Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 12.10.2023 [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , про встановлення права користування чужим нерухомим майном (житлового сервітуту). Просить суд встановити житловий сервітут, надавши право користування без визначення його строку квартирою, 56,9 м кв., за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з 04 вересня 2004 року по 03 березня 2023 рік вона з відповідачем [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 березня 2023 року. Від шлюбу мають двох дітей: неповнолітнього сина, [PERSON] - [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сторони проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , яка є власністю відповідача. Позивач була вселена відповідачем у його власність на правах члена сім`ї та з цього часу проживає за вказаною адресою, проте має інше місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Старший син [PERSON] , після народження був зареєстрований у квартирі відповідача по [ADDRESS] , і залишається зареєстрованим до теперішнього часу. [INFO] у позивача з відповідачем народився другий син [PERSON] , але молодший син так і не був зареєстрований у квартирі відповідача, на даний момент немає зареєстрованого місця проживання, мешкає разом з позивачем та старшим сином в квартирі відповідача. З листопада 2021 року позивач та відповідач припинили шлюбні відносини та спільне проживання. Відповідач виїхав до Республіки Польща і в Україну не повернувся, про що повідомив позивача про наміри залишитися за межами України. Позивач з дітьми залишилася проживати в належній відповідачу квартирі по [ADDRESS] . Відповідач не надає добровільно матеріальну допомогу дітям та за заявою позивача Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 01 лютого 2023 року було видано судовий наказ №209/34/23, про стягнення заборгованості з [PERSON] , на користь позивача на утримання дітей аліментів у розмірі однієї третини заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.01.2023 року до досягнення дітьми віку повноліття. Після розірвання шлюбу відповідач наполягає на виселенні позивача разом з дітьми. Вважає, що відповідач має намір розпорядитися належною йому квартирою, в якій зареєстрований його неповнолітній син [PERSON] , тому є підстави вважати, що відповідач має намір припинити право свого сина на користування житловим приміщенням, яке він набув, як член сім`ї власника житла і не втратив таке право до теперішнього часу. Процесуальні дії. Заяви та клопотання сторін. Ухвалою суду від 23.11.2023 провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.01.2024 заяву [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] про забезпечення позову задоволено та заборонено [PERSON] та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договорів; вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,9 кв., житловою площею 33,0 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 7979133). 10 січня 2024 року представник відповідача надала до суду відзив на позовну заяву в якому, просить суд закрити провадження у справі за відсутністю предмета спору посилаючись на те, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із власником квартири мають право користуватись цим житлом відповідно до закону, тобто для неповнолітнього сина [PERSON] , вже встановлено житловий сервітут на користування належною відповідачу квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS] . 25 січня 2024 року позивач [PERSON] , надала до суду відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, в якому просить суд відхилити заперечення відповідача та задовольнити в повному обсязі позовні вимоги в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] до [PERSON] , треті особи - Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, про встановлення права користування чужим нерухомим майном (житлового сервітуту). 07 лютого 2024 року представник відповідача надав до суду заперечення до відзиву на позовну заяву, яким просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі, посилаючись на те, що неповнолітній син [PERSON] , має сервітут на квартиру в силу закону, але з досягненням ним повноліття це право буде втрачено і підстав продовження цього сервітуту не має. Ухвалою суду від 25.12.2024 відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про заміну сторін у справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Органу опіки та піклування Виконавчий комітет Кам`янської міської ради Дніпропетровської області до суду надав клопотання, про розгляд справи за відсутністю представника. Представник третьої особи Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином відповідно до законодавства. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 04 вересня 2004 року по 03 березня 2023 рік [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 березня 2023 року. Від шлюбу між [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сторони проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , яка є власністю відповідача, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане Відділом обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинського міськвиконкому згідно розпорядження від 23 січня 1995 року № 5965, Угодою від 24 грудня 2004 року про визнання часток у спільній сумісній власності, посвідченою приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є., за реєстровим № 2573, договором дарування частини квартири від 24 грудня 2004 року, посвідченою приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є., за реєстровим номером № 2574, Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 лютого 2025 року, виданим Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності а нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 27 вересня 2023 року № 348176579. Позивач була вселена відповідачем у його власність на правах члена сім`ї , а також має інше місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ТОВ «Абонент ХХІ» про склад сім`ї від 03 березня 2023 року. Згідно довідки ТОВ «Абонент ХХІ» про склад сім`ї № 001253130 від 27 вересня 2023 року старший син [PERSON] , [INFO] , зареєстрований разом з відповідачем у квартирі останнього за адресою: [ADDRESS] , про що також свідчить витяг з реєстру територіальної громади від 25 вересня 2023 року. Зі змісту позову вбачається, що з листопада 2021 року позивач та відповідач припинили шлюбні відносини та спільне проживання. Відповідач виїхав до Республіки Польща і в Україну не повернувся, про що повідомив позивача про наміри залишитися за межами України. Після розірвання шлюбу відповідач наполягає на виселенні позивача разом з дітьми. Згідно акту про непроживання № 489 від 27.12.2023 [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 01.10.2023 по теперешній час, що підтверджують сусіди. Оцінка судом доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ст. 29 ЦК України). Відповідно до ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплено положення, відповідно до яких громадяни, що мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. У цій справі встановлено, що [PERSON] , [INFO] , вселився у спірну квартиру як член сім`ї власника - відповідача [PERSON] і таким чином набув права користуванням його (чужим) майном, тобто виникло право сервітуту. Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене у тому числі щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до частини першої статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла безумовно втрачає право на користування цим житлом лише в одному випадку - у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до частин першої та другої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і для членів сім`ї власника безумовне припинення користування житлом можливе лише на підставі частини другої статті 405 ЦК України (член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом). Це свідчить про те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів сім`ї права користування займаним приміщенням, а спір щодо користування повинен вирішуватися з урахуванням балансу інтересів обох сторін та обставин, які мають істотне значення. Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником та колишнім членом його сім`ї з приводу захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови наявності таких підстав - якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Однак встановлення такого сервітуту презюмується на підставі статті 402, частини першої статті 405 ЦК України. Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Таким чином, у цій справі судом не встановлено порушення прав на користування квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , який на дату ухвалення рішення є повнолітньою особою, питання про усунення перешкод у користуванні квартирою, визнання припиненим права користування житлом та його зобов`язання звільнити житло не було предметом розгляду у даній справі, тому суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної заяви [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] до [PERSON] , треті особи - Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, про встановлення права користування чужим нерухомим майном (житлового сервітуту), слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 9 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed