Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Прийменко О.О. звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті її батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В обґрунтування заяви вказує на те, що [PERSON] помер в м. Луганську, яка є тимчасово окупованою територією України, у зв`язку з чим для отримання свідоцтва про смерть, їй необхідно встановлення факту смерті, оскільки органи ДРАСЦ відмовили їй у внесені актового запису про смерть. Встановлення факту смерті необхідно їй для державної реєстрації смерті в державному органі України, отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка та реалізації права на спадщину, отримання допомоги на поховання. Заявниця та її представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви просили провести розгляд справи\~за їх відсутності. Додатково надали суду медичні документи про смерть [PERSON] . \~ \~ \~ \~Заінтересована особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) належним чином повідомлений про місце, час та дату судового засідання, у судове засідання свого представника не направив, заперечень не надав. Суд,\~відповідно до\~ст.ст. 223, 247\~ЦПК України\~розглядає справу за відсутності заявника і представника заінтересованої особи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи\~ та надані суду докази у їх\~ сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315\~ЦПК\~України суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України. Відповідно ч.1 ст. 317 ЦПП України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Судом встановлено, що заявник заявниця є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 10.04.1983 року. Заявниця вказує\~на те,\~що її батько помер [INFO] \~ в м. Луганськ Луганської області, яка наразі є тимчасово окупованою територією України. З копії паспорту громадянина України\~ [PERSON] вбачається, що він народився [INFO] в місті Луганськ. \~ \~ \~ \~Зі слів\~заявниці,\~її батько\~проживав та\~помер у\~ місті\~Луганськ, яка відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, № 309 від 22.12.2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (в редакції від 27.11.2023 року) знаходиться в тимчасовій окупації з 07.04.2014 року. Відомості про зареєстроване місце проживання [PERSON] заявницею не надано, з огляду на те що в неї залишились лише перші сторінки паспорту померлого. Відповідно ч.\~3\~ст.17\~ЗУ\~\~«Про\~державну\~реєстрацію\~актів\~цивільного\~стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно пункту 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року N 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за N 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о), форма якої затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за N 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. На підтвердження\~факту\~смерті\~заявниця\~надала\~суду протокол\~встановлення смерті\~людини,\~копію\~медичної \~довідки про\~причини смерті\~№ с-01053,\~а також\~копію \~лікарського свідоцтва\~про смерть\~№ 21400195\~від 22.09.2024,\~згідно яких\~судом встановлено,\~що\~ [PERSON] ,\~ [INFO] помер [INFO] в м. Луганськ. Причина смерті: «Ракова інтоксикація. Рак простати». \~ \~ \~ \~При розгляді цієї справи суд враховує практику Європейського Суду\~ з прав людини, яка відповідно до\~ українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації особистих немайнових прав заявника, суд оцінюючи докази у їх сукупності,\~ в тому числі з урахуванням медичних документів, які видані медичною установою, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження у суді. За таких обставин, заява підлягає задоволенню, оскільки вона є громадянкою України, її родинні відносини із [PERSON] підтверджені документами, а факт смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України знайшов своє підтвердження, однак він не має документу, передбаченого діючим законодавством України, для реєстрації смерті батька, що унеможливлює отримання свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, так як дозволяє реалізувати свої спадкові права. На підставі викладеного,

Outcome: approved