Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 04 березня 2024 року звернулися до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до [PERSON] про визнання за кожним з них права власності, в порядку спадкування за законом, на 1/6 частину квартири номер [ADDRESS] , загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м. В обґрунтування позову вказали, що 02 лютого 2021 року відповідач [PERSON] , яка перебувала у шлюбі із їхнім батьком [PERSON] , придбала з його дозволу у спільну сумісну власність нерухоме майно, а саме: квартиру номер [ADDRESS] , загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті заведена спадкова справа. Із заявами про прийняття спадщини звернулися сторони як спадкоємці першої черги за законом. Однак, приватним нотаріусом Гризуновою О.В. 29 лютого 2024 року відмовлено у видачі свідоцтв про право власності на квартиру, оскільки вказана квартира зареєстрована у державному реєстрі за відповідачем, доказів того, що квартира належала частково померлому не надано. Вказують, що в силу ст.ст. 60, 70 СК України квартира належить по частині відповідачу [PERSON] та спадкодавцю, а тому вони мають право на 1/6 частку квартири кожен, як спадкоємці першої черги. Таким чином, вони є співвласниками квратири, оскільки прийняли спадщину, однак не можуть її зареєструвати за собою, оскільки у них відсутні документи на спадкове майно. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, звернулися до суду з позовом. Ухвалою суду від 05 березня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 05 квітня 2024 року [PERSON] звернулася до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про: здійснення поділу спадщини у вигляді частини квартири [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, загальна площа квартири 41,9 кв.метрів, житлова площа 15,7 кв.метрів, між спадкоємцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , частка кожного з яких у вказаній спадщині складає 1/6; виділення у власність [PERSON] 1/6 частки квартири [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, загальна площа квартири 41,9 кв.метрів, належну [PERSON] , та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації вартості його частки у сумі 203 210, 48 грн.; виділення у власність [PERSON] 1/6 частки квартири [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, загальна площа квартири 41,9 кв.метрів, належну [PERSON] , та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості її частки у сумі 203 210, 48 грн. В обґрунтування позову вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , у зв`язку з чим після його смерті відкрилася спадщина. 13.07.2023 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гризуновою О.В. була відкрита спадкова справа № 70939291, номер у нотаріуса 33/2023, спадщину прийняли спадкоємці [PERSON] - дружина, діти - [PERSON] та [PERSON] . Під час перебування у шлюбі з [PERSON] нею була придбана однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстровано за нею 02.02.2021. У суді 08.03.2024 року нею отримано копію постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно з якою видати свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] не можливо, оскільки померлий [PERSON] не був титульним зареєстрованим власником вказаної квартири. Вважає за необхідне подати позов про виділ спадкового майна 1/6 та 1/6 часток зазначеної квартири, оскільки згоди щодо поділу спадщини досягти не вдалося. Предметом поділу між спадкоємцями є частка квартири [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, загальна площа квартири 41,9 кв.метрів, житлова площа 15,7 кв.м. Ні сама квартира, ні предмет спадщини частка квартири є неподільними. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] має належати по 1/6 частці, які є незначними та виділ їх в натурі є неможливим. Спільне користування квартирою також є неможливим, оскільки згідно зі ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється у розмірі 13, 65 кв.м. на одну особу. Також вона та спадкоємці не є родичами, їхні відносини ніколи не були дружніми, відповідачі мають до неї упереджене ставлення як до другої дружини їхнього батька. Таким чином, спільне володіння вказаною квартирою буде призводити до порушення права власності в частині володіння та користування, включаючи неможливість використання квартири як житла для всіх власників. Вказує, що квартирою з дати її придбання користувалася та утримувала вона та продовжує це робити. Добровільно поділити спадкове майно не виявляється можливим, тому звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 08 квітня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] до суду надійшов відзив, у якому вказано, що позовна заява не може бути задоволена, оскільки згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду за умов, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, якщо річ є неподільною, спільне володіння та користування майном є неможливим та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Також рішення про припинення права особи на частку у спільному майні може бути постановлене за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Вказує, що позивач заявив вимогу про припинення прав відповідачів на частку спірної квартири, однак суму відповідної компенсації не сплатив. При цьому посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року по справі № 209/3085/20. Крім того, позивач на підтвердження вартості квартири надав довідку Фонду державного майна України від 01 березня 2024 року, яка на день звернення до суду є нечинною (діє 30 календарних днів), відповідно до наказу Фонду державного майна України від 12 січня 2021 року № 24 «Про внесення змін до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 24 лютого 2021 року за № 239/35861, та який застосовується з 29 червня 2021 року. Прохав відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 08 травня 2024 року вказану справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування ( справа № 554/2303/24) об`єднано із справою за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про поділ спадкового майна (справа № 554/3611/2024). Витребувано у приватного нотаріуса Полтавсьокго міського нотаріального округу Гризунової О.В. належним чином завірені копії спадкової справи № 70939291 щодо оформлення спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . Відкладено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06 грудня 2024 року закрито підготовче провадежння та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивачів за первісним позовом та відповідачів за об`єднаним позовом [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] первісний позов підтримав, проти задоволення об`єднаного позову [PERSON] заперечував, з підстав, вказаних у позові та відзиві на позов відповідно. Наголосив, що суд постановляє рішення про припинення права на частку у власності за умови внесення коштів на депозит суду. Згоди на компенсацію за їхню частку позивачі не надавали. Звернув увагу на нечинність довідки про оцінку майна, яка діяла 30 днів. Вважає, що [PERSON] повинна була оцінити квартиру, коли подавала позов, оскільки позов [PERSON] та [PERSON] є немайновий. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за об`єднаним позовом [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала, об`єднаний позов підтримала. Вказала, що доводи про внесення депозиту на рахунок суду є безпідставними, оскільки [PERSON] є власником квартири, а такі вимоги застосовуються до осіб, які не є власниками та претендують на іншу частину. Відповідачі ж не є власниками, вони тільки претендують на власність. Також вказала, що позивачі мають єдину мету - зробити неможливим користування квартирою. Враховуючи висновок експерта № 26, відповідно до якого квартира є неподільною та виділення 1/6 частки є неможливим, відсутність заперечень щодо експертизи, а також враховуючи незначний розмір часток, вважає за доцільне виділити по 1/6 частки їй. При цьому прохала врахувати, що [PERSON] не заперечувала проти вартості квартири, яку вказали позивачі, та погодилася з ціною. Позивачі не ініціювали питання щодо встановлення дійсної вартості квартири, а думка представника позивачів щодо первісний позов не є матеріальним є помилковою. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що свідчить Свідоцтво про смерть від 09.10.2023 року, з перекладом з фінської мови на українську мову перекладачем посольства України у Фінляндії, із засвідченими підписом та повноваженнями особи, яка видала документ, апостилем. Після його смерті заведена спадкова справа номер у спадковому реєстрі 70929391, номер у нотаріуса 33/2023 від 13 липня 2023 року Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гризуновою О.В. на підставі заяви дочки [PERSON] від 13.02.2023. Також заяви про прийняття спадщини 24.07.2023 року подав син померлого - [PERSON] , а [INFO] - дружина [PERSON] . Факт того, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно відділом РАЦС Карлівського РУЮ Полтавської області від 12 жовтня 2012 року, а/з № 218, та копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Центральним відділом РАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області від 24 квітня 2009 року, а/з № 310. Підтвердженням факту того, що [PERSON] , [INFO] , є сином померлого [PERSON] , є копія Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно відділом РАЦС Карлівського РУЮ Полтавської області від 24 грудня 2008 року, а/з 218. Факт перебування у шлюбі [PERSON] на час його смерті із [PERSON] підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Шевченківським районним у місті Полтаві відділом РАЦС ГТУЮ у Полтавській області 06 липня 2018 року, а/з № 927, з якого слідує, що шлюб між подружжям укладено 06 липня 2018 року. Відповідно до ст. 1261 ЦПК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . З Договору купівлі-продажу від 02 лютого 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., реєстраційний номер 272, вбачається, що [PERSON] , яка діяла зі згоди чоловіка [PERSON] , придбала квартиру [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, загальна площа квартири 41,9 кв.метрів, житлова площа 15,7 кв.м. Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гризуновою О.В. відмовлено [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку кожному квартири [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, загальна площа квартири 41,9 кв.метрів, житлова площа 15,7 кв.м., після смерті їх батька [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з тим, що ними не надано документи, які підтверджують право власності та державну реєстрацію права власності спадкодавця на вищезазначено майно. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до норм ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи, що спірна квартира [ADDRESS] , придбана у період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , вона є спільною сумісною власністю подружжя, частки у якій є рівними та становлять по за кожним. Таким чином, предметом спору є спадкове майно у вигляді частки квартири [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] за життя на праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч.ч.1,2 ст. 1220 ЦК України слідує, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, сторони по справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] та є такими, що прийняли спадщину. Спадщина належить спадкоємцям, які прийняли її на праві спільної часткової власності (ч.4 ст. 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються правила передбачені в главі 26 ЦК України, які регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ провадиться в судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців за законом або за заповітом. Вирішення судового спору щодо поділу спадкового майна не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Отже, сторонам по справі належить по 1/6 частці квартири [ADDRESS] в порядку спадкування. Виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливого виділу в натурі такої частки. Такий виділ (поділ) не повинен порушувати права та законні інтереси спадкоємців. Якщо виділ (поділ) частки спадщини неможливий, то спадкоємець може отримати від іншого спадкоємця грошову компенсацію вартості цієї частки. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02.02.2024 року у справі № 524/8320/21, Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-692цс16. Відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи судового експерта [PERSON] № 26 від 30 квітня 2024 року, 1/6 частина однокімнатної квартири [ADDRESS] технічно не може бути виділена в натурі; указана квартира є неподільною. Позивачі факту неподільності спадкового майна не спростували. У постанові Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 573/1896/18 встановлено, що суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Таким чином, враховуючи неподільність речі, незначний розмір часток у спадковому майні [PERSON] та [PERSON] , користування спірною квартирою та її володіння [PERSON] , відсутність родинних відносин між сторонами, не досягнення згоди щодо поділу майна, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] . Посилання позивачів на необхідність внесення позивачем за об`єднаним позовом [PERSON] депозиту на рахунок суду, що передбачено ст. 365 ЦК України, на думку суду, є помилковим, оскільки вимоги про припинення права відповідачів на частку у спільній власності позивачкою не заявлялися, а набуття [PERSON] права власності на 1/6 та 1/6 частку спадкового майна матиме місце після сплати [PERSON] та [PERSON] компенсації за вказані частки відповідачам. Крім того, правовідносини, які були предметом розгляду у справі № 209/3085/20, на які посилаються [PERSON] та [PERSON] , є відмінними від тих, які є предметом розгляду цього спору, оскільки у справі № 209/3085/20 мова йшла про спір між подружжям, які були власниками майна, а у даному спорі квартира зареєстрована на [PERSON] , а у [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо визнання за ними права власності на спадкове майно, тобто право власності ще не набуте. Щодо згоди відповідачів на отримання компенсації за свої частки у спадковому майні, що встановлено у ст. 364 ЦК України, то суд виходить з аналогічних міркувань, як і щодо відсутності підстав для внесення депозиту на рахунок суду. Суд вважає, що не вирішивши питання щодо виділу часткок відповідачів в об`єднаному позові у спадковому майні шляхом стягнення відповідної грошової компенсації їх вартості, буде порушений дисбаланс прав та інтересів сторін спору. Більше того, суд не позбавляє відповідачів їх частки у праві на спірне майно, а через рішення про стягнення на їхню користь відповідної компенсації збалансовує інтереси співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. Вирішуючи питання про розмір компенсації, суд виходить з наступного. З Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 01 березня 2024 року за № 201-20240301-0007421523, виданої згідно з Порядком ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого Наказом Фонду державного майна України № 658 від 17.05.2018, слідує, що вартість квартири за адресою: [ADDRESS] становить 1 219 262, 84 грн. Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 22 лютого 2024 року у справі № 344/7134/22 (провадження № 61-616кс24) прийняла до уваги, що довідка про оцінку вартості об`єкта нерухомості - нежитлового приміщення є належним доказом по справі. Вказану довідку надано позивачами за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, вони погодилися із визначеною вартістю квартири у розмірі 1 219 262, 84 грн. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачі не спростували визначеної вартості квартири, а навпаки визнали її, оскільки самі подали доказ щодо ціни позову до суду, клопотань про проведення оціночно-будівельної експертизи не заявляли. Доводи [PERSON] та [PERSON] щодо нечинності Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 01 березня 2024 року за № 201-20240301-0007421523 станом на час звернення [PERSON] до суду з позовом, враховуючи що позов подано зі спливом 30 денного строку чинності Довідки, що передбачено наказом Фонду державного майна України від 12 січня 2021 року № 24 «Про внесення змін до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 24 лютого 2021 року за № 239/35861, суд оцінює наступним чином. Позов [PERSON] , до якого вона долучила копію цієї ж Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 01 березня 2024 року за № 201-20240301-0007421523, поданий 05 квітня 2024 року та був об`єднаний із первісним позовом [PERSON] та [PERSON] в одне провадження. Таким чином, судом встановлено фактичні обставини справи щодо вартості квартири на момент звернення до суду із первісним позовом, а саме на момент виникнення спору між сторонами. Отже, визначена сума компенсації за кожну 1/6 частку квартири, які виділяються [PERSON] , становить 203 210, 48 грн. (1 219 262, 84 грн.:6), а тому з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню по 203 210, 48 грн. Враховуючи, що судом задоволено позов [PERSON] , задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] виключається, а тому у задоволенні первісного позову суд відмовляє. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 2 032 грн. 11 коп., з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 2 032 грн. 11 коп.

Outcome: approved