Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він зловживав алкогольними напоями, через це між ними виникали сварки і конфлікти, тому тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, збереження сім`ї неможливе та суперечить її інтересам, просила розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не з`явилась, 17.01.2025 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, 17.01.2025 подав заяву за змістом якої не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачкою, просить про розгляд справи у його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2\~ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Із змісту позову, із долученого до справи свідоцтва про шлюб (а.с.2-5) видно, що сторони зареєстрували шлюб 25.09.1976, місце реєстрації: Поповицька сільська рада Мостиського рай бюро ЗАГС, актовий запис № 5, в шлюбі мають повнолітнього сина, через постійні сварки, припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть. Позивачка, як убачається із змісту позову та її заяви до суду від 17.01.2025, просить про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи тим, що примирення і подальше збереження сім`ї неможливе та суперечить її інтересам. Відповідач, як видно із його заяви до суду від 17.01.2025 позовні вимоги визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачкою. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, інші фактичні взаємини сторін, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також ту обставину, що примушування позивачки до збереження шлюбу порушуватиме її права, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішуючи питання судового збору залишає такий за позивачкою, враховуючи її прохання при подачі позову.

Outcome: approved