Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обгрунтування позову, посилається на те, що з лютого 2000 року проживаючи з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах, у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що так як вони з відповідачкою не перебували в офіційному шлюбі, відомості про батька в реєстрі про народження сина записано відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України. Позивач вказує, що до квітня 2022 року з відповідачкою по справі та дитиною вони проживали разом всією сім`єю в [ADDRESS] . У квітні 2022 року, залишивши сім`ю та неповнолітнього сина, відповідачка виїхала в Чехію. Починаючи з цього періоду він сам піклується про сина, займається його вихованням та дбає про матеріальне забезпечення його потреб. Позивач вказує, що відповідачка є молодою за віком, здоровою, працездатною особою, яка постійно працює в Чехії, де отримує хороший дохід, аліментних зобов`язань чи інших осіб на її утриманні немає, у зв`язку з цим має можливість виконувати обов`язок щодо утримання дитини. У зв`язку з наведеним просить стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 03.07.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивач будучи, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. 17 січня 2025 року подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, а також вказує, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] будучи, відповідно до поожень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень за штрих кодовими ідентифікаторами № 0600290992742, №0600939736830, №0600944227862, №0600297503780, №0610209060364, в судове засідання не з`явилася та про причини неявки суд не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавала. Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подала відзив, а також те, що позивач просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якого вони значаться батьками, що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 14.11.2011 року виконкомом Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області України (а.с.3). Згідно ч.1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] [INFO] вбачається, що відомості про батька дитини - позивача [PERSON] , записані відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України, тобто за заявою сторін які у шлюбі не перебувають (а.с.4). Син, перебуває на утриманні і вихованні у позивача, про що свідчать довідки видані Буштинською селищною радою за №230 від 21.05.2024 та №241 від 28.05.2024 року та акт обстеження матеріально побутових умов сім`ї позивача складений у червні 2024 депутатом Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області [PERSON] (а.с.5, 7, 8). Виходячи з наведеного, позивачу належить право вимоги за пред`явленим до відповідачки позовом, про стягнення аліментів на утримання дитини. З акту обстеження матеріально-побутових умов громадянина [PERSON] складеним у червні 2024 депутатом Буштинської територіальної громади [PERSON] вбачається, що дитина перебуває на утриманні і вихованні у позивача та місце його проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] у будинку, який має необхідні умовами для проживання. При обстеженні також встановлено, що [PERSON] неодружений та за вказаною адресою проживає з сином [PERSON] . Донька [PERSON] [INFO] з 24.10.2017 зареєстрована в [ADDRESS] та на час проведення обстеження, перебуває за кордоном. Відповідачка [PERSON] [INFO] також зареєстрована за адресою [ADDRESS] та з квітня 2022 року також перебуває за кордоном. Сім`я позивача, мешкає в приватному будинку загальною площею 100 кв.м., який обладнаний необхідними для належного проживання зручностями та комунікаціями. Позивач самостійно виховує дитину, займається домашнім господарством та соціальної або іншої матеріальної допомоги не отримує. (а.с.5). З акту про встановлення фактичного проживання складеним депутатом Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області Немеш І.Ю. від 08.05.2024 року та довідки №230 від 21.05.2024 року виданої виконкомом Буштинської селищної ради підписаної В.о. старости А.В.Пацкан вбачається, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.6, 7). Згідно довідки №241 від 28.05.2024 року виданої виконкомом Буштинської селищної ради підписаної В.о. старости А.В.Пацкан вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] перенумерований на [ADDRESS] . (а.с.8). Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, \~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як зазначено у ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В судовому засіданні встановлено, що позивач має на утриманні вказану вище неповнолітню дитину, батьками якої згідно із свідоцтва про його народження, є саме сторони, відповідачка добровільно коштів на утримання сина не надає. Доказів того, що відповідачка має дохід, а також - про розмір такого доходу, чи наявність у власності відповідачки нерухомості чи іншого цінного майна, що могло бути взято судом до уваги при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. Однак із сукупності оцінених судом доказів та з огляду на те, що відповідачка є особою працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування, відсутності інших доходів, майна, наявність у неї інших утриманців суду не надано, суд, приходить до висновку, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання вказаної вище неповнолітньої дитини, яку за законом зобов`язана належним чином забезпечувати і утримувати. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення ними повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням когось з подружжя як батьків дитини спільного проживання з дитиною. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.07.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому у ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» для дітей віком з 6 до 18 років, з 1 січня 2025 становить 3196 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн. за вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved