвоката Глух М.В. надійшов письмовий відзив, в якому відповідач просила відмовити у задоволені позовних вимог. Відзив мотивовано тим, що з позовними вимогами вона не згодна, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що порушують її права, оскільки на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року ще не виникло зобов`язань між первісним кредитором - ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та безпосередньо відповідачем, а відтак у первісного кредитора ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018 року. А тому, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги відносно неї як боржника у зобов`язанні не набуло, таке право не було передане цим товариством ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу від 30.10.2023\~№ 30/1023-01,\~ яке в свою чергу не передало таке право позивачу ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ»\~за договором факторингу від 28.10.2024 № 28/10/24/У. Крім того відповідач не погоджується із заявленою позивачем до стягнення сумою, оскільки відповідачем сплачено повністю як тіло кредиту, так і проценти за його користування. Також вказує, що після закінчення строку дії договору в позикодавця відсутні правові підстави для нарахування передбачених договором процентів, а тому стягнення процентів після 27.09.2021 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Також не погоджується із заявленою до стягнення сумою судових витрат на професійну правничу допомогу. До відзиву було долучено, серед іншого, копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13.07.2023 року, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Представник позивача надав письмову відповідь на відзив, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 821753241 від 28.08.2021 в розмірі 73636,83 грн. та судові витрати пов`язані із розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Ухвалою суду від 16.01.2025 року змінено прізвище відповідача у справі за позовом ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.08.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено Кредитний договір №821753241 в електронному виді, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 20000 грн строком до 27.09.2021 року зі сплатою відсотків, обумовлених договором. Кредитний договір підписаний від імені відповідача з використанням одноразового ідентифікатора MNV57HX7, відправленого об 20:45:24 год. 28.08.2021 року, введеного об 20:47:27 год. 28.082021 року. На виконання умов вказаного договору 28.08.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі 20000,00 грн. на його банківську карту № [NUMBER] розрахунку заборгованості, складеному ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" вбачається, що відповідачем було отримано 20000 грн 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого останнє зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги на умовах, визначених цим договором. За п. 2.3 Договору розмір послуг фактора та надання фінансування клієнту за цим договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100 грн, що оплачується клієнтом протягом 5 банківських днів з дати складання кожного реєстру прав вимог на банківський рахунок фактора, зазначений у відповідному пункті цього договору. Відповідно до розділу І зазначеного вище договору: -кредитний договір\~кредитний договір, укладений між Клієнтом та Боржником, права вимоги за яким відступаються; -право вимоги\~означає всі права Клієнта та кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому; -реєстр прав вимоги\~означає перелік прав вимог до боржників, що відступається за цим Договором. Строк дії договору факторингу № 28/1118-01 згідно з п.8.2 було встановлено до 28 листопада 2019 року. Додатковими угодами № 19 від 28 листопада 2019 року, № 26 від 31 грудня 2020 року, №27 від 31 грудня 2021 року та №31 від 31 грудня 2022 року внесено зміни до вказаного договору факторингу, відповідно до яких, зокрема, строк його дії було продовжено до 31 грудня 2023 року включно. Також, позивачем було долучено бланки додатків до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, а саме: форми реєстру прав вимоги; форми повідомлення боржника за кредитним договором та форму акта повернення прав вимоги, а також бланки додатків до додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року, а саме: форми реєстру прав вимоги та форму акта повернення прав вимоги. 30.11.2021 року на виконання п.2.1 Договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було складено та підписано реєстр права вимоги № 162, за яким передані (відступлені) права вимоги до відповідача за кредитним договором № 821753241 від 28.08.2021 в розмірі 49029,99 грн 30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №30/1023-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до вказаного договору строком його дії зазначено 31 грудня 2024 року. З розрахунку заборгованості, складеному ТОВ "Таліон Плюс", вбачається, що за відповідачем обліковується заборгованість за кредитним договором № 821753241 від 28.08.2021 у розмірі 73636,83 грн, з яких: 15580,03 грн - тіло кредиту; 58056,80 грн - нараховані проценти. 28.10.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ»\~укладено Договір факторингу № 28/10/24/У відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до п.1.2 цього договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників та витягу з реєстру боржників від 28.10.2024 року за договором факторингу № 28/10/24/У від 28.10.2024, від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] (зазначений під номером 536) за кредитним договором № 821753241 від 28.08.2021 у розмірі 73636,83 грн, з яких: 15580,03 грн - тіло кредиту; 58056,80 грн - нараховані проценти. Позивач вказує, що оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, він звернувся суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості у судовому порядку. Перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наступне. У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.1 ст.633 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до приписів ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16. У справі, що розглядається, позивачем зазначено, що право вимоги до відповідача переходило тричі: від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» Разом з тим, на момент укладення Договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року боргові зобов`язання відповідача за Кредитним договором №821753241 від 28.08.2021 ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Оскільки на момент укладення договору факторингу зобов`язання між первісним кредитором та боржником (відповідачем) не виникло, то у первісного кредитора не було право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Крім того, на час укладення такого Договору сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про відповідача, як боржника, надана у витягу з реєстру прав вимоги № 162 від 30.11.2021 року ТОВ «Таліон Плюс», тобто більш ніж через три роки після укладення договору відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Із вказаного слідує, що вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо відповідача на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року не було, та сторони не могли передбачити, що 28.08.2021 року цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем. Отже між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28 листопада 2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. За таких обставин, суд дійшов висновку, що ТОВ «Таліон Плюс» не набув право вимоги до відповідача, та в подальшому не міг його відчужувати ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та, відповідно, ТОВ «Юніт Капітал». Щодо доводів позивача, що Договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога). Виходячи з умов договору, таке право вимоги на майбутнє існувало лише з дня укладання Договору, з 28 листопада 2018 року і діяло на майбутнє, але в межах строку дії Договору, тобто з 28 листопада 2018 року по 28 листопада 2019 року. Разом з тим, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог лише за умови їх визначеності. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу на які він посилається в обґрунтування позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). З урахуванням наведеного, оскільки в позові відмовлено, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

Outcome: dismissed