Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

16 січня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно свого чоловіка [PERSON] , вказуючи на те, що останній періодично вчиняє відносно неї психологічне насильство у формі постійного контролю за усіма сферами життя заявниці (у тому числі з використанням подарованого дитині смарт-годинника), постійних переслідувань, погроз, звинувачень, залякувань, образ, у тому числі нецензурною лайкою. За таку поведінку 29 листопада 2024 року працівники поліції винесли відносно [PERSON] терміновий заборонний припис зі строком дії до 04 грудня 2024 року. Також 25 грудня 2024 року [PERSON] був притягнутий Вознесенським міськрайонним судом до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення 27 листопада 2024 року та 29 листопада 2024 року насильства психологічного характеру відносно своєї дружини. Проте вказані заходи до позитивних результатів не призвели. Враховуючи вказані обставини, [PERSON] , як жертва насильства, просила застосувати відносно неї захист, передбачений Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме видати відносно [PERSON] обмежувальний припис строком на три місяці, заборонивши останньому: - наближатися на відстань ближче 50 метрів до місця проживання заявниці та місця її роботи, до дошкільного закладу, який відвідує малолітня донька сторін [PERSON] , а також до місця проживання матері заявниці, яку остання часто відвідує; - особисто чи через третіх осіб розшукувати заявницю та дитину, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати та в будь-який час спілкуватися з ними; - вести листування, телефонні переговори, контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала та просила про її задоволення. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні проти встановлення обмежувального припису заперечував, вказуючи на те, що за вчинення психологічного насильства відносно [PERSON] він вже поніс покарання на підставі постанови Вознесенського міськрайонного суду від 25 грудня 2024 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Жодних інших дій, що містять ознаки домашнього насильства відносно заявниці, він не вчиняв. Просив врахувати, що усі непорозуміння та скандали між сторонами фактично виникали у зв`язку із наявністю у сторін спору щодо прийняття участі його, як батька, у вихованні доньки [PERSON] . Вказував на створення йому заявницею перешкод у побаченнях з дитиною. Заслухавши пояснення заявниці [PERSON] , заінтересованої особи [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що з 03 вересня 2020 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі та мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Проте подружжя мешкає окремо, донька проживає з матір`ю (а.с. 24). Також з матеріалів справи (а.с. 13, 18, 19, 20-23, 26-46, 47) вбачається, що [PERSON] періодично вчиняє відносно [PERSON] психологічне насильство у формі погроз, звинувачень, залякувань, образ, у тому числі нецензурною лайкою (як особисто, так і в телефонному режимі та за допомогою месенджерів). За таку поведінку 29 листопада 2024 року працівники поліції винесли відносно [PERSON] терміновий заборонний припис зі строком дії до 04 грудня 2024 року. Також 25 грудня 2024 року [PERSON] був притягнутий Вознесенським міськрайонним судом до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення 27 листопада 2024 року та 29 листопада 2024 року насильства психологічного характеру відносно своєї дружини. Проте вказані заходи до позитивних результатів не призвели. Твердження [PERSON] про протилежне спростовуються дослідженими судом матеріалами справи, зокрема скриншотами із спілкуванням сторін у месенджерах та копіями відеозаписів (26-46, 47). Згідно з п.п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно ч. 2\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто\~і через\~третіх осіб\~розшукувати постраждалу\~особу,\~якщо вона\~за власним\~бажанням перебуває\~у місці,\~невідомому кривднику,\~переслідувати її\~та в\~будь-який\~спосіб спілкуватися\~з нею;\~ заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з ч.ч. 3, 4\~ст. 26 цього Закону\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого\~Закону\~передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених\~Законом України\~«Про запобігання та протидію домашньому насильству» або\~Законом України\~«Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Враховуючи встановлені судом обставини, зокрема характер дій психологічного характеру, що вчиняв [PERSON] відносно заявниці, які не є значними та регулярними, з іншого боку - відсутність належного позитивного результату внаслідок застосування відносно [PERSON] інших заходів адміністративного та судового характеру з метою попередження подальшого психологічного насильства в сім`ї, суд приходить до висновку, що існує значна вірогідність повторення вчинення останнім психологічного насильства щодо заявниці, а тому вважає за необхідне видати відносно нього обмежувальний припис строком на два місяці із встановленням заборон: наближатися на відстань ближче 50 метрів до місця проживання заявниці та місця її роботи; особисто чи через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати та в будь-який час спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори, контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. Щодо вимоги [PERSON] про встановлення заборони заінтересованій особі наближатися на відстань ближче 50 метрів до дошкільного закладу, який відвідує малолітня донька сторін [PERSON] , а також до місця проживання матері заявниці, то в цій частині заява не підлягає задоволенню, оскільки матеріали справи не містять належних доказів для прийняття позитивного рішення у цій частині (зокрема, доказів відносно місця проживання матері заявниці та доказів відвідування донькою сторін дошкільного навчального закладу), а також не містить належного обгрунтування. Також суд не вбачає підстав для встановлення [PERSON] обмежень відносно його доньки [PERSON] , оскільки заява про видачу обмежувального припису подана виключно від імені та в інтересах заявниці [PERSON] (а не доньки сторін) та не містить жодних доказів, що свідчать про вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно доньки. В силу ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial