Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Заявниця звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та перебування на утриманні. Свої вимоги Заявниця обґрунтувала тим, що вона проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу із громадянином Грузії [PERSON] починаючи з 10 липня 2017 року. Мають спільного сина [PERSON] [INFO] . Проживали в м.Маріуполь. 24 лютого 2022 року, після повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, вона була вимушена з сином виїхати з м. Маріуполь. [PERSON] залишився у місті. З 24 лютого 2022 року по 17 березня 2022 року включно підтримували зв`язок з [PERSON] шляхом повідомлень у месенджерах. [INFO] їй телефоном повідомлено від товариша [PERSON] , що останній загинув при виконанні військового завдання, був застрелений ворожими солдатами. Як повідомили, тіло [PERSON] привезли на завод «Азовсталь» і залишалось там до моменту виходу українських бійців з заводу «Азовсталь». З питань призначення та виплати грошового забезпечення та компенсаційних сум я усно звернулась до [INFO] , однак для отримання вказаних виплат їй було запропоновано встановити факт перебування на утриманні чоловіка - [PERSON] та факт спільного проживання. За час спільного життя [PERSON] повністю забезпечував її та їх сина продуктами харчування, ліками, предметами побуту, одягом, кошти, які він надавав, були постійним та основним джерелом для існування. Вона повністю перебувала на утриманні чоловіка, оскільки його заробітна плата була основним джерелом доходу. Разом із [PERSON] проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. Встановлення факту перебування Заявниці на утриманні [PERSON] необхідно для отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». Просила суд: встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 10 липня 2017 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , перебувала на утриманні [PERSON] , [INFO] , зниклого безвісті 19 березня 2022 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи на 06 червня 2024 року. У судовому засіданні [PERSON] та її представник подану заяву підтримали, просили її задовольнити. У судове засідання заінтересована особа представник [INFO] не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Ухвалу про відкриття, заяву з додатками направлено та отримано 09 травня 2024 року. 30 травня 2024 року до суду надіслали заяву про закриття провадження по справі. Вказали, що [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту з метою підтвердження певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати грошового забезпечення та компенсаційних сум. Такий статут не пов`язаний з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявника та має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення. Тому подана заява не може розглядатись за правилами цивільного судочинства. Просили провадження по справі закрити. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2024 року відмовлено у закритті провадження по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. На підтвердження доводів щодо спільного проживання, судом допитані свідки. Так, у судовому засіданні була допитана в якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що вона у 2020 році переїхала проживати до м.Маріуполь та була сусідкою заявниці. Їх діти одного віку, тому багато спілкувались та проводили час разом. Тому дійсно може підтвердити, що заявниця дійсно проживала однією сім`єю з [PERSON] , від якого у них народився син - [PERSON] . Заявниця перебувала на повному утриманні [PERSON] , оскільки не працювала і не мала інших джерел доходу. Усі витрати, пов`язані з її проживанням, харчуванням та іншими потребами, забезпечував саме [PERSON] . Свідок також підтвердила, що заявниця не мала власних коштів для існування та повністю залежала від фінансової підтримки [PERSON] . Допитана в якості свідка [PERSON] , зазначила, що з [PERSON] працювала разом, коли остання познайомилась з [PERSON] та почали зустрічатись, а з липня 2017 року - почали проживати разом. Вони товаришували фактично сім`ями, спілкувались. Тому дійсно може підтвердити, що [PERSON] проживала з липня 2017 року разом із [PERSON] як одна сім`я, і від їхніх стосунків народився син - [PERSON] . Оскільки Заявниця не працювала, після народження дитини, і не мала власного доходу, вона перебувала на повному утриманні [PERSON] . Усі витрати, пов`язані з її життям, включно з харчуванням та іншими потребами, покривав [PERSON] . Також свідок зазначила, що Заявниця не мала фінансової самостійності та цілковито залежала від матеріальної підтримки [PERSON] . Допитана в якості свідка [PERSON] , пояснила, що вона є подругою доньки [PERSON] . Коли бувала у подруги у гостях, то бачила, що її мама -заявниця проживала з [PERSON] як сім`я, мали сина - [PERSON] . Оскільки вона не працювала, усі витрати покривав [PERSON] , а Заявниця повністю залежала від його фінансової підтримки. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та Заявниця. 17 грудня 2019 року [PERSON] отримав довідку №11435 про реєстрацію особи громадянином України. 09 січня 2020 року [PERSON] отримав паспорт громадянина України № [NUMBER] . 08 серпня 2020 року [PERSON] отримав тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № [NUMBER] . 09 березня 2021 року [PERSON] отримав посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] . Відповідно до пояснень [PERSON] [INFO] , під час повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, [PERSON] разом із нею та сином [PERSON] , перебував вдома за адресою: [ADDRESS] (квартиру винаймали). Внаслідок військовий дій, 24 лютого 2022 року о 06.45 год. вона була вимушена з сином виїхати з м. Маріуполь. [PERSON] залишився у місті. З 24 лютого 2022 року по 17 березня 2022 року включно підтримували зв`язок з [PERSON] шляхом повідомлень у месенджерах. 19 березня 2022 року телефоном було повідомлено від товариша [PERSON] , що останній загинув при виконанні військового завдання, був застрелений ворожими солдатами. Як повідомили побратими [PERSON] , що його тіло привезли на завод «Азовсталь». Там тіло залишалось до моменту виходу українських бійців з заводу «Азовсталь». Також факт спільного проживання та перебування заявниці на утриманні [PERSON] підтверджено роздруківкою з месенджера переписки між [PERSON] та [PERSON] ,, роздруківкою оператора зв`язку щодо спілкування [PERSON] та [PERSON] , роздруківкою з картки [PERSON] про перекази грошових коштів від [PERSON] . При вирішенні заяви суд враховує, що встановлення факту перебування Заявниці на утриманні [PERSON] необхідно для отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». Згідно вимог ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно із ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Згідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною 1 ст. 319 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Подані заявницею докази не спростовані ні заінтересованою особою, ні іншими зацікавленими особами. Також судом не встановлено наявності спору при встановленні даного факту. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що з серпня 2017 року [PERSON] проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу із громадянином Грузії [PERSON] , і по [INFO] ; за час спільного життя [PERSON] повністю забезпечував Заявницю та їх сина продуктами харчування, ліками, предметами побуту, одягом, кошти, які він надавав, були постійним та основним джерелом для існування, [PERSON] перебувала на утриманні чоловіка, оскільки його заробітна плата була основним джерелом доходу. Заявниця разом із [PERSON] проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів зникнення безвісти особи. Враховуючи вищевикладене, а також, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як жінки та чоловіка та перебування на утриманні, про який просить Заявниця, породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження необхідне для отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити та встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] . Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: partial