Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

12 грудня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу мотивуючи\~тим, що 04 травня 1996 року між сторонами укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Дрімайлівської сільської ради, актовий запис № 4. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені з 2022 року, спільні діти повнолітні, відповідач відмовляється звертатися до державного органу реєстрації актів цивільного стану з метою розірвання шлюбу. 16.12.2024 ухвалою суду відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач надав заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання призначене на 09.01.2025 та 30.01.2025 відповідач не з`явилася, поштове відправлення адресоване відповідачу з інформацією про час та місце розгляду справи повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач також повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-порталі судової влади України. Причини неявки до суд відповідач не повідомила встановлений судом строк відзив на позов не надала. На підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 04 травня 1996 року виконавчим комітетом Дрімайлівської сільської ради, актовий запис № 4 (а.с.5). З доводів позовної заяви вбачається, що сторони не знайшли взаєморозуміння між собою, фактично припинили шлюбні стосунки та подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розглядаючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні стосунки сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, оскільки сторони разом не проживають, не бажають збереження шлюбу, наполягають на його розірванні. На переконання суду подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення в даній справі.

Outcome: approved