Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

23 липня 2024 року позивач звернулась до суду з цим позовом, у якому просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] . [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 50 000,00 грн, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила те, що 28 квітня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 108, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного проживання подружжя має трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 25 серпня 2023 року, № [NUMBER] від 12 березня 2014 року та № 136400 від 20 липня 2007 року відповідно. У червні 2024 року подружні стосунки припинилися. Відповідач забрав свої особисті речі, пішов з сім`ї та проживає окремо. Саме з цього часу він ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивачкою подано позовну заяву про розірвання шлюбу до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. В силу своїх можливостей позивачка піклується про дітей, які проживають разом з нею, що підтверджується витягом із реєстру територіальної громади. Разом з тим, позивачка не має змоги працювати, оскільки доглядає дитину, якій виповнилося 11 місяців. Відповідач на сьогоднішній день коштів на утримання дітей не надає, але при цьому має реальну можливість це робити. Позивачка вказує, що за період шлюбу разом із відповідачем започаткували бізнес та отримували дохід, є засновниками ряду підприємств. Крім того, наприкінці 2020 року для роботи було створено підприємство, одноособовим власником і керівником якого є відповідач. Підприємства є діючими та приносять стабільний дохід. У період сумісного проживання сторін середньо щомісячний дохід від підприємницької діяльності становив щонайменше 150 000,00 гривень. Позивачка вказує, що усі кошти від спільного бізнесу наразі відповідач залишає собі. Добре матеріальне становище відповідача дозволило йому як фізичній особі придбати у власність нерухоме майно, як для проживання, так і для ведення бізнесу, стоянки машин. Крім того, відповідач має у власності земельні ділянки, які також були придбані за кошти отримані від підприємницької діяльності. Таким чином, відповідач працездатний, в силу своєї діяльності отримує дохід у великому розмірі, інших утриманців не має. Стан здоров`я дозволяє працювати, тому має можливість і повинен сплачувати аліменти в розмірі 50 000,00 гривень на утримання 3 дітей щомісячно до досягнення дітьми повноліття, що не буде більше половини від його доходу. Позивачка вважає, що саме такий розмір аліментів забезпечить необхідний життєвий процес та розвиток дітей. Постановленою суддею ухвалою від 08 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та відкрите провадження у справі, призначене судове засідання. 27 листопада 2024 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано з ДРФО та долучено докази у справу у виді відповіді про доходи відповідача. В судовому засіданні 23 січня 2025 року ухвалою суду допущено представника позивача, адвоката Хачатурову І. О. до участі у справі, сторонами заявлено клопотання про оголошення перерви для можливості досягнення примирення, задоволене судом. 23 січня 2025 року судом отримано уточнену позовну заяву, в якій позовні вимоги зменшені до дійсної редакції в частині суми аліментів 44\~000,00 грн, за винятком початкового моменту стягнення аліментів з дня звернення до суду з позовом, прийняту судом до розгляду в судовому засіданні 24 січня 2025 року. В судовому засіданні 24 січня 2025 року позивачкою заявлено про зменшення позовних вимог у частині дати початкового моменту стягнення аліментів з дня ухвалення рішення, про що подано відповідну заяву. Клопотання підтримане представником позивачки. Відповідачем у судовому засіданні визнано позов щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей у редакції позову, вказаної позивачем у сумі 44\~000,00 гривень на утримання трьох дітей та з дати ухвалення рішення, про що подано відповідну заяву. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, висновує таке. 28 квітня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 108, що підтверджується наданим у копії свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а.с.9/. [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 серпня 2023 року /а.с.10/, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 березня 2014 року /а.с.11/, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 20 липня 2007 року /а.с.12/. Поданий позов та пояснення сторін, їх представників свідчили про наявність між сторонами спору про стягнення аліментів, їх розміру та початкового моменту для їх стягнення. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а у разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ч. 2 ст. 191 СК України). Водночас, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2 ст. 181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). За ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За таких обставин, суд висновує, що відсутня законодавча заборона визначення початковим моментом стягнення аліментів дату ухвалення судом рішення у випадку, якщо особа, з якою проживають діти (позивач) заявляє вимоги про це. За п. 1, 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ч. 6, 7 ст. 49 ЦПК України суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (ч. 1). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4). Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч. 5). До початку стадії з`ясування обставин справи та дослідження доказів сторонами заявлено про зменшення позовних вимог (позивачем) та про визнання позову у зменшеній редакції (відповідачем). Обставини справи щодо обов`язку сплати аліментів відповідачем, їх розміру, порядку стягнення, проживання дітей з позивачем сторонами не заперечувалися. Таким чином, ураховуючи всі вищевикладені обставини та рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, те, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей, працездатним, домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами у справі відсутня, до звернення позивача з позовом до суду такої домовленості, оформленої належним чином досягнуто не було, така домовленість фактично досягнута внаслідок взаємних поступок сторонами до розгляду судом справи по суті, суд висновує, що зменшення позивачем позовних вимог та визнання безпосередньо відповідачем такого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у тому числі неповнолітніх дітей, а тому є наявними всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Тобто суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню й з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 44\~000,00 гривень. Також ураховуючи, що аліменти на дитину стягуються до досягнення дитиною повноліття, позивач просить визначити єдину суму на утримання трьох дітей, слід визначити стягнення аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щомісячно, у твердій грошовій сумі в розмірі 44\~000,00 гривень до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . Потім, у зв`язку з досягненням [PERSON] повноліття та за виключенням частки у загальній сумі, що підлягала стягненню на його користь щомісячно, у розмірі по 14\~666,66 гривень, на утримання [PERSON] та [PERSON] до досягнення ними повноліття. Стягнення слід проводити з 24 січня 2025 року. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», відповідач позов визнав до початку судового розгляду по суті, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення 50 % від суми судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, а саме 605,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved