Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Стилий виклад позиції позивачки. В липні 2024 року [PERSON] \~звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту її проживання з [PERSON] однією сім`єю на час відкриття спащини та визнання права власності на спадкове майно . В своїй позовній заяві [PERSON] зазначила , що в липні 2008 року померла [PERSON] . Починаючи з 2000 року та до часу смерті, [PERSON] проживала разом з позивачкою однією сім`єю , вони вели спільне господарство , мали спільний бюджет . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що розташовані на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, які позивачка має намір успадкувати , оскільки після померлої ,більше окрім неї , спадкоємців не має . Позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину , однак нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва , так як відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно та докази постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Іншим шляхом ,аніж у судовому порядку , питання спадщини , вирішити не можливо. Позивачка просить суд встановити факт , що [PERSON] проживала зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини та визнати за нею , в порядку спадкування за законом, право приватної власності на земельну ділянку площею 3,7691 га, кадастровий номер 6323584200:01:001:0460, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , та земельну ділянку площею 3,8762 га, кадастровий номер 6323584200:01:001:0251 , цільове призначення : для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що розташовані на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області. Заяви,\~клопотання,\~процесуальні дії\~у справі. 02.08.2024 ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 11.09.2024 та витребувані докази у справі, а саме спадкова справа з Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області. Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 11.09.2024 витребувані докази у справи. Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 15.10.2024 продовжено строк підготовчого провадження . 04.11.2024 ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області залучено до участі у справі в якості третіх осіб ,які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 14.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті . Представник позивача [PERSON] , адвокат Біловус Р.В., у судовому засіданні підтримав позов , просить його задовольнити. Представник відповідача Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області до суду не з`явився , подав заяву , в якій просить розглянути справу у його відсутність , проти позову не заперечує , просить ухвалити на розсуд суду. Треті особи ,які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явилися , про дату , час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином . Суд , заслухавши пояснення представника позивача , допитавши свідків , дослідивши письмові докази у справі , дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини,\~встановлені судом,\~норми права,\~які застосовував\~суд,\~мотиви суду. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.08.2008 , померла [PERSON] в с. Любівка Краснокутського району Харківської області (а.с.8) Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серіх ХР № 058975 від 24.09.2007 , [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,7691 га , що знаходиться на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області ( колишньої - Любівської сільської ради , СП « Любівське ») ( а.с. 10) Також , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 058803 від 12.07.2006 , [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,8762 га , що знаходиться на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області ( колишньої - Любівської сільської ради , СП « Любівське ») ( а.с. 11) Як свідчить довідка виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 24.05.2024 , [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована по [ADDRESS] по день смерті [INFO] одна , однак фактично [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] , вони вели спільне господарство та спільний побут. ( а.с.9 ) Згідно довідки виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 24.05.2024, від імені померлої [PERSON] . Любівською сільською радою посвідчувалися заповіти 18.08.2006 за реєстраційним номером 105 та 19.02.2008 за реєстраційним номером 41. ( а.с.9 33). Відповідно до заповіту посвідченим виконавчим комітетом Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 18.08.2006 , за реєстраційним номером №105 , [PERSON] все своє майно , що їй належить на день смерті , заповідала своїм синам [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 76). Заповітом , посвідченим виконавчим комітетом Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 19.02.2008 , за реєстраційним номером № 41, [PERSON] , належний їй житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , заповідала [PERSON] ( а.с. 31). Допитані по справі свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду , що вони проживали по сусідству з [PERSON] та дійсно [PERSON] проживала одиноко , за нею весь час доглядала [PERSON] . Починаючи з 2000 року , [PERSON] забрала [PERSON] з лікарні до себе додому та вони з того часу до дня смерті [PERSON] проживали однією родиною , вели спільне господарство та спільний побут , в них був спільний бюджет , позивачка розпоряджалася пенсією [PERSON] . Потім в 2008 році [PERSON] померла та [PERSON] за свій рахунок здійснила її поховання . Таким чином свідки підтвердити, що [PERSON] проживавала у [PERSON] саме на правах члена її сім`ї та у них було спільне господарство. Відповідно до матеріалів спадкової справи №70/2024 , заведеної після померлої [PERSON] , вважаючи себе спадкоємцем померлої , [PERSON] звернулась до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини після її смерті . Окрім , [PERSON] , інші спадкоємці відсутні .( а.с. 29-38) Однак, постановою Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 28.05.2024 , [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно та відсутні докази її постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. ( а.с. 15 ) Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до\~\~статті 1217 ЦК України\~\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтями 1261-1265 ЦК України встановлено черги спадкоємців за законом. Відповідно до положень ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 також зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 Якщо вимога про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Визначальним в даному випадку є доведення належними, допустимими і достатніми доказами факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю (спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків) не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з частиною третьою 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини 5 статті 1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 3.22 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~в редакції, чинній на час відкриття спадщини, було передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. У постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Відповідно до частини 1 статті 1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно із частиною першою статті 1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім цього , відповідно до ст.392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку , коли це право оспорюється або не визнається іншою особою , а також у разі втрати документа. Згідно з ч.1 ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кож ного доказу (групи доказів). \~ \~Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові\~від 18\~березня 2020\~року у\~справі\~\~№ 129/1033/13-ц\~вказала на\~те,\~що принцип\~змагальності забезпечує\~повноту дослідження\~обставин справи\~та покладає\~тягар доказування\~на сторони.\~Водночас цей\~принцип не\~створює для\~суду обов`язок\~вважати доведеною\~та встановленою\~обставину,\~про яку\~стверджує сторона.\~Таку обставину\~треба доказувати\~таким чином,\~аби реалізувати\~стандарт більшої\~переконливості,\~за яким\~висновок про\~існування стверджуваної\~обставини з\~урахуванням поданих\~доказів видається\~вірогіднішим,\~ніж протилежний.\~Тобто певна\~обставина не\~може вважатися\~доведеною,\~допоки інша\~сторона її\~не спростує\~(концепція\~негативного доказу),\~оскільки за\~такого підходу\~принцип змагальності\~втрачає сенс. Таким чином , суд дійшов висновку , що надані позивачкою належні і допустимі докази підтверджують факт проживання [PERSON] однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] більше п`яти років до часу відкриття спадщини, тому є всі підстави для визнання її спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] та визнання права власності на спадкове майно.

Outcome: approved