Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

26.12.2024 до Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визначення розміру ідеальної частки в квартирі. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що [INFO] в смт. Тиврів Тиврівського району Вінницької області померла її мати, [PERSON] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилась спадщина на частку в цій квартирі, яка належала матері на підставі свідоцтва на право власності на житло, яке розташоване в [ADDRESS] , яке видане комісією по приватизації при Тиврівському пивзаводі 25 січня 1995 року згідно розпорядження № 2 від 20 січня 1995 року і зареєстроване в КП «ВООБТІ» 07 березня 1995 року. Співвласниками даної нерухомості є також відповідачі в даній справі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За життя її мати своїм майном не розпорядилась. Вона як спадкоємиця першої черги спадкування за закойом після смерті матері прийняла спадщину, яка відрилась після її смерті. У встановлений законодавством шестимісячний термін, а саме 31 жовтня 2018 року, вона подала до Тиврівської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, заведена спадкова справа № 63236486, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 53883735. Але перешкодою у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі стало те, що у свідоцтві про право власності на житло не визначена частка квартири, яка належала її померлій матері. Тиврівського пивзаводу вже на протязі тривалого часу не існує, тому вона звернулась в КП «ВООБТІ» із заявою, в якій просила виправити помилки, допущені при видачі даного свідоцтва на право власності на житло. КП «ВООБТІ» їй відмовило, що стверджується листом № 40 від 12.10.2024 року. Виправити дану помилку немає можливості, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Квартира [ADDRESS] , належала на праві спільної власності її померлій матері, [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що стверджується свідоцтвом на право власності на житло, яке розташоване в [ADDRESS] , яке видане комісією по приватизації при Тиврівському пивзаводі 25 січня 1995 року згідно розпорядження № 2 від 20 січня 1995 року і зареєстроване в КП «ВООБТІ» 07 березня 1995 року та рішенням Тиврівського районного суду від 22 листопада 2024 року про встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житло. За життя спадкодавиця домовленості про розмір часток кожного із співвласників даної квартири не було, тому частки кожного із співвласників квартири [ADDRESS] є рівними і розмір частки кожного із співвласників становить 1\\4 частку квартири, оскільки співвласниками даної квартири є чотири особи: її мати, [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Отже, частка, яка належала її матері, [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] , становить 1\\4. Просить визначити, що 1/4 ідеальна частка квартири [ADDRESS] , належала на праві власності [PERSON] , яка померла [INFO] в смт.Тиврів Тиврівського району Вінницької області, на підставі свідоцтва на право власності на житло, яке розташоване в [ADDRESS] , яке видане комісією по приватизації при Тиврівському пивзаводі 25.01.1995 згідно розпорядження №2 від 20.01.1995 і зареєстроване в КП "ВООБТІ" 07.03.1995. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 31 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи суд вирішив проводити за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. В судовому засіданні представлена представником, адвокатом Лінкевичем Б.П. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. 29.01.2025 надав до суду заяву, в якій вказує, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить їх задоволити, розгляд справи просить проводити без його участі (а.с.50). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. 20.01.2025 надала до суду заяву, в якій вказує, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить їх задоволити, розгляд справи просить проводити без її участі (а.с.47). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. 16.01.2025 надала до суду заяву, в якій вказує, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить їх задоволити, розгляд справи просить проводити без її участі (а.с.45). Згідно із ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачами та вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у даному судовому засіданні за наявними у справі доказами. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ [INFO] в смт. Тиврів Тиврівського району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія- [NUMBER] , виданим 01.06.2018 Тиврівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с.11) До дня смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.18). Після її смерті відкрилась спадщина на частку в цій квартирі, яка належала матері на підставі свідоцтва на право власності на житло, яке розташоване в [ADDRESS] , яке видане комісією по приватизації при Тиврівському пивзаводі 25 січня 1995 року згідно розпорядження № 2 від 20 січня 1995 року і зареєстроване в КП «ВООБТІ» 07 березня 1995 року (а.с.14). Відповідно до зазначеного свідоцтва про право власності на житло посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 22.11.2024 (справа № 145/1973/24) встановлено факт, що свідоцтво про право власності на житло, яке розташоване по [ADDRESS] , яке видане комісією по приватизації при Тиврівському пивзаводі 25.01.1995 згідно з розпорядження №2 від 23.01.1995 і зареєстроване в КП "ВООБТІ" 07.03.1995 на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 16-17). За життя [PERSON] своїм майном не розпорядилась. Позивачка як спадкоємиця першої черги спадкування за законом після смерті матері спадщину прийняла. У встановлений законодавством шестимісячний термін, а саме 31 жовтня 2018 року, вона подала до Тиврівської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, заведена спадкова справа № 63236486, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 53883735 (а.с. 13). Позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі, оскільки в свідоцтві про право власності на житло не визначена частка квартири, яка належала її, померлій, матері. Вирішуючи питання про розв`язання даного спору, суд прийшов до такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст. 361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена. Згідно ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власної вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівним якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до статей 1218, 1226 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Як роз`яснено пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22 грудня 1995 № 20 розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, квартира (будинок), передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Відповідно до пункту 3.4. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року відповідно до статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту статті 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Як встановлено судом, померлій матері позивачки, [PERSON] , та відповідачам у даній справі на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] . Перешкодою у реалізації права позивачки на спадкування належної її матері частки у праві спільної сумісної власності на квартиру є те, що у свідоцтві на право власності на житло не визначена частка квартири, яка належала її матері. Таким чином, аналізуючи надані позивачкою докази, приймаючи до уваги їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та беручи до уваги ту обставину, що позивачка позбавлена можливості у досудовому порядку вирішити заявлені питання, а відповідачі визнали позовні вимоги, вирішення даного спору має для позивачки юридичне значення і необхідне їй для оформлення права власності в порядку спадкування за законом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Доказів, які спростовують висновки суду, судовим розглядом не здобуто. Щодо судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі суд враховує, що хоча позовні вимоги було задоволено, проте цей спір виник не з вини відповідачів. Тобто, відповідачі не вчиняли дій або бездіяльності, які мали наслідком виникнення цього спору, а набули статусу відповідачів в силу норм Цивільного кодексу України. Таким чином, стягнення з відповідачів судових витрат буде несправедливим та нерозумним, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне не стягувати ці витрати з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved