Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

У травні 2024р. позивач Будинкоуправління № 1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, з урахуванням поданої заяви про уточнення суб`єктного складу, до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 квітня 2019р. по 31 березня 2024р. у розмірі 19193,55 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 3382,37 грн.; 3,0 % річних - 1180,65 грн.; пеню - 493,85 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі є наймачами службового жилого приміщення, а саме: квартири [ADDRESS] , та не сплачують в повному обсязі, за надані комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, в зв`язку з чим за період часу з 01 квітня 2019р. по 31 березня 2024р. мають заборгованість за оплату цих послуг, що стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суд м. Києва від 11 липня 2024р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 18 грудня 2024р. на адресу суду надійшла заява сторони позивача про уточнення позовних вимог, в частині суб`єктного складу. До судового засідання представником позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі, про час та місце розгляду справи оповіщалися в установленому законом порядку, в судові засідання не з`явилися, поважності причин неявки суду не повідомили, у встановлений судом строк відзиви на позов відповідачами не подавалися. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі є наймачами службового житлового приміщення, а саме: квартири [ADDRESS] , на підставі ордера № 005531 від 16 квітня 2002р., у зазначеній квартирі відповідачі, зареєстровані і проживають. Згідно наказу Міністерства оборони України від 16 грудня 2016 р. № 695, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перебуває на балансі у позивача. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача зазначала, що в результаті несплати відповідачами за надані комунальні послуги, за період часу з 01 квітня 2019р. по 31 березня 2024р. виникла заборгованість у розмірі 19193,55 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Частиною 2 ст. 642 ЦК України визначено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачами, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до приміщення відповідачів, а останні отримують та користуються даними послугами та відповідно зобов`язані здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. На підставі ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Законом України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, яка діє з 09 червня 2018р., врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За таких обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг у будинку [ADDRESS] , а відповідач, як наймач квартири [ADDRESS] в цьому будинку, свої зобов`язання зі сплати за надані послуги не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 квітня 2019р. по 31 березня 2024р. у розмірі 19193,55 грн. підлягає задоволенню. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь інфляційні втрати - 3382,37 грн.; 3,0 % річних - 1180,65 грн., надавши до суду розрахунок. Як вбачається з зазначеного розрахунку він проведений невірно, оскільки стороною позивача не були враховані правові позиції Верховного Суду, наведені в постанові від 03 квітня 2019р. по справі № 756/9094/15 (при щомісячних зобов`язаннях стягнення проводиться по кожному щомісячному зобов`язанню). Крім того, з розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних вбачається, що позивачем не були враховані положення постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022р. за № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». За зазначених вище обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії та/або наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженої належним чином. Враховуючи положення постанов Кабінету Міністрів України: - «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11 березня 2020р. (зі змінами та доповненнями); - - «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09 грудня 2020р. (зі змінами та доповненнями); - «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022р. № 206 (зі змінами та доповненнями), суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення пені підлягають частковому задоволенню за період часу з 13 травня 2019р. по 11 березня 2020р. та з 30 грудня 2023р. по 22 квітня 2024р., у сумі 240,59 грн. Відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1009,33 грн.; витрати на професійну правничу допомогу по 1068,0 грн.

Outcome: partial