Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

В листопаді 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (далі ТОВ «Цикл Фінанс») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги\~позивач обґрунтував\~тим,\~що 11.02.2019 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №22036000111142, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти із нарахування процентів за користування кредитним коштами зі строком кредитування до 11.02.2024 року. 15.12.2021 року між АТ «Банк Кредит Фінанс» та ТОВ «Цикл Фінанс» був укладений Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло прав нового кредитора до відповідача за вищевказаним Кредитним договором. Відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором належно не виконував. На дату звернення ТОВ «Цикл Фінанс» до суду борг за Кредитним договором становить 49972,86 грн та складається з: 37047,34 грн сума боргу по тілу кредиту; 947,12 грн сума боргу по відсоткам; 11978,40 грн борг по комісії, який позивач просив суд стягнути з відповідача, а також стягнути збитки від інфляції в розмірі 1310,85 грн, 3% річних у розмірі 213,15 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7570,00 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 18 листопада 2024 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 25 листопада 2024 року на підставі ухвали суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 24 грудня 2024 розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою учасників справи та відсутності у суду підтвердження про отримання відповідачем повідомлення про розгляд справи. Представник позивача у судове засідання не прибула, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у позовній заяві просила розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подала, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що \~11.02.2019 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (далі АТ «Банк Кредит Дніпро», Банк) було укладено кредитний договір №22036000111142 (далі Кредитний договір, Договір), за умовами якого Банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити інші платежі за кредитом у встановлені договором строки та розмірах, та виконати свої зобов`язання за договором у повному обсязі. За умовами п. 1.2 Договору, банк надав [PERSON] грошові кошти (кредит) на таких умовах: сума кредиту 42780,00 грн, строк кредитування 60 місяців з кінцевою датою повернення кредиту 11.02.2024, цільове призначення на споживчі потреби, щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить 3,5% від суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у розмірі 0,001% річних на строкову заборгованість та в розмірі 56% річних - на прострочену заборгованість. Згідно з п.п. 2.1, 2.2 Договору, платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів обов`язкових платежів в сумі не менше 2210,32 грн до 11 числа кожного місяця. Дата та розмір обов`язкових платежів зазначені в Графіку платежів, що викладені в розділі 4 Договору. З умовами договору [PERSON] погодилася, власноруч його підписавши. Відтак, після підписання Кредитного договору відповідач власним підписом засвідчив факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме, повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачені кредитним договором. (а.с. 8) Надання відповідачу 11.02.2019 року кредитних коштів у сумі 42780,00 грн згідно Кредитного договору №22036000111142 підтверджується Випискою по особовому рахунку [PERSON] (а.с. 25-91) Як вбачається з довідки та розрахунків заборгованості, станом на 14.12.2021 у [PERSON] обліковується заборгованість у загальному розмірі 49972,86 грн, яка складається з: 37047,34 грн сума боргу по тілу кредиту; 947,12 грн сума боргу по відсоткам; 11978,40 грн борг по комісії. Станом на 21.10.2024 року розмір заборгованості залишився незмінним. (а.с. 12, 92-93, 108) 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено Договір факторингу №15/12/21, за умовами якого АТ «Банк Кредит Дніпро» передає (відступає) фактору ТОВ «Цикл Фінанс» права вимоги до боржників, які виникли у банку внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості, у тому числі за кредитним договором №22036000111142 від 11.02.2019, укладеним з [PERSON] , згідно з витягом з реєстру боржників до Договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 (а.с. 21-24, 112, 115) Між сторонами виник спір щодо неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за договором кредиту. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору, його форму, суд дійшов висновку, що Кредитний договір укладений сторонами правочину АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] у простій письмовій формі, відповідає вимогам ЦК України, при укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, після його підписання у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у АТ «Банк Кредит Дніпро» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача зобов`язання з повернення кредитних коштів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч. 1 ст. 509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Як визначено у ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 611, ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З обсягу наданих позивачем доказів, у тому числі виписок по рахунку, слідує, що відповідач не в повному обсязі здійснював платежі по погашенню кредиту відповідно до Графіку платежів та в межах строку дії договору до 11.02.2024 року у повному обсязі кредит не повернув. Як вбачається з довідки та розрахунків заборгованості, станом на 14.12.2021 у [PERSON] обліковується заборгованість у загальному розмірі 49972,86 грн, яка складається з: 37047,34 грн сума боргу по тілу кредиту; 947,12 грн сума боргу по відсоткам; 11978,40 грн борг по комісії. Станом на 21.10.2024 року розмір заборгованості залишився незмінним. (а.с. 12, 92-93, 108) Заявлену суму заборгованості суд вважає обґрунтованою та доведеною обсягом наданих доказів, у тому числі наданими позивачем розрахунками заборгованості, з якими суд погоджується, оскільки вони не викликають сумнівів в їх достовірності та належності як доказів. Доказів в спростування їх відповідач суду не надав, власного контррозрахунку у разі незгоди із заявленим боргом не навів. Даних, що свідчать про повну сплату заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за цим кредитним договором у добровільному порядку відповідачем за час розгляду справи суду не надано. Крім того, відсутні у матеріалах справи беззаперечні, належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст.617 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги. Матеріалами справи підтверджено, що 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено Договір факторингу №15/12/21, за умовами якого АТ «Банк Кредит Дніпро» передає (відступає) фактору ТОВ «Цикл Фінанс» права вимоги до боржників, які виникли у банку внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості, у тому числі за кредитним договором №22036000111142 від 11.02.2019, укладеним з [PERSON] (а.с. 21-24, 112, 115) Так, ТОВ «Цикл Фінанс» зобов`язання за Договором факторингу виконало та відповідно перерахувало на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» плату за відступлення права вимоги за договором факторингу №15/12/21 від 15.12.2021, що підтверджується платіжною інструкцією №3251 від 15.12.2021 та актом приймання-передачі прав вимоги додатком №3 до договору. Згідно з витягом з реєстру боржників до Договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 до ТОВ «Цикл фінанс» від АТ «Банк Кредит Дніпро» перейшло право вимоги за кредитним договором №2203600011142 від 11.02.2019, укладеним із [PERSON] , на загальну суму вимог 49972,86 грн. Отже, АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило право вимоги до відповідача на користь позивача ТОВ «Цикл Фінанс» і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 513 ЦК України, що визначає правомірність звернення ТОВ «Цикл Фінанс» до суду з вимогами до [PERSON] як дійсним кредитором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, якою передбачено право кредитора вимагати сплати суми боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Так, правовідносини, які склалися на підставі кредитних договорів, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.» Таким чином, внаслідок невиконання [PERSON] зобов`язання з повернення кредитних коштів, у ТОВ «Цикл Фінанс» виникло право вимоги до нього про сплату 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційних витрат у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення зитків від інфляції у розмірі 1310,85 грн та 3% річних у розмірі 213,15 грн узгоджуються з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи, що АТ «Банк Кредит Дніпро» як первісний кредитор свої зобов`язання за договором перед [PERSON] виконало у повному обсязі, будь-яких доказів в спростування чого судом не встановлено, та з огляду на правомірність набуття прав вимоги ТОВ «Цикл Фінанс», доведеність заявленої заборгованості за кожною зі складових, суд доходить висновку про необхідність задоволення заявлених вимог у повному обсязі. Так, з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Цикл Фінанс» необхідно стягнути суму заборгованості за Кредитним договором №22036000111142 від 11.02.2019 року у загальному розмірі 51496,86 грн, яка складається з: 37047,34 грн сума боргу по тілу кредиту; 947,12 грн сума боргу по відсоткам; 11978,40 грн борг по комісії; 1310,85 грн - збитки від інфляції; 213,15 грн - 3% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 7570,00 грн підтверджуються: ордером адвоката №1409862; Договором про надання правничої допомоги №16/05 від 16 травня 2023 року; Додатком №1 до цього Договору; рахунком-фактурою №525 від 21.10.2024 року; платіжною інструкцією №7004 від 23.10.2024 року за надання юридичних послуг згідно рахунку-фактури №525 від 21.10.2024 року на суму 7570,00 грн. Отже, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 7570,00 грн підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати ТОВ «Цикл Фінанс» зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved