Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов умотивований тим, що 01.02.2010 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що вони мають різні характери та погляди на життя, втратили почуття любові та поваги одне до одного, між ними відсутнє взаєморозуміння. Тривалий час не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, шлюб існує формально і його збереження є неможливим. В позовній заяві позивачка просить суд шлюб, який укладений з відповідачем, розірвати. Відзив на позов відповідачем [PERSON] не подавався. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 10 лютого 2010 року виконкомом Сокирницької сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом №02. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства і не бажають примирюватись. Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень проти його розірвання не надав, а тому суд приходить висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Питання стягнення з відповідача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору слід вирішити на користь позивача у передбаченому законом порядку.

Outcome: approved