Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , треті особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Леськівської сільської ради, Черкаський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зміну прізвища дитини без згоди батька та просить змінити прізвище малолітньої [PERSON] , [INFO] , з « [PERSON] » на « [PERSON] »; внести зміни до актового запису №08 від 09.06.2022р., складеного Черкаським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про народження [PERSON] , змінивши прізвище дитини з прізвища « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». В обгрунтування позову зазначає, що з грудня 2017р. з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . При реєстрації народження дитини виконавчим комітетом Худяківської сільської ради Черкаського району Черкаської області 23.08.2018р. актовий запис №08, відомості про батька були зазначені на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. В подальшому рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22.02.2022р. [PERSON] визнано батьком [PERSON] , внесені зміни до актового запису про народження дитини, в тому числі змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». При цьому, як вказує позивач, батько дитини пообіцяв дати згоду на залишення доньці її прізвища, адже воно для неї звичне і прийнятне. Після винесення рішення про встановлення батьківства відповідач постійно знаходив причини, які унеможливлювали його прибуття до міста Черкаси для відвідання відповідних органів для внесення змін до актового запису про народження щодо змін про батька, а прізвище дитини залишиться [PERSON] . Разом з тим, після стягнення за судовим наказом з відповідача аліментів, він подав позов про зменшення їх розміру, в матеріалах якого містилась копія нового свідоцтва про народження дитини, де прізвище доньки вказано як « [PERSON] ». До цього часу донька відвідувала садочок як [PERSON] , всі довідки видавались із зазначенням її прізвища [PERSON] , всі відвідування лікарів, перебування в лікарні на стаціонарі в медичних установах відбувалось під цим прізвищем. Із самого народження і по цей час, як вказує позивач, дитина жила із прізвищем [PERSON] і те, що на даний час вона має прізвище [PERSON] було неабияким стресом і хвилюванням для неї, так і для позивача. З вересня дитина йде до школи, сприймати прізвище [PERSON] як ідентифікацію себе вона не бажає. Знаючи, що в неї вже інше прізвище, створює для неї душевне хвилювання та негативно впливає на її емоційний стан. Вона знає, що в позивачки та її старшого брата спільне прізвище і до 6 років вона також мала таке прізвище. Позивач зазначає, що проживає з донькою та старшим сином разом, сама займається вихованням, навчанням, лікуванням та всіма аспектами соціального життя доньки. Відповідач лише з травня 2024 року відповідно до судового наказу почав сплачувати аліменти, які на даний час хоче зменшити. Протягом тривалого часу батько дитини не відвідує доньку, не цікавиться її життям та здоров`ям, її фізичним, психічним та розумовим розвитком, не виявляє щодо неї батьківської опіки та турботи, не бажає навіть спілкуватися з нею телефоном. На прохання дати згоду на зміну прізвища доньці він ніяк не реагує, лише в смс повідомленнях зазначає, що подумає і надасть відповідь. На думку позивача, зміна прізвища дитини ніяким чином не впливає на законні права, інтереси та обов`язки відповідача, не позбавляє його жодних батьківських прав щодо дитини, а навпаки буде відповідати інтересам, психологічному та гармонійному розвитку дитини. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02.09.2024р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Від відповідача надійшла заява, за якою він просив розглянути справу за його відсутності. Відзиву на позовну заяву відповідач не надав. Служба у справах дітей виконавчого комітету Леськівської сільської ради у поданій до суду заяві зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, просила розглянути справу за відсутності представника Служби. Черкаський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав заяву, за якою просить проводити розгляд справи за відсутності свого представника та вказує про те, що стосовно зміни прізвища дитини без згоди батька не заперечує. Ухвалою суду від 20.11.2024р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості в їх сукупності, судом встановлено наступне. Сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що вбачається з рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22.02.2022р. у справі №707/2119/21 та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Худяківської сільської ради Черкаського району Черкаської області 09.06.2022р. Сторони у шлюбі не перебували. Із Свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що спільна донька сторін згідно актового запису №08 від 23.08.2018р. була зареєстрована за прізвищем « [PERSON] ». За згаданим вище рішенням Черкаського районного суду Черкаської області [PERSON] визнаний батьком [PERSON] , [INFO] . За цим рішенням внесено зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , №08 від 23.08.2018р., а саме: змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », змінено у графі «відомості про батька» запис [PERSON] та вказано відомості про батька дитини «громадянина України [PERSON] ». Разом з тим, згідно Довідки закладу дошкільної освіти (ясла - садок) «Яблунька» від 22.08.2024р. №45/01, донька [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , відвідувала заклад дошкільної освіти в період з 02.08.2021р. по 31.07.2024р. з прізвищем [PERSON] . За час відвідування закладу батько дитини контакту із закладом не підтримував, із вихователями не спілкувався, вихованням дитини не займався. Вихованням та доглядом за дитиною займалася тільки мама - [PERSON] . Згідно Довідки №233 від 28.08.2024р. Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області дочка [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом з мамою за адресою: [ADDRESS] . Також з матеріалів справи вбачається, що лікарські документи видавались на дитину позивача та відповідача з прізвищем [PERSON] . Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року має право на збереження індивідуальності. Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Відповідно до статті 145 Сімейного кодексу України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частинами третьою, п`ятою статті 148 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Тлумачення частини п`ятої статті 148 Сімейного кодексу України, здійснене Верховним Судом у постанові від 15 серпня 2018 року у справі №759/3363/16, дозволяє зробити висновок, що при вирішенні спору між батьками щодо зміни прізвища дитини приймаються до уваги різні обставини, які мають свідчити про те, що зміна прізвища дитини відповідає її інтересам. До них відноситься: виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини; інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища дитини її інтересам. Тобто інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини. При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо. Якщо той із батьків, хто має спільне з дитиною прізвище і проживає окремо від дитини, зберігає з нею близькі стосунки і продовжує брати участь у її вихованні, то не є доцільним сприяти відчуженню між батьком і дитиною, зокрема, шляхом зміни прізвища. Постанова Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі №759/5739/18 та постанова Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 599/596/17 містять висновки про те, що позивач має довести належними і допустимими доказами факт свідомого та умисного непіклування відповідача про фізичний, духовний розвиток їх дитини, а також те, що зміна прізвища дитини на прізвище матері буде відповідати найкращим інтересам дитини. Отже, з матеріалів справи встановлено, що спільна дитина позивача та відповідача з народження жила з прізвищем матері « [PERSON] ». При цьому позивач зазначає, що дізнавшись, що її прізвище змінено на « [PERSON] », дитина отримала неабиякий стрес та хвилювання, сприймати прізвище « [PERSON] » як ідентифікацію себе вона не бажає. Прізвище " [PERSON] " для дитини звичне і прийнятне. Слід також відмітити, що стороною відповідача не спростовані твердження позивача про те, що батько жодним чином не бере участі у вихованні, розвитку дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє батьківське піклування та турботу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимоги пунктів 1.1. та 2.16.7. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України №55/18793 від 14.01.2011р., внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Згідно з пп. 2.13.1. п. 2.13. Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved