Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.02.2020 року звернулася до суду з позовом в якому просить визначити їй додатковий строк\~для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася на території Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позову позивач вказує на ті обставини, що\~ [PERSON] помер [INFO] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Софіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. За життя [PERSON] залишив заповіт, яким заповів [PERSON] земельну ділянку площею 6,3614 га., яка розташована на території Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. Згідно ст. 1235 Цивільного Кодексу України позивач являється спадкоємцем за заповітом майна померлого [PERSON] . 25.10.2019 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропущеним строком для прийняття спадщини і запропонувала звернутися до суду. Також зазначила, що з 09.09.2019 року по 16.09.2019 року хворіла, перебувала на лікуванні і тому пропустила строк для написання заяви про прийняття спадщини померлого [PERSON] . Вважає, що дану обставину можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] .. Позивач, представник позивача в судовому засіданні підтримали позов, прохали його задовольнити. Позивач пояснила, що про існування заповіту вона не була обізнана і тому в шестимісячний строк не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за померлим [PERSON] про існування заповіту їй повідомили інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] приблизно в середині вересня 2019 року. Після спливу шестимісячного строку за результатом розгляду нотаріусом їх заяв. Враховуючи, що на момент повідомлення вона мала захворювання на гострий бронхіт, а також виховувала грудну дитину [INFO] , вона змогла звернутися до нотаріуса тільки 22.10.2019. Також пояснила, що саме після відвідування її [PERSON] та [PERSON] вона переглянула документи матері та приблизно через дві години знайшла оригінал заповіту. Відповідачі та представник відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви. Представником зазначено, що заповіт було складено в селищній раді і позивач не могла не знати про нього. Відповідач [PERSON] пояснила, що приблизно 10-11 вересня 2019 року після відвідування нотаріуса, вони з [PERSON] дізналися про заповіт батька, про який також до цього не знали, в якому зазначено [PERSON] , тому звернулися до позивача із вимогою надання пояснень з цього приводу. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, згідно ст.1269 ЦК України. При цьому, такі дії повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред`явлення нею позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Наведені положення у повній мірі відповідають Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Згідно ст.1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч.3 ст.1272 вказаного Кодексу за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається із положень ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини згідно ст.. 1270 ЦК України, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі "Ілхан проти Туреччини" від 27.06.2000 р., при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Отже, судом встановлено, а стороною відповідача не спростовано факт не обізнаності позивача про наявність заповіту, що стало причиною не звернення особи протягом встановленого строку до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про спадщину. Отже, суд визнає причину пропуску строку позивачем [PERSON] поважною. На підтвердження стану здоров`я позивачем надано довідку МСД районної ради Софіївського району Дніпропетровської області в тому, що [PERSON] знаходилась на амбулаторному лікуванні у період з 09.09.2019 по 16.09.2019 ДЗ: гострий бронхіт (а.с.5), до якого додано оригінал дублікату (а.с.152) Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню. За викладених вище обставин, позивач [PERSON] для отримання спадщини не змогла у встановлений строк звернутись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, оскільки не знала про заповіт, отже суд розцінює причину пропуску строку поважною, тому вважає можливим в порядку ст. 1272 діючого\~ЦК України\~визначити позивачеві додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, суд стягує з відповідачів суму судового збору.

Outcome: approved