Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності, про що надали письмові заяви. \~ \~ \~ \~Позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала заяву. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою суду від 11.06.2024р. було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання 10.07.2024 року на 09:15 год. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю позивача - [PERSON] , відповідача - [PERSON] та сестрою відповідача [PERSON] . Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10.02.1994 р. За час свого життя [PERSON] не склала заповіт, як розпорядження на випадок своєї смерті, а тому спадкування майна здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є сторони по справі : позивач донька [PERSON] , відповідач син [PERSON] та батько [PERSON] . У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті доньки. В свою чергу [PERSON] та [PERSON] не звертались до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті матері, однак прийняли спадщину шляхом фактичного сумісного проживання з померлою. Таким чином, вони прийняли спадщину та не заявили про відмову від неї, однак юридично її не оформили. Тобто, після смерті [PERSON] належна їй частина квартири була розподілена між батьком [PERSON] та двома дітьми померлої: [PERSON] та [PERSON] , тобто кожному з них перейшла 1/12 частина квартири, що належала померлій. [PERSON] після смерті матері, як вказано вище у відповідний шестимісячний строк з часу відкриття спадщини до нотаріусу не звертався, проте прийняв спадщину за законом фактичним проживанням з матір`ю. Однак відповідач [PERSON] відмовляється від своєї 1/12 частини квартири, яка залишилась після смерті матері [PERSON] на користь позивача, про що надав суду відповідну заяву в процесі розгляду справи за даним позовом. [PERSON] не заперечує проти визнання за позивачем права власності на 1/6 частину спадкового майна, що вбачається з матеріалів справи №510/957/23. З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулась до державного нотаріусу Ренійської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно. Проте, державний нотаріус повідомив про те, що не може видати свідоцтво про право на спадщину з тих підстав, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів. У зв`язку з цим, нотаріусом видано позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, та порекомендував їй звернутися до суду для вирішення даного питання. Треба зазначити, що [INFO] помер [PERSON] . За період свого життя [PERSON] склав заповіт №2502 від 12.11.2019 р. на користь доньки [PERSON] . Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 15.11.2023 р. у справі №510/957/23 визнано 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , що належало померлому [PERSON] , яка складається з його 1/4 частини квартири, що належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10.02.1994 р. та 1/12 частини, яку він прийняв після смерті доньки [PERSON] . Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак їй в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого матері і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом першої черги. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідачі не заперечують проти того, щоб вказане майно оформила позивач на своє ім`я. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved