Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії Представник позивача [PERSON] звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу на користь [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 серпня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. За його умовами [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв в борг грошові кошти в сумі 10000 євро під 2% на місяць, які зобов`язувався повернути до 27.08.2024. З вересня 2021 року по травень 2022 року відповідач сплачував позивачу відсотки в розмірі 200 євро кожен місяць. 12 травня 2023 року відповідач сплатив позивачу 11000 євро, з яких в повному обсязі до травня 2023 року сплатив відсотки, сума яких складала 2500 євро, решту 8500 євро пішло на часткове погашення основного боргу. Таким чином, станом на травень 2023 року відповідач мав заборгованість перед позивачем за основним боргом в розмірі (10000-8500=)1500 євро. Станом на даний час борг в розмірі 1500 євро відповідач позивачу не сплатив. Згідно з п. 1.1 Договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику борг під 2% на місяць. Отже, з травня 2023 року по серпень 2024 року (15,5 місяців) відповідач мав перед позивачем заборгованість в розмірі 1500 євро, відсотки по ній складають (15,5 місяців х 30 євро (2% від суми боргу) = 1965 євро. Таким чином, на час повернення боргу, 27 серпня 2024 року, заборгованість відповідача перед позивачем склала (1500+465=)1965 євро. Відповідно до пункту 7.2. договору позичальник несе відповідальність за неповернення або несвоєчасне повернення суми позики в розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочки. Станом на 12.09.2024 прострочка у відповідача по поверненню боргу становить 16 днів. 1% від суми боргу складає 19,65 євро х 16 днів = 314,4 євро, що згідно курсу євро до гривні складає (314,4 х 45,4894 =) 14302 грн. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 12 вересня 2024 року складає (1965 + 314,4 =) 2279,4 євро, що згідно курсу євро до гривні складає (2279,4 х 45,4894=) 103688,54 грн. 27 серпня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] (матір`ю боржника) було укладено договір поруки, за яким поручитель зобов`язується перед позикодавцем відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за договором позики від 27 серпня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] на суму 10000 євро строком на три роки. 27 серпня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] (дружиною боржника) було укладено договір поруки, за яким поручитель зобов`язується перед позикодавцем відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за договором позики від 27 серпня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] на суму 10000 євро строком на три роки. [PERSON] загинула. Тому за своєчасне погашення боргу відповідають боржник [PERSON] та поручитель [PERSON] . Посилаючись на норми законодавства, сторона позивача просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором позики від 27 серпня 2021 року в сумі 1500 євро, 2% за користування грошовими коштами в розмірі 465 євро, пеню за прострочення повернення позики в розмірі 14302 грн., а також понесені судові витрати за сплату судового збору та правничу допомогу. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, позовні вимоги повністю заперечує. Відповідач-1 підтверджує, що дійсно підписував договір позики від 27 серпня 2021 року. Він був змушений укласти цей договір на вкрай невигідних для себе умовах у зв`язку з сімейними обставинами, а саме необхідність грошових коштів на лікування батька, який отримав тілесні ушкодження, що були завдані невідомими особами (правочин вчинено під впливом тяжкої обставини за умовами ст. 233 ЦК України). Проте проведене лікування не дало позитивних результатів і батько відповідача в грудні 2021 року помер. Починаючи з травня 2022 року відповідач не мав можливості сплачувати відсотки за користування коштами. З червня 2022 року позивач регулярно телефонував до відповідача та членів його родини, які є поручителями, з погрозами та вимогою сплачувати відсотки за користування коштами або повністю повернути борг. Після смерті батька відповідача відкрилась спадщина, до складу якої входив житловий будинок, та який в жовтні 2022 року разом з іншим майном був успадкований відповідачем. Внаслідок погроз фізичної розправи, що постійно надходили від позивача, відповідач був змушений продати успадкований від батька будинок та відповідно повернути борг позивачу на погоджених умовах. Умови дострокового повернення боргу на вимогу саме позивача постійно змінювались, незважаючи на чітко визначені в договорі (фактично в договорі відсутні умови повернення позики на вимогу позикодавця - позивача). Проте внаслідок переговорів відповідач від позивача отримав згоду на повернння саме 11000 євро, з яких 10000 євро є погашенням основного боргу та 1000 євро - відсотки за користування позикою (факт розмови та домовленостей зафіксований на аудіозаписі розмови між позивачем та відповідачем). Сторони дійшли згоди, що умови договору виконані позичальником належним чином, а позикодавець приймає виконання умов договору. З метою фіксування усних домовленостей між позивачем та відповідачем щодо отримання суми коштів, відсутності претензій зі сторони позивача щодо суми отриманих коштів та засвідчення безпосередьно факту отримання коштів, був підготовлений документ під назвою "розписка", суть якого зводилась до того, що позивач отримує суму коштів в розмірі 11000 євро та вважається, що відповідач виконав всі зобов`язання перед позивачем. 12 травня 2023 року у приміщенні банку за місцем роботи позивача [PERSON] надалась розписка, яку він підписав, та відбулась передача коштів. Однак позивач виявився недобросовісним. Після отримання коштів від позивача, розписку знищив шляхом її розірвання. Тому сторона відповідача вважає, що договір відповідачем виконано належним чином, підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, у відзиві представник відповідачів просила стягнути на користь відповідача понесені судові витрати за правничу допомогу. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Позовні вимоги підтримує. Зазначає, що за час користування коштами позивача з 27 серпня 2021 року по 12 травня 2023 року сума відстоків склала 2500 євро. 12 травня 2023 року відповідач сплатив йому 11000 євро. Відповідно до ст. 534 ЦК України з урахуванням сплачених відповідачем відсотків з вересня 2021 року по травень 2022 року, в першу чергу зарахував відсотки за користування позикою 2500 євро. Для погашення основної суми боргу у відповідача не вистачило 1500 євро, які він досі не повернув. При передачі відповідачем коштів в розмірі 11000 євро 12 травня 2023 року позивач зазначив про погашення відсотків, а також 8500 євро основного боргу. За договором позики його умови можуть бути змінені за згодою сторін зі складанням письмового документа. Сторони письмового документа про зміну умов договору не складали. Представник позивача просив стягнути з відповідача понесені позивачем витрати за правничу допомогу. Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідач повністю заперечує щодо позиції позивача, яка викладена у відповіді на відзив. Строк повернення позики - 27 серпня 2024 року, проте через численні телефонні погрози та вимоги позивача відповідач-1 повернув позику раніше встановленого строку, а саме 12 травня 2023 року, хоча мав право користуватися коштами позивача до 27 травня 2024 року та сплачувати відсотки за таке користування. Крім того, сума коштів, що була повернута була більшою за розмір наданої позики, тобто за рахунок вказаних коштів грошове зобов`язання виконувалося в повному обсязі. Грошовим зобов`язанням є сума коштів, що визначена в п. 2.1. договору, тобто 10000 євро, яка є сумою позики і була повернута відповідачем-1. П.1.1. договору встановлює розмір плати за користування коштами позивача та не є грошовим зобов`язанням у розумінні умов договору так і відповідно до вимог цивільного закодавства, ст. 534 ЦК України не може бути застосована в даному випадку. Також представник відповідача заперечувала проти стягнення судових витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивача. 2. Пояснення учасників в судовому засіданні Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що у 2021 році він працював начальником відділення банку. До цього відділення банку звернувся [PERSON] з матір`ю щодо отримання кредиту. Банк йому відмовив. Оскільки позивач добре знав цю родину, він запропонував взяти для них кредит на своє ім`я, і потім укласти договори позики та поруки. Вони обіцяли, що продадуть нерухомість і розрахуються якомога швидше. Перший час платили відсотки справно. Вони навіть пропонували переоформити на нього будинок, проте він не захотів. 12 травня 2023 року до нього приходив [PERSON] з представником з надрукованою ними розпискою. І [PERSON] , і [PERSON] проводили аудіозапис розмови. Він дійсно порвав наданий бланк розписки. Але до цього розписку він не підписував, відмовився. Щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу заперечував. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Відповідачі в судове засідання не з`явились. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні відзиву та запереченню на відповідь на відзив. Вважає, що підстави для стягнення боргу з відповідачів відсутні. Зазначила, що сторонами було досягнуто домовленість щодо остаточної суми боргу - 11000 євро. Позивач отримав цю суму від [PERSON] . Крім того, відсотки зараховуються в першу чергу лише тоді, коли коштів не вистачає для погашення всієї заборгованості. Суму пені нараховано неправильно, з огляду на Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України, за якими на час воєнного стану вони не мають нараховуватись, а нараховані - списуються. Щодо стягнення витрат на правову допомогу [PERSON] просила зменшити їхню суму, оскільки позовна заява невелика за об`ємом, представник позивача участі в судових засіданнях не брав. 3. Обставини справи, зміст спірних правовідносин Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 27 серпня 2021 року між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] укладено договір позики (а.с. 4). За його умовами позикодавець зобов`язується надати позичальнку, відповідно до ст. 536 ЦК України, позику під 2,0% на місяць, а останній зобов`язується повернути позику у встановлений договором термін. Сума позики становить 10000 євро. Термін надання позики - до 27 серпня 2024 року. Позика надається терміном на 3 роки, без права дострокового погашення суми, що перевищує 30% протягом першого року. Порядок повернення позики визначено в п. 5.1. договору. Зокрема, позичальник має право повернути позику завчасно, але відсотки будуть перераховані по ставці 2,5% на місяць за весь період позики. Розділом 7 договору передбачено відповідальність сторін за порушення умов договору (відшкодування збитків у порядку, передбаченому законодавством, відповідальність за неповернення чи несвоєчасне повернення суми позики в розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочки, відповідальність за ст. 625 ЦК України з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми). Забезпеченням виконання зобов`язань за даним договором виступає все майно позичальника та поручителів за позикою. Поручителями в договорі зазначено [PERSON] та [PERSON] (п. 7.5 договору). Пунктом 9.1 договору визначено, що умови договору мають однакову обов`язкову силу для сторін і можуть бути змінені за взаємною згодою з обов`язковим складанням письмового документа. Отже, сторони погодили умови договору позики від 27 серпня 2021 року, що підтверджується їх власноручними підписами в графі «позикодавець» та в графі «позичальник». 27 серпня 2021 року між [PERSON] та відповідно [PERSON] та [PERSON] відповідно було укладено договори поруки (а.с. 5, 6). За ними поручителі зобов`язались перед [PERSON] відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за договором позики від 27 серпня 2021 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] . У позовній заяві вказано та стороною відповідача не оспорюється, що [PERSON] загинула. 12 вересня 2024 року та 25 вересня 2024 року позивач направив на адреси [PERSON] вимогу про повернення боргу (а.с. 7). Стороною відповідача надано непідписаний екземпляр (бланк) розписки позикодавця про отримання суми боргу та відсотків за договором позики від 27.08.2021, датований 12.05.2023 (а.с. 33). З неї вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 євро відповідно до п. 2.1, 4.1, 4.2, 5.1, 6.1 договору позики від 27.08.2021 в рахунок погашення повної суми позики. Крім цього, позикодавець на виконання п. 1.1. договору позики від 27.08.2021 отримав від позичальника: 27 вересня 2021 року - 200 євро, 27 жовтня 2021 року - 200 євро, 27 листопада 2021 року - 200 євро, 27 грудня 2021 року - 200 євро, 27 січня 2022 року - 200 євро, 27 лютого 2022 року - 200 євро, 27 березня 2022 року - 200 євро, 27 квітня 2022 року - 200 євро, 12 травня 2023 року - 1000 євро за користування грошовими коштами в період з 28.04.2022 по 12.05.2023. Розписка підтверджує відсутність будь-яких претензій [PERSON] до [PERSON] за договором позики. Вказана розписка та погодження суми відсотків за користування грошовими коштами в період з 28.04.2022 по 12.05.2023 в розмірі 1000 євро складена не під впливом тяжкої обставини для позикодавця. Представник відповідача надала роздруківку екрана комп`ютера, з якого вбачається, що документ з назвою "Розписка про повернення коштів" з датою створення 28 квітня 2023 року (а.с. 36). В судовому засіданні прослухано аудіозаписи двох розмов [PERSON] та [PERSON] , надані стороною відповідача. З першого вбачається, що [PERSON] повідомляє [PERSON] , що в нього є 10000 євро, планує позичити ще 1 тисячу євро, та пропонує їх віддати [PERSON] в рахунок повного погашення боргу. Говорить, що більше грошей у нього немає і він хоче повністю закрити це питання. [PERSON] на це йому відповів, що він для позики [PERSON] брав кредит на своє ім`я як на банківського працівника, оскільки таким чином нараховуватимуться менші відсотки. Але банк нараховує їх щодня, і тому відсотки необхідно терміново погасити. На другому аудіозаписі зафіксовано, що [PERSON] повертає [PERSON] кошти в сумі 11000 євро, та пропонує йому підписати розписку про повне погашення боргу з мотивацією, що більше коштів у нього немає. [PERSON] рве аркуш паперу та повідомляє, що він рік платив банку відсотки за [PERSON] , і 11000 євро недостатньо для повного погашення заборгованості перед банком. Тому він на основному договорі напише, що отримав вказану суму, проте це не буде повним розрахунком. 4. Щодо твердження сторони відповідача про те, що сторонами усно укладено зміни до договору. За статтею 654 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до пункту 9.1 договору умови договору можуть бути змінені за взаємною згодою з обов`язковим складанням письмового документа. Сторона відповідача, посилаючись на аудіозаписи, зазначає, що сторони усно домовились про те, що після сплати відповідачем 11000 євро заборгованість вважатиметься погашеною. Проте з ст. 654 ЦК України, п. 9.1 договору позики вбачається, що внесення змін до договору, могло відбуватись лише в письмовій формі. Також з досліджених в судовому засіданні аудіозаписів встановлено, що розмови відбувались на підвищених тонах, із застосуванням нецензурної лексики, у суперечці, що не свідчить про досягнення сторонами домовленості. Суд приходить до висновку, що ні бланк розписки, ні аудіозапис не підтведжують того, що [PERSON] погодився на зміну умов договору і на суму остаточного розрахунку в 11 000 євро. З аудіозапису також не вбачається, що [PERSON] вимагав достроково повернути всі позичені кошти, позивач вказував на необхідність сплати відсотків. Тому такі твердження сторони відповідача є неспроможними та не відповідють обставинам справи, умовам договору та вимогам законодавства. 5. Щодо стягнення заборгованості за договором позики Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України). За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що за умовами договору позики, зокрема п. 1.1 договору, сторони погодили загальну суму позики - 10000 євро під 2% на місяць, та строк остаточного розрахунку, а саме до 27 серпня 2024 року. Наявний в матеріалах справи договір позики є дійсним і не оспорювався в судовому порядку. Суд встановив та ці обставини визнані обома сторонами, що в період з вересня 2021 року по квітень 2022 року включно [PERSON] здійснював оплату відсотків за договором, по 200 євро щомісяця. В травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2022 року, січні, лютому, березні, квітні, та з 28 квітня по 12 травня 2023 року сплата за договором не відбувалась. Тобто відповідач не сплачував відсотки 12,5 місяців. Внаслідок цього утворилась заборгованість в розмірі 2500 євро. (200 євро х 12,5 місяців). 12 травня 2023 року [PERSON] передав [PERSON] 11000 євро. Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Таким чином, відповідач сплатив 11000 євро, з них на підставі ст. 534 ЦК України - на погашення відсотків позивачем правомірно зараховано 2500 євро, на погашення суми заборгованості 8500 євро. Тобто за тілом позики залишилося несплачено 1500 євро. Крім того, суд звертає увагу на те, що поняття "грошове зобов`язання" з аналізу статей 1046, 1048, 1049 ЦК України (зокрема, за ч. 2 ст. 1049 ЦК України "Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором". Тобто позика може бути надана як за договором безпроцентної позики, так і за договором процентної позики) включає в себе не лише "тіло" позики, а й проценти від суми позики, у випадку їх зазначення в договорі. А відтак, посилання представника відповідачів, що [PERSON] безпідставно частину коштів за тіло позики зарахував як відсотки, є помилковими. Пунктом 5.1. договору - "Порядок повернення позики", визначено, що позичальник має право повернути позику завчасно, але відсотки будуть перераховані по ставці 2,5% на місяць за весь період позики. Враховуючи, що в договорі позики [PERSON] зобов`язався повернути позику до 27 серпня 2024 року, то у разі завчасного повернення позики відсотки перераховуються в ставці 2,5% на місяць. Проте враховуючи, що позивач в позовній заяві перераховує їх в ставці 2% на місяць, суд за межі позовних вимог не виходить. Тому вважає за необхідне визначити розмір відсотків за 15,5 місяців (період з травня 2023 року по серпень 2024 року) в сумі 2% на місяць: 15,5 місяців х 30 євро (2% від суми боргу 1500 євро) = 465 євро. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача-1 перед позивачем складає 1500 євро за тілом позики та 465 євро за відсотками, а всього - 1965,00 євро. 6. Щодо стягнення заборгованості за договором поруки Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За нормою ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. За приписом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною 1 ст. 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З огляду на те, що відповідач-1 не виконав своїх зобов`язань за договором, а відповідач-2 є поручителем, суд вважає за можливе стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість. 7. Щодо валюти зобов`язання Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18). Суд приходить до висновку, що враховуючи те, що сторони уклали договір позики в іноземній валюті, виконували його в іноземній валюті, то відповідно і стягнення заборгованості з відповідачів має відбуватись саме в іноземній валюті, в євро. 8. Щодо вимоги позивача про стягнення пені за прострочення повернення позики в розмірі 14302 грн. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Стороною позивача нараховано пеню у розмірі 14302,00 грн. за період з 27 серпня 2024 року по 12 вересня 2024 року. Враховуючи, що у вказаний час на території України діяв правовий режим воєнного стану, суд приходить до висновку, що відповідачі звільняються від обов`язку сплати на користь позивача пені за прострочення виконання грошового зобов`язання. 9. Розподіл судових витрат зі сплати судового збору Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог судовий збір у розмірі 1211,20 гривень слід покласти на відповідачів та стягнути на користь позивача з кожного з них по 522,03 грн. (100% - (14302 х 100 / 103689) = 86,2%; 1211,2 х 86,2% / 100 = 1044,05; 1044,05 / 2 = 522,03). 10.\~Стягнення судових\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу \~на користь\~позивача До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч.ч. 3- 6 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивачем понесені судові витрати на професійну правничу допомогу. Так, з матеріалів справи вбачається, що 11 вересня 2024 року між [PERSON] (далі - Клієнт) та адвокатом Митнюк В.І. було укладено договір про надання правничої допомоги та представлення інтересів (а.с. 8). Згідно з п. 1.1 договору адвокат бере на себе зобов`язання представлення інтересів та надання правової допомоги у стягнення боргу з [PERSON] [PERSON] . В договорі сторони встановили, що вартість послуг адвоката складає 10000 грн. за надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань стосовно предмета спору і складання та подачу позовної заяви в суд, з яких: 7000 грн. замовник сплачує адвокату не підзніше трьох днів після винесення судом першої інстанції; 3000 грн. замовник сплачує адвокату не пізніше трьох днів після повернення замовнику грошових коштів даних в борг згідно договору позики від 27.08.2021. Отже, представництво інтересів [PERSON] під час судового розгляду справи судом здійснював адвокат Митнюк В.І., який на підтвердження повноважень представника надав суду договір про надання правової допомоги №2024/09-11 від 11.09.2024 (а.с. 8), ордер на надання правничої допомоги серії АА №1484488 (а.с. 11), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4081 (а.с. 10), акт прийняття-передачі наданих послуг від 12.09.2024 (а.с. 9), акт про прийняття-передачу наданих послуг від 28.11.2024 (а.с. 85). Як встановлено в частині 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Таким чином, повноваження Митнюк В.І. як представника [PERSON] підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством. В своїй заяві адвокат Митнюк В.І. просив стягнути судові витрати - 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Адвокатом Митнюк В.І., який надає послуги правової допомоги [PERSON] в акті прийняття-передачі наданих послуг від 12.09.2024 (а.с. 9) та від 28.11.2024 (а.с. 85) складено перелік послуг, що входять до складу правової допомоги. Так, ним виконано такі роботи, витрачено час та визначено розмір гонорару: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань стосовно предмета спору - 0,5 год робочого часу, складання позовної заяви - витрачено 7,5 год робочого часу, складання та подання відповіді на відзив - витрачено 6 год робочого часу. Суд приходить до висновку, що адвокат надавав вказані послуги. Згідно зі ст.ст. 133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на професійну правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до умов договору про надання правової допомоги послуги адвоката на час розгляду справи в суді не сплачено (розділ 3 договору: 7000 грн. замовник сплачує адвокату не підзніше трьох днів після винесення судом першої інстанції; 3000 грн. замовник сплачує адвокату не пізніше трьох днів після повернення замовнику грошових коштів даних в борг згідно договору позики від 27.08.2021.). Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Згідно з п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, на яку, зокрема посилався представник позивача, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, вказані вище, складність та категорію справи, а також практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, суд вважає, що клопотання представника відповідачів про зменшення розміру витрат на правничу допомогу є необгрунтованим. Заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на правничу допомогу суд вважає співмірним і розумним у цій справі. Проте з огляду на часткове задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати на правничу допомогу у розмірі 8620,00 грн. (10000 х 86,2 / 100), по 4310,00 грн. з кожного. 11. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу на користь сторони відповідача Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представник сторони відповідачів адвокат Гармаш Н.М. до завершення судових дебатів заявила, що подасть докази судових витрат своїх довірителів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У зв`язку з цим, суд вважає вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу стороні відповідачів на час ухвалення рішення по суті спору передчасним. З огляду на викладене,

Outcome: partial