Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

У червні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітньої дитини [PERSON] , стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 3196 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого народилась донька [PERSON] , [INFO] . 24 лютого 2022 року відповідач покинула територію Дніпропетровської області та з цього моменту сімейні відносини з відповідачем погіршились, з цього часу він проживає разом із донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач належним чином не цікавиться життям доньки та її матеріальним утриманням, у ході телефонної розмови відповідач повідомила, що станом на червень 2024 року вона мешкає у місті Олександрія Кіровоградської області та наміру відновлювати стосунки не має. Мати не приймає участі у вихованні доньки, проживає в іншому місці, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не спілкується з нею, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, допускає свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 03 липня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 11 липня 2024 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради про визначення місця проживання дитини з батьком у зв`язку із самостійним виконанням без участі матері та стягнення аліментів на утримання дитини із цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Ухвалою суду від 27 серпня 2023 року залучено до участі у вказаній цивільній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Службу у справах дітей Олександрійської міської ради. Ухвалою суду від 22 жовтня 2023 року відмовлено у затвердженні мирової угоди, укладеної між [PERSON] та [PERSON] , а також відмовлено у задоволенні клопотання позивача про роз`єднання справ. Ухвалою суду від 13 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, вказуючи, що не дивлячись на укладений між сторонами нотаріальний договір про визначення місця проживання дитини, її утримання та виховання, вони наполягають на задоволенні всіх заявлених вимог, оскільки відповідач може порушити права позивача в майбутньому, а судове рішення є обов`язковим для виконання. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради у судовому засіданні просила прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини, а також наданого ними висновку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення СМС-повідомлень на номер телефону власноруч вказаному нею у своїй заяві про згоду на отримання СМС інформування (а.с.150), відзив на позов не надала, клопотань про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи у її відсутність не надходило, у зв`язку із чим на підставі ст.223 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача, суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних доказів. Представник третьої особи служби у справах дітей Олександрійської міської ради у підготовче судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) уклали шлюб 07 вересня 2013 року, про що 07 вересня 2013 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис № 624 від 07 вересня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.16, 53). [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, що видане 16 грудня 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1578 від 16 грудня 2014 року (а.с.17, 54). Згідно акту № б/н від 12 червня 2024 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , посвідченого директором ТОВ "УК Центробуд", [PERSON] , 2014 року народження, проживає разом із своїм батьком [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] веде гарний спосіб життя, без шкідливих звичок, дбає про доньку і може бути її опікуном (а.с.18, 55). Згідно довідки Криворізької гімназії № 111 Криворізької міської ради від 13.06.2024 року № 54 [PERSON] , [INFO] навчається у вказаному закладі в 4-А класі. (а.с.69). Із заяви вчителя початкової школи КГ № 111 [PERSON] від 13 червня 2024 року вбачається, що батько [PERSON] приводить і забирає дитину [PERSON] зі школи. Ніхто, крім нього дитину не приводив і не забирав (а.с.69). Із заяви [PERSON] від 13 червня 2024 року вбачається, що він є тренером відділення плавання КПНЗ "ДЮШ-6" та підтверджує, що батько [PERSON] самостійно приводить та забирає дитину [PERSON] на тренування з плавання. Зарахована у групу початкової підготовки з 15 вересня 2023 року. Батько [PERSON] цікавиться розвитком та досягненням дитини самостійно, ніхто крім нього дитину не приводить та не забирає (а.с.30, 67). Рішенням Виконкому районної в місті ради від 21 серпня 2024 року № 768 затверджено висновок, з якого вбачається, що спеціалістами служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради 21 червня 2024 року складено акт обстеження умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого умови проживання задовільні, у кімнатах є необхідна кількість меблів, побутової техніки. На момент обстеження достатній запас продуктів харчування. Для дитини виділено окрему кімнату у якій є ліжко, шафа для речей, куток для навчання, комп`ютер, одяг та взуття. За вищезазначеною адресою проживають: [PERSON] , [PERSON] , учениця КГ № 111 3-го класу. Стосунки в сім`ї доброзичливі. Батько створює належні умови для нормального та повноцінного життя дитини. Батько [PERSON] не працює. Відповідно до побутової характеристики від 18 липня 2024 року ТОВ "УК ЦЕНТРОВУД" [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Зі слів уповноваженої особи будинку [ADDRESS] [PERSON] проживає з донькою [PERSON] , виховує доньку самостійно. На подвір`ї вигулюють домашніх тварин удвох. Донька привітна, добра. Батько не був помічений у нетверезому стані. [PERSON] привітний та доброзичливий, умови життя задовільні, скарг від сусідів не надходило. За місцем проживання характеризується позитивно. [PERSON] давно не проживає за адресою реєстрації, веде сумнівний спосіб життя, з дитиною у дворі помічена не була, не надто привітна. Адміністрація КНП "ЦПМСД № 2" повідомила, що [PERSON] має укладену декларацію з сімейним лікарем [PERSON] з 23 травня 2023 року. Дитина перебуває на "Д" обліку у лікаря-ендокринолога, діагноз: аутоімуний тиреоїдит з 2022 року, психічний розвиток відповідає віку, щеплена за віком, матір з дитиною регулярно відвідує лікаря-педіатра, рекомендації лікаря виконує. Відповідно до інформації Криворізької гімназії № 111 від 18 липня 2024 року щодо родини малолітньої дитини [PERSON] , у батьківських зборах онлайн участь бере батько, з вчителем очно спілкується батько, мати - в телефонному режимі, батьки прислуховуються до порад та рекомендацій вчителів. У дитини є гаджети для онлайн-навчання, відвідує всі онлайн-уроки і активно працює на них, домашні завдання регулярно виконуються і своєчасно надаються для перевірки, відвідує секцію плавання "Дельфін", музичну школу № 2, секцію англійської мови при ПК "Центральний". Батьки не зверталися до адміністрації закладу за допомогою, бо проблемних питань не виникало. Сім?я проживає в чотириповерховому будинку в п?ятикімнатній квартирі, де одна кімната відведена для проживання дитини. У ній є ліжко, комп?ютерний стіл, шафа, ігровий куточок. На полицях є невелика домашня бібліотека. Санітарний стан квартири задовільний, відповідає санітарним нормам. [PERSON] забезпечена необхідними речами, одягом, шкільним приладдям, гаджетами для дистанційного навчання, іграшками для розвитку. До гімназії на офлайн-заняття ходить чиста, охайна. Для дитини створено належні умови для навчання і розвитку. У навчальному процесі [PERSON] батьки беруть участь, слідкують за успіхами дитини в гімназії. Батько регулярно відвідує батьківські збори, співпрацює з класним керівником, бере активну участь у житті гімназії класу. З мамою спілкування відбувається в телефонному режимі. Фактична роль вихованні дитини належить батькові. Відповідно до довідки, згідно з якою спеціалістом служби справах дітей встановлювалася думка дитини щодо з?ясування питання визначення її місця проживання, [PERSON] зазначила, що має бажання мешкати батьком, з матір?ю вона інколи спілкується телефоном, вона вітає її зі святами, днем народженням, висилає подарунки. На електрону адресу служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради надійшли пояснення [PERSON] , у яких зазначила, що у зв?язку з проживанням в іншому місті (м. Олександрія) і роботою, постійними обстрілами в місті Кривий Ріг вона не може проживати поруч з донькою. З чоловіком подали на розлучення і вона має своє власне життя. Не заперечувала, щоб донька проживала з батьком, оскільки них склалися кращі стосунки. На електронну адресу служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради надійшло повідомлення від служби у справах дітей Кіровоградської області Олександрійської міської ради та акт обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , у якому зазначено, що обстежити умови проживання не можливо, у зв`язку з тим [PERSON] відмовилась від проведення обстеження та не допустила членів комісії до свого домоволодіння. Свою відмову мотивувала тим, що дитина з нею не проживає. [PERSON] також зазначила в поясненні, що не заперечує щодо визначення місця проживання доньки за місцем проживання батька: [ADDRESS] та просить це питання засіданні комісії та в судовому засіданні розглянути без її участі. Орган опіки та піклування виконкому Покровської районної в місті ради вважає: за недоцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що відсутні документи, які б підтверджували самостійний дохід батька. Відсутність відповідача на території Покровського району м. Кривого Рогу та житлової реєстрації позбавляють орган опіки та піклування можливості підготувати об`єктивний висновок про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських праві відповідача (а.с.97-99). З висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Олександрійської міської ради Вих. № 231/6/10/3 від 25 вересня 2024 року вбачається, що працівники служби у справах дітей Олександрійської міської ради за клопотанням служби у справах дітей Покровського району міста Кривого Рогу у липні 2024 року відвідували [PERSON] з метою визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] . Під час спілкування з працівниками служби у справах дітей [PERSON] заявила, що вона не заперечує проти проживання доньки з батьком, з донькою зв`язок не підтримує. Обстежити умови проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] працівникам служби не вдалось, свою відмову [PERSON] мотивувала тим, що в даному будинку дитина не проживала і не проживає, дитячі речі, канцелярське приладдя відсутні. Питання позбавлення батьківських прав [PERSON] двічі розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, на які запрошувалась [PERSON] , але жодного разу на засідання не з`явилась, будь-яких заяв, заперечень чи звернень з даного питання не надавала. За інформацією служби у справах дітей було встановлено, що на адресу служби міста Олександрії не надходили матеріали від [PERSON] з питання позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , а також працівники служби не володіють інформацією щодо думки дитини з питання позбавлення матері батьківських прав. Враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, позицію [PERSON] щодо проживання доньки за місцем проживання її батька, орган опіки та піклування не заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] за місцем проживання батька. Що стосується питання доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої деньки [PERSON] , орган опіки та піклування не визначився через брак інформації та документів, а тому залишає розгляд даного питання на розсуд суду (а.с.125, 140-141). Згідно Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини/утримання та виховання, посвідченого 25 листопада 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Т.В. за № 3094, [PERSON] та [PERSON] домовились, що місцем проживання дитини [PERSON] , [INFO] є місце проживання її батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Сторонами врегульовано порядок здійснення батьківських прав, порядок зустрічей, спілкування з дитиною та забезпечення її розвитку і відпочинку. (а.с.177-178). Згідно довідки Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради № 22386 від 10 липня 2024 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26 грудня 2014 року, разом з батьком [PERSON] (а.с.180). Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, [PERSON] зареєстрований з 20 листопада 2011 року як фізична особа-підприємець (а.с.180 - зворот). Вирішуючи питання в частині позовних вимог про визначення місце проживання неповнолітньої дитини із батьком, суд зазначає наступне. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.3 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За змістом ч.1-2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди що до того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином, передумовою для звернення до суду із позовом одного з батьків для визначення місця проживання дитини у віці від десяти до чотирнадцяти років є неможливість самостійного вирішення цього питання батьками між собою, тобто наявності спору про місце проживання дитини, який підлягає вирішенню органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.2 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Відповідно до ч.1 ст. 9 СК України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що в ході розгляду справи в суді, батьками самостійно врегульовано між собою питання визначення місця проживання дитини з батьком шляхом добровільного укладення Договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини/утримання та виховання. Судом також встановлено, що дитина зареєстрована та фактично проживає за адресою реєстрації батька і наведені обставини у сукупності беззаперечно свідчіть про відсутність будь-якого спору між батьками про визначення місця проживання дитини, а отже в цій частині відсутнє порушене право позивача, яке підлягає судовому захисту. Твердження представника позивача щодо необхідності задоволення судом позовних вимог в цій частині з метою запобігання можливості порушення прав позивача у майбутньому з боку матері дитини, не ґрунтуються на вимогах закону, а отже задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з необхідності дотримання якнайкращих інтересів дитини та забезпечення її фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Відповідно до пункту 15 вищезазначеної Постанови, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України). Оцінюючі надані висновки органів опіки та піклування Виконавчих комітетів Покровської районної у місті ради та Олександрійської міської ради, суд враховує, що жоден з них не містить достатніх підстав та висновків щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача у справі. Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). Як Суд зазначив у рішенні у справі "Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії" (NeulingerandShuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, "відновити" сім`ю. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (абз.2 п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3). Ухвалюючи рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Оцінюючи як кожен окремо, так і у своїй сукупності надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме акт про проживання дитини з батьком, а також заявит тренера та вчителя дитини щодо супроводження дитини на тренування і до школи лише батьком, суд вважає їх такими, що не доводять поза будь-яким розумним сумнівом наявності достатніх підстав, передбачених частиною 1 статті 164 СК України для позбавлення судом батьківських прав матері дитини. Будь-яких інших доказів, що містять інформацію про предмет доказування, позивачем до суду не надано. При цьому, суд враховує, що згідно висновку органу опіки та піклування Виконкому Покровської районної у місті ради, відповідач як мати дитини спілкується з дитиною у телефонному режимі, у навчальному процесі бере участь дистанційно, вітає дитину зі святами та висилає подарунки, згідно пояснень самої дитини. Суд також враховує, що за змістом укладеного між батьками Договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини/утримання та виховання від 25 листопада 2024 року, відповідач як мати дитини усвідомлено погодила з позивачем порядок своєї участі у вихованні дитини, час та тривалість зустрічей з дитиною з можливістю забирати дитину до себе додому, виїзду на відпочинок за кордон за власний рахунок зі створенням належних умов, а також зобов`язалась брати участь у вихованні та духовному розвитку дитини, організовувати відвідання дитиною розвитково-виховних заходів, кінотеатрів, театрів, дитячих клубів, а також іншого корисного дозвілля. Таким чином, суду не надано належних, допустимих і безсумнівних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки, свідоме нехтування матір`ю своїми обов`язками. Також, позивачем не підтверджені належними та допустимими доказами факт систематичного, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, які є обов`язковими для виконання сторонами спору, виходячи з виключного переліку правових підстав для позбавлення батьківських прав, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині позбавлення відповідача батьківських прав є передчасними, недоведеними жодними належними та допустимими доказами, а отже не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає наступне. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання одного з батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч.1 ст.155 СК України. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік" встановлено прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2024 року -3196 гривень, розмір якого залишився незмінним і у 2025 році. Оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази та врахувавши обставини справи, вимоги чинного законодавства, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язана та може надавати щомісячне утримання своїй неповнолітній доньці, яка проживає з батьком, у розмірі 3196 грн., починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду - 18 червня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи результат вирішення спору, відшкодуванню підлягають лише судові витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу щодо стягнення аліментів. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону позивачем надано: договір про надання юридичних послуг із супроводу справи про позбавлення батьківських справ та стягнення аліментів від 12 червня 2024 року, укладеного з адвокатом Морозовим В.Ю. (а.с.59-60); додаток № 1 до договору від 12 червня 2024 року (а.с.61); квитанція про сплату коштів від 12 червня 2024 року на суму 5000 грн. (а.с.62); акт наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 12 червня 2024 року з якого вбачається, що адвокат Морозов В.Ю. надав позивачу наступні послуги: консультація - 1 год. вартістю 500 грн., розробка позовної заяви про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - 4 год. вартістю 1000 грн., представництво інтересів при розгляді справи у суді - 5 год. вартістю 3000 грн., обробка документів та аналіз чинного законодавства України для подачі позовної заяви, транспортні витрати та витрати на канцтовари - 6 год. вартістю 5000 грн (а.с.63-64). Таким чином, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн. за надання правової допомоги у спорі про стягнення аліментів. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з результату вирішення спору, на підставі ст.141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору за подання до суду позову про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини з батьком у розмірі 2422,40 грн. відшкодуванню не підлягають. Проте, з відповідача необхідно стягнути судовий збір за подання до суду позову про стягнення аліментів на користь держави у розмірі 1211,20 грн., оскільки позивач при зверненні до суду із позовом про стягнення аліментів був звільнений від його сплати.

Outcome: partial