Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Рух справи 07.01.2025 до Солом`янського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» надійшла вказана заява, датована 06.01.2025, за підписом представника заявника - адвоката Повразюк Р.В. (діє на підставі ордеру), в якій заявник просить суд встановити юридичний факт, а саме факт належності диплому серії [NUMBER] , виданий 05.07.1986, реєстровий номер 295, про навчання у Череповецькому державному педагогічному інституті ім. А.В. Луначарського виданого на ім`я « [PERSON] » (російською мовою), [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованій за адресою: [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2025 для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 09.01.2025. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09.01.2025 вказану заяву прийнято до розгляду в порядку окремого провадження судове засідання у якому призначено на 23.01.2025. У судове засідання 23.01.2025 з`явився тільки представник заявниці, якому оголошувався склад суду та роз`яснювалось право на відвід. Відводів складу суду не заявлено. Заінтересована особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що, зокрема, свідчить довідки про доставку електронного документу (ухвали суду від 09.01.2025 та судової повістки) до електронного кабінету Управління пенсійного фонду (а.с. 34, 40). Будь-яких заяв (в т.ч. в порядку ч. 3 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/) від Управління пенсійного фонду станом на день розгляду справи не надійшло. У зв`язку з наведеним, за відсутності заперечень представника заявниці, суд ухвали здійснювати розгляд справи без участі заінтересованої особи. Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 ЦПК України. Доводи заявника В обґрунтування заяви, зокрема, вказується, що [PERSON] народилася [INFO] та відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.09.1965, виданого Григорівською сільською радою Кагарлицького району Київської області, актовий запис 50, заявник записана як [PERSON] , а її батьком та матір`ю записані [PERSON] та [PERSON] , місце народження - с. Григорівка Кагарлицького району Київської області. Зазначається, що у період з 1982 року до 1986 року заявник навчалась у Череповецькому державному педагогічному інституті ім. А.В. Луначарського (РСФСР), де отримала вищу освіту за спеціальністю російська мова та література в середній школі і отримала кваліфікацію вчителя російської мови та літератури. Заявник зауважує, що завершивши повний курс навчання вона отримала диплом серії [NUMBER] , виданий 05.07.1986, реєстровий номер 295, про навчання у Череповецькому державному педагогічному інституті ім. А.В. Луначарського на ім`я « [PERSON] » (російською мовою). Як стверджується у заяві, 15.08.1986 заявник вперше розпочала свою трудову діяльність на посаді вчителя російської мови та літератури у середній школі № 27 м. Череповець РСФСР та відповідно до записів внесених до трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 02.09.1986, її ім`я, по батькові та прізвище зазначені російською мовою як «( [PERSON] ) [PERSON] », дата та рік народження - [INFO] . В заяві звертається увага на те, що 08.08.1987 заявник уклала шлюб з [PERSON] і змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка - « [PERSON] », про що в книзі реєстрації актів про вчинення шлюбу Григорівської сільської Ради народних депутатів Обухівського району Київської області зроблено актовий запис № 21 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . При цьому, заявник зазначає, що у свідоцтві про одруження її ім`я та по батькові зазначені як « [PERSON] ». Зі слів заявниці, з вересня 1987 року вона працює та постійно проживає в Україні. У заяві наголошується, що відповідно до вкладиша у трудову книжку серії [NUMBER] , заповнено 18.01.2022, (додаток до трудової книжки серії [NUMBER] , заповнена 02.09.1986) заявник зазначена як [PERSON] , [INFO] . Заявник зазначає, що 30.09.2014 Солом`янським РВ ГУДМС України в м. Києві їй видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , у якому її ім`я зазначено російською мовою як « [PERSON] » У заяві акцентується, що у жовтні 2023 року, заявник звернулася до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до заяви заявник додала усі необхідні документи та свою трудову книжку. Вказується, що з`ясувавши, що пенсійний стаж взятий для розрахунку пенсії не відповідає трудовому стажу, заявник звернулась до заінтересованої особи за роз`ясненнями та листом № 34671-34554/К-02/8-2600/24 від 04.09.2024 її було повідомлено, що при призначені пенсії не враховано період навчання з 01.09.1982 по 01.07.1986, оскільки в наданому для призначення пенсії дипломі [NUMBER] ім`я не відповідає паспортним даним. У заяві зауважується, що при призначенні пенсії заявнику не було зараховано в стаж період навчання у Череповецькому державному педагогічному інституті ім. А.В. Луначарського (навчальний заклад розташований у Російській Федерації). Разом з тим, зазначається, що причина - невідповідність імені вказаного в Дипломі про вищу освіту до імені вказаного в паспорті, а саме - в дипломі, на російській мові, ім`я вказано « [PERSON] » - рос., а в паспорті, на російській мові, ім`я вказано « [PERSON] ». Одночасно, в паспорті, на українській мові ім`я вказано як « [PERSON] ». Заявниця вважає, що в документах наявна не помилка, а різне, допустиме з точки зору правопису написання власного імені, що і стало формальною причиною відмови у зарахування часу навчання, до стажу, при призначенні пенсії. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Вбачається, що заявниця - [PERSON] народилася [INFO] , батьки: [PERSON] , [PERSON] , місце народження - с. Григорівка Кагарлицького району Київської області (копія свідоцтва про народження від 01.09.1965 серії [NUMBER] , а.с. 9). До матеріалів справи долучено копію диплому серії [NUMBER] від 01.07.1986 (а.с. 11-12), з якого, зокрема, вбачається наступне (далі - мовою оригіналу): «Настоящий диплом выдан [PERSON] , в том, что она в 1982 году поступила в Череповецкий государственный педагогический институт им. А.В. Луначарского и в 1986 году окончила полный курс названого института по специальности русский язык и литература в средней школе». В подальшому, 08.08.1987 заявниця уклала шлюб з [PERSON] і змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка - « [PERSON] », про що в книзі реєстрації актів про вчинення шлюбу Григорівської сільської Ради народних депутатів Обухівського району Київської області зроблено актовий запис № 21 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 10). У зазначеному свідоцтві про одруження дошлюбне ПІБ заявниці зазначено, як [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). В матеріалах справи наявна копія трудової книжки серії [NUMBER] від 18.01.2022 (а.с. 13-14), видана на ім`я [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2014 Солом`янським РВ ГУДМС України в м. Києві заявнику видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , у якому її ім`я зазначено російською мовою як « [PERSON] » (а.с. 21). На а.с. 15 міститься лист Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві від 04.09.2024, адресований [PERSON] , наступного змісту: «Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Головне управління) на Ваше звернення подане через вебпортал Пенсійного фонду України від 13.08.2024 №ВЕБ-26002-Ф-С-24-133627, яке зареєстроване 14.08.2024 №34554/К2600-24. За результатами розгляду повідомляємо наступне. Вам призначена пенсію по інвалідності з 08.08.2023 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058) в розмірі 50% пенсії за віком. Відповідно до статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку до 01.01.2004 - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058 (на підставі трудової книжки, диплому та інше). При призначені пенсії не враховано період навчання з 01.09.1982 по 01.07.1986, оскільки в наданому Вами для призначення пенсії дипломі [NUMBER] ім`я не відповідає Вашим паспортним даним. Згідно з Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Іншого чинним законодавством не передбачено. Відповідно до статті 16 Закону України «Про звернення громадян» у випадку незгоди з прийнятим за розглядом Вашого звернення рішенням, Ви маєте право оскаржити його до суду у встановленому законодавством порядку.» Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Заявниця звернулася із заявою до суду у порядку окремого провадження про встановлення належності їй правовстановлювальних документів, оскільки зазначене в них прізвище не збігається із прізвищем вказаним у її паспорті громадянина України. Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення регулюються гл. 6 розд. IV ЦПК України. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зокрема, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Водночас відповідно до ч. 3 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21, суд першої інстанції помилково вказав, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення (належності правовстановлюючих документів), повинна розглядатися у порядку адміністративного судочинства. Аналіз цивільних процесуальних норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства (див., зокрема, постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.08.2024 у справі № 522/7723/23, провадження № 61-492св24). У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що: «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів». Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 464/1107/21 (провадження № 61-8243св22): «суддя відмовляє в відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України). Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право». Аналогічні за змістом висновки щодо встановлення факту викладені в постановах Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18), від 15.04.2020 у справі № 302/991/19 (провадження № 61-1128св20), від 27.08.2020 у справі № 201/1935/20 (провадження № 61-8149св20), від 14.04.2021 у справі № 205/2102/19 (провадження № 61-872св21), від 28.04.2021 у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20). У справі, яка є предметом розгляду, заявник звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтовувала свої вимоги тим, що у дипломі про навчання містяться помилки в написанні її ім`я. Вказані помилки були виявлені при зверненні заявниці до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії у зв`язку з оформленням пенсії. У зв`язку з зазначеним, заявниця фактично просить встановити факт належності їй диплому про навчання для підтвердження трудового стажу. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом враховано, що заявниця іншої можливості встановити факт належності їй диплому як правовстановлюючого документу немає, а підтвердження факту приналежності документів, що містять суперечності, певній особі здійснюється саме в рамках окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. З сукупності доказів, наданих заявником, вбачається, що в документах заявниці (паспорті, трудовій книжці, дипломі серії [NUMBER] від 01.07.1986) наявне різне написання власного імені заявниці (в дипломі, на російській мові, ім`я вказано « [PERSON] », а в паспорті, на російській мові, ім`я вказано « [PERSON]», в паспорті, на українській мові ім`я вказано як « [PERSON]»), що не є суттєвою розбіжністю, проте стало формальною причиною відмови у зарахуванні часу навчання до стажу при призначенні пенсії. За таких обставин, вимоги заявника є обґрунтованими і суд вбачає правові підстави для встановлення факту належності диплому серії [NUMBER] , виданий 05.07.1986, реєстровий номер 295, про навчання у Череповецькому державному педагогічному інституті ім. А.В. Луначарського виданого на ім`я « [PERSON] » (російською мовою), [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованій за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи наведене,

Outcome: approved