Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) в інтересах якого діє адвокат Рудик Юрій Володимирович звернувся в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області (далі також - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] народився [INFO] в с. Степанці, Канівського району, Черкаської області. [INFO] померла [PERSON] , мати [PERSON] , та з цього часу відкрилась спадщина. [PERSON] є сином померлої [PERSON] , а відтак є спадкоємцем першої черги та на день смерті останньої постійно проживали та були зареєстровані разом. [PERSON] проживав разом з спадкодавцем та є таким, що прийняв спадщину. 12.07.2024 приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області видав [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка є його матір`ю. Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , який належав померлій на праві власності. Згідно з інформації, яка міститься у Свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого 05.09.2024 Канівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 78281930 наданої Канівською державною нотаріальною конторою 10.09.2024, у спадковому реєстрі за № 65751476 заведена спадкова справа (номер у нотаріуса 99-202) після смерті [PERSON] . За наявною у [PERSON] інформацією спадкова справа після смерті [PERSON] заведена відповідно до поданої до нотаріальної контори заяви його мамою [PERSON] , яка була рідною дочкою померлого, чим фактично прийняла спадщину. Спадщина складається з житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] та земельної ділянки розміром 0,33 га, призначення якої для ведення особистого селянського господарства, які належали померлій на праві власності після смерті батька [PERSON] , як єдиній спадкоємиці першої черги. Разом з тим, отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] не встигла у зв`язку зі смертю. Відповідно до довідки виконавчого комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області від 18.09.2024 № 344, адреса житлового будинку з [ADDRESS] змінена [ADDRESS] згідно рішення сесії Степанецької сільської ради від 27.03.2007 в зв`язку з переадресацією вулиць та житлових будинків Степанецької сільської ради. 13.09.2024 [PERSON]., який діє по довіреності, посвідченій приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області від імені [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна діда - [PERSON] , померлого [INFO] . Постановою державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори від 13.09.2024 № 916/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Вказана постанова мотивована тим, що нотаріусу не надано документ, який свідчить про те, що спадщину за законом [PERSON] прийняв у встановлений законом термін після смерті [PERSON] . У зв`язку з чим вказана нотаріальна дія не може бути вчинена. З огляду на вказані обставини, просить суд визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно [PERSON] , померлої [INFO] успадковане після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , що складається з будинку за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки розміром 0,33 га за адресою: [ADDRESS] , цільове використання якої для ведення особистого селянського господарства; витребувати у державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.11.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Також витребувано у державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.28). 12.11.2024 на виконання ухвали суду від державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 99/2020 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.40-52). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.56-57). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвоката Рудика Ю.В. Представник позивача - адвокат Рудик Ю.В. у судове засідання не з`явився, подав клопотання з проханням розглянути справу без участі позивача та його представника, заявлений позов підтримує (а.с.65). Представник відповідача Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням провести розгляд справи без участі їх представника за наявними матеріалами, не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно (а.с.38). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження від 28.06.2024 серії [NUMBER] , де в графі «мати» міститься запис: « [PERSON] » (а.с.8). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00046835378 від 05.09.2024, [PERSON] та [PERSON] одружилися 19.11.1994, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.12). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.07.2024, зареєстрованого в реєстрі № 1323, спадкоємцем майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , а саме житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] є її син [PERSON] (а.с.15). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.09.2024 (а.с.9). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області № 344 від 18.09.2024, житловий будинок [ADDRESS] рахується за [PERSON] , який помер [INFO] . Адреса змінена з [ADDRESS] на [ADDRESS] згідно рішення сесії Степанецької сільської ради від 27.03.2007 в зв`язку з переадресацією вулиць та житлових будинків сіл Степанецької сільської ради (а.с.11). Відповідно до Інформації про зареєстроване право власності № 745 від 30.09.2024, станом на 01.01.2013 право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано у Комунальному підприємстві «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] на підставі Свідоцтва № [NUMBER] про право власності видане Степанецькою сільською радою 26.06.2022 (а.с.14). З Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 048017 вбачається, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,33 га, яка розташована на території с. Степанці, Степанецька сільська рада, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства (а.с.17). 13.09.2024 до державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори через представника [PERSON] звернувся [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна діда [PERSON] , померлого [INFO] . Однак, постановою державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. від 13.09.2024 № 916/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки представником спадкоємця [PERSON] не надано нотаріусу документ, який свідчить про те, що спадщину за законом [PERSON] прийняв у встановлений законом термін після смерті [PERSON] , а тому вказана нотаріальна дія не може бути вчинена (а.с.16). З копії спадкової справи № 99-2020 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] вбачається, що дана спадкова справа заведена 10.04.2020 за претензією кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Жодних інших заяв про прийняття спадщини матеріали спадкової справи не містять (а.с.40-52). Відповідно до довідки виконавчого комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області № 86/1 від 27.02.2024, [PERSON] , [INFO] з 1979 року до дня своєї смерті - [INFO] один був зареєстрований і постійно проживав у власному будинку [ADDRESS] (а.с.52). Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів. Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів України. Правовідносини пов`язані із захистом права власності та спадкуванням врегульовані Цивільним кодексом України (Книга шоста). Також Законами України «Про нотаріат». Крім того, у судовій практиці застосовується Постанова Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). В постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18) зазначено, що в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як "одержання права на спадкування наступною чергою" (частина друга статті 1258 ЦК України) та "зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом". "Одержання права на спадкування наступною чергою" (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На "зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом" в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої - п`ятої черг. Відповідно ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти (трансмітент), право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Таким чином, спадкова трансмісія - це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця за заповітом або за законом, який не встиг реалізувати це право внаслідок своєї смерті, до його спадкоємців, тобто перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця. Визначальним для правильного застосування ст. 1276 ЦК України є відповідь на питання: чи повинен трансміссар для прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії після смерті першого спадкодавця в установлений законом строк здійснити своє право на прийняття спадщини шляхом подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії чи достатньо прийняти спадщину шляхом подання заяви про прийняття всієї спадщини лише відносно трансмітента. Об`єктом спадкової трансмісії є суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини, що не було реалізоване спадкоємцем у зв`язку з його смертю. До трансміссара переходить лише можливість прийняття спадщини або відмовитися від її прийняття, якою особа може скористатися, а не безпосередньо спадкове майно. Перехід же спадкового майна є наслідком реалізації права на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця. Не належить до об`єкта спадкової трансмісії право на прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті трансмітента, адже це є самостійним суб`єктивним правом, відмінним від права на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця. У разі застосування механізму спадкової трансмісії мають місце дві спадщини, що відкрилися: 1) після смерті спадкодавця та 2) після смерті трансмітента. Трансміссар має право на прийняття спадщини в порядку трансмісії та спадщини, що відкрилася після трансмітента. Це два самостійних суб`єктивних цивільних права, які можуть бути реалізовані незалежно одне від одного. Спадкоємці трансмітента можуть прийняти спадщину в порядку спадкової трансмісії і відмовитися від прийняття спадщини або, навпаки, можуть прийняти спадщину після смерті трансмітента і відмовитися від прийняття спадщини, що відкрилася у зв`язку зі смертю першого спадкодавця. Дії трансміссарів у цих двох самостійних правовідносинах незалежні та мають різні правові наслідки. Таким чином, перехід права на прийняття спадщини відповідно до статті 1276 ЦК України не є компонентом спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента. Трансміссар, здійснюючи право на прийняття спадщини, набуває спадкової маси не від трансмітента, який так і не встиг її прийняти, а від першого спадкодавця. Утім до трансміссара переходить право не лише прийняти спадщину, а й відмовитися від її прийняття, адже спадкоємець завжди має варіантність поведінки - він не зобов`язаний набувати тих прав і обов`язків, що мав за життя спадкодавець та які не припинилися внаслідок його смерті. Застосування механізму спадкової трансмісії як юридичної фікції (закон виходить з того, що оскільки спадкоємець мав право прийняти спадщину, але не встиг цього зробити внаслідок смерті, то він нібито спадщину прийняв) можливе за наявності послідовної сукупності таких умов-фактів (юридичний склад): 1) смерть спадкодавця; 2) закликання до спадкування спадкоємця-трансмітента; 3) смерть спадкоємця-трансмітента після смерті спадкодавця, але до спливу строку на прийняття спадщини (смерть трансмітента має настати протягом шести місяців з дня, наступного після смерті спадкодавця); 4) право на прийняття спадщини або відмова від її прийняття після смерті спадкодавця не було здійснене трансмітентом; 5) трансмітент має спадкоємця (трансміссара), який закликається до спадкування після смерті трансмітента; 6) трансміссар в установлений законом строк здійснив своє право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця. Спадкова трансмісія є особливим порядком здійснення права на спадкування. У разі переходу права на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії застосовуються як загальні правила, що регламентують способи (необхідність вчинення трансміссарам дій, що свідчать при прийняття спадщини за ст. 1269 ЦК України, недопущення прийняття спадщини з умовою чи застереженням відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України), строки прийняття та відмови від спадщини, так і спеціальні норми переходу права на прийняття спадщини до трансміссара. Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців (ст. 1276 ЦК України). Такий же порядок передбачений п.п. 3.25, 3.26 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 з відповідними змінами. На підставі викладеного можна зробити висновок, що оскільки право трансмісара на прийняття спадщини в порядку трансмісії та право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента є самостійними суб`єктивними цивільними правами, то спадкоємець має вчинити самостійні юридичні дії, які засвідчували б його волевиявлення, спрямоване на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця (в порядку спадкової трансмісії), так і після смерті трансмітента (спадкоємця за заповітом або за законом, який помер після відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця і не встиг її прийняти), зокрема подати дві окремі заяви про прийняття кожної із спадщин або в одній заяві зазначити про прийняття обох спадщин. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01.09.2021 у справі № 720/2683/19. Вивченням матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , про що виконавчим комітетом Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області зроблено відповідний актовий запис № 48. Після його смерті, [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Таким чином, оскільки мати позивача [PERSON] померла через три роки вісім місяців після [PERSON] , заяв про прийняття спадщини після спадкодавця [PERSON] не подавала, а тому в даному випадку спадкування в порядку спадкової трансмісії застосоване бути не може. Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкової трансмісії на будинок та земельну ділянку, які належали [PERSON] , який помер [INFO] в м. Канів, Черкаської області, є повністю безпідставними. Суд також звертає увагу на те, що навіть вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог щодо визнання за [PERSON] права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку розміром 0,33 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , які належали [PERSON] , який помер [INFO] , то в цьому випадку такі позовні вимоги є передчасними та представником позивача обраний неналежний спосіб захисту прав позивача, з огляду на наступне. Так, за змістом статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Також Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (п. 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц). Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, ефективність позовної вимоги має оцінюватися з огляду на обставини справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, представник позивача в позовній заяві просив визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно [PERSON] , померлої [INFO] успадковане після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , що складається з будинку за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки розміром 0,33 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , які належали [PERSON] , який помер [INFO] . До позовної заяви при цьому додає постанову державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори від 13.09.2024 № 916/02-31, якою [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по причині не надання нотаріусу документу, який свідчить про те, що спадщину за законом [PERSON] прийняв у встановлений законом термін після смерті [PERSON] (а.с.16). Однак, як вбачається з вказаної постанови нотаріуса та матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , позивач звертався до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Натомість, матеріали справи не містять доказів того, що мати позивача [PERSON] прийняла за свого життя спадщину після [PERSON] , визнати право власності на яку просить позивач. З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що спадкову справу заведено на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк». Відомостей про прийняття спадщини після смерті [PERSON] матір`ю позивача - [PERSON] , матеріали спадкової справи не містять. Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК України. Всупереч вказаним вище нормам чинного законодавства, позивач не звертається до суду з вимогою про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, хоча з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії чітко вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав позивача у нотаріальному порядку саме у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, представником позивачем обрано також невірний спосіб захисту прав та інтересів позивача. Як зазначено у пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами, зокрема, копіями документів із спадкової справи. Так, позивачем в межах даної справи не надано доказів щодо існування перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку у разі встановлення додаткового строку для прийняття спадщини або встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, заявлені позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на будинок в порядку спадкування є безпідставними, передчасними та не відповідають ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах, а тому в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити повністю. Суд звертає увагу на позицію сторін по суті вимог позову, а саме: визнання позову представником відповідача Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області про що ним подано відповідну заяву від 12.11.2024. Однак, в даному випадку визнання відповідачем позовних вимог суд оцінює критично, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону з викладених вище підстав, а тому з урахуванням наявних доказів та фактичних обставин справи не може бути єдиною підставою для задоволення позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати (судовий збір) покладаються на позивача.

Outcome: dismissed