Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1177831 від 20.05.2024 року (а.с.44\~т.1), звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (далі - ТОВ «ДІЄСА») про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В\~обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у період з 03.06.2015 року по 31.10.2023 року вона знаходилась у трудових відносинах з ТОВ «ДІЄСА», працюючи на різних посадах в його регіональному управлінні у місті Запоріжжі. 31.10.2023 року [PERSON] була звільнена за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, згідно наказу № Z00/30/10/007 від 30.10.2023 року. Однак, у день звільнення позивача 31.10.2023\~року, відповідач письмово не повідомив її про нараховані суми, належні при звільненні, та не здійснив виплату належних коштів. 09.02.2024 року позивач отримала від відповідача розрахунковий лист за жовтень 2023 року, згідно якого станом на 31.10.2023\~року заборгованість відповідача складає 34\~995 грн. 73 коп. Позивач зазначила, що у зв`язку з порушенням відповідачем строку проведення з нею повного розрахунку при звільненні, відповідно до ст. 117 КЗпП України, ТОВ\~«ДІЄСА» повинно виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 61\~293 грн. 24 коп. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 34\~995\~грн. 73 коп.,\~та середній\~заробіток за\~затримку розрахунку\~при звільненні\~в сумі\~61\~293\~грн.\~24\~грн.,\~всього на\~загальну суму 96\~288 грн. 97 коп. Також просить стягнути з відповідача на її користь витрати понесені на правову допомогу у розмірі 3\~800,00 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 14 березня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.18 т.1). 16 травня 2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача ТОВ «ДІЄСА» Вітинської В.В., в якому представник просить суд розглянути справу за відсутності представника відповідача та відмовити у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок та інших платежів, не пов`язаних із стягненням заробітної плати. У заяві вказано, що дійсно перед працівниками є заборгованість по заробітній платі та іншим виплатам, але вона виникла в силу непереборних обставин воєнного стану, що підтверджено сертифікатами Торгово-\~промислової палати України. Зокрема, внаслідок ракетно-бомбових ударів регулярними військами Російської Федерації, торгова мережа «Eldorado», до якої належить ТОВ «ДІЄСА», зазнала значних збитків: зруйновані приміщення та активи, які знаходились на центральному складі, в магазинах в містах Маріуполь, Херсон, Ірпінь, Буча, Мелітополь, Бердянськ, Нова Каховка, частково знищені товарні запаси в містах Києві та Харкові, втрачений контроль над активами на тимчасово окупованих територіях. За попередніми розрахунками збитки сягають понад 1 мільярд гривень. Вказане поставило компанію в скрутне становище. Про причини затримки виплати заробітної плати, в тому числі при звільненні, усі працівники були повідомлені 01.06.2023 року на загальнодоступному ресурсі «MyEldoLife». Однак, підприємство вживає усіх можливих заходів для погашення заборгованості. Намагаючись здійснити фінансове оздоровлення, підприємство розпочала процедуру санації до відкриття провадження про банкрутство. План санації був схвалений на загальних зборах кредиторів 15.03.2024 року. Загальний борг перед кредиторами склав близько 2,5 млрд. грн. Наразі, заява про затвердження плану санації розглядається Господарським судом м. Києва. Підтвердженням скрутного матеріального становища відповідача також є справа про банкрутство ТОВ «ДІЄСА», що розглядається Господарським судом м. Києва. Матеріалами вказаних справ підтверджується, що підставою негативних матеріальних наслідків для ТОВ «ДІЄСА» стало саме спричинення матеріальних збитків збройною агресією Російської Федерації. На даний час Товариство звернулося до суду з одним із позовів (планується близько 10 позовів) до Російської Федерації про відшкодування матеріальних збитків, завданих збройною агресією Російської Федерації, і рішенням Господарського суду м. Києва позов задоволено. Крім того, 23.10.2023 року Центральним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці було здійснено позапланову перевірку товариства, та складеним 31.10.2023 року актом перевірки встановлено порушення вимог законодавства про оплату праці, відносно генерального директора ТОВ «ДІЄСА» складено протокол про адміністративне правопорушення. Однак,\~рішенням Солом`янського районного суду м. Києва провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 41 КУпАП відносно генерального директора ТОВ\~«ДІЄСА» було закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення. Підставою цього також стало перебування Товариства під дією форс-мажорних обставин. Отже, за вказаних обставин товариство звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Одночасно просить\~звернути увагу\~на строки\~звернення до\~суду з\~вимогою про\~стягнення середнього\~заробітку та\~в разі\~їх порушення\~відмовити у\~позові на\~цій підставі (а.с.23-29 т.1). 22 серпня 2024 року позивач [PERSON] надіслала на адресу суду клопотання на клопотання представника відповідача [PERSON] , в якому надала додаткові пояснення по справі (а.с.63-64). 01 жовтня 2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача ТОВ «ДІЄСА» Вітинської В.В., в якому вона просить розглянути справу за відсутності представника відповідача, відмовити у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок. Також, представник відповідача просить врахувати співмірність\~витрат на\~правову допомогу\~фактичним затратам\~адвоката у\~справі,\~яка є\~невеликої складності.\~Вважає заявлені\~витрати завищеними\~і просить\~їх зменшити\~до 4\~000,00\~грн. (а.с.70-84 т.1). 17 січня 2025 року представник відповідача ТОВ «ДІЄСА» Вітинська В.В. надіслала до суд через підсистему «Електронний суд» додаткові пояснення по справі (а.с.208-211 т.1). Позивач [PERSON] і представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомили. При цьому, представник позивача Грецов А.В. надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.1 т.2). Представник відповідача\~у судове\~засідання також\~повторно не\~з`явився,\~будучи належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце проведення\~судового засідання,\~про причини\~своєї неявки\~суд не\~повідомив.При цьому, представник відповідача у своїх клопотаннях від 15.05.2024 року і 01.10.2024 року просив суд розглянути справу без участі сторони відповідача (а.с.23-30, 70-85 т.1). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 03.06.2015 року перебувала у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА». Звільнена 31.10.2023\~року за\~угодою сторін\~на підставі\~п.1\~ст.36\~КЗпП України,що підтверджується копією трудової книжки позивача серії [NUMBER] (а.с.4-5 т.1) і наказом про припинення трудового договору № Z00/30/10/007 від 30.10.2023 року (а.с.7 т.1), що фактично не оспорюється стороною відповідача. Відповідно до розрахункового листа позивача за жовтень 2023 року, станом на кінець місяця борг за Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«ДІЄСА» із заробітної плати становить 34\~995 грн. 73 коп. (а.с.8 т.1). Згідно частини 1 статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно частини 1 статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, у день звільнення. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена ст.\~117\~ КЗпП України. Відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно частини 2 статті 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). У цій справі відповідач не здійснив повного розрахунку із позивачем. Цей факт відповідач не заперечує. Так, 09.02.2024 року позивач отримала від відповідача письмове повідомлення про нараховані та не виплачені їй при звільненні суми, про що свідчить особистий підпис позивача про отримання на розрахунковому листку за жовтень 2023 року (а.с.8 т.1). Таким чином, доводи віповідача про те, що позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом поза межами тримісячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП\~України, спростовуються матеріалами справи. Щодо дії форс-мажорних (непереборних) обставин і скрутного фінансового становища, суд вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який слід стягнути з ТОВ «ДІЄСА» на користь [PERSON] , до розміру нарахованої їй, але не виплаченої заробітної плати, тобто, до 34\~995 грн. 73 коп. з наступних підстав. Встановивши, що в порушення вимог статті 116 КЗпП України відповідач не виплатив усі належні до виплати позивачу суми при звільненні, слід зробити висновок про те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме - виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Разом з тим, Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що за певних умов суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №\~761/9584/15-ц). Верховним Судом було вироблено підхід, при якому, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідно до\~положень статті\~10\~Закону України\~«Про організацію\~трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану»\~від 15.03.2022\~року заробітна\~плата виплачується\~працівнику на\~умовах,\~визначених трудовим\~договором. Роботодавець\~повинен вживати\~всіх можливих\~заходів для\~забезпечення реалізації\~права працівників\~на своєчасне\~отримання заробітної\~плати. Роботодавець\~звільняється від\~відповідальності за\~порушення зобов`язання\~щодо строків\~оплати праці,\~якщо доведе,\~що це\~порушення сталося\~внаслідок ведення\~бойових дій\~або дії\~інших обставин\~непереборної сили. Звільнення\~роботодавця від\~відповідальності за\~несвоєчасну оплату\~праці не\~звільняє його\~від обов`язку\~виплати заробітної\~плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2022 року у справі № 359/4305/20 зазначено, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів. Відповідно до Про торгово-промислові палати в Україні; нормативно-правовий акт № 671/97-ВР від 02.12.1997">статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5). Відповідно до п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов`язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Загальновідомою обставиною і такою, що не підлягає доказуванню, є введення в Україні з 24.02.2022 року воєнного стану у зв`язку із збройною агресію Російської Федерації проти України, який діє до теперішнього часу. Листом Торгово-промислової палата України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року засвідчено форм-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 року та підтверджено, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарювання та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контакту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (з.б.а.с.31 т.1). Відповідно до наданого представником відповідача сертифікату № 3000-24-0827 від\~23.04.2024 року, Київська торгово-промислова палата засвідчила наявність у ТОВ\~«ДІЄСА» форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) - збройна агресія Російської Федерації проти України, що стала підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію та активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі, щодо обов`язку вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» з 12.03.2022 року за статтями 94 та 115-117 КЗпП України, статтями 1 та 24 Закону України «Про оплату праці», з урахуванням статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» перед Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків та Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці (а.с.32-\~35\~т.1). На підтвердженням скрутного фінансового становища сторона відповідача посилалась на процедуру затвердження плану санації до відкриття провадження про банкрутство, що розглядається Господарським судом міста Києва у справі № 910/12677/23. Із долученої стороною відповідача постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року у справі № 760/29187/23 за фактом вчинення генеральним директором ТОВ «ДІЄСА» адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП, (щодо додержання вимог законодавства у сфері оплати праці) вбачається, що за результатом розгляду адміністративного матеріалу судом закрито провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.36-42 т.1). Разом з тим, за наявними у справі відомостями, до липня 2023 року, тобто півтора роки з моменту введення воєнного стану та проведення бойових дій, відповідач виплачував позивачу своєчасно та у повному розмірі заробітну плату, що вказує на те, що трудові відносини з позивачем тривали і не були призупинені згідно з вимогами Закону України «Про особливості трудових відносин в умовах воєнного стану», він не перебував у простої, відпустці без збереження заробітної плати тощо. Проте, з огляду на встановлені обставини скрутного фінансового становища відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат до розміру нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати, та вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який слід стягнути з ТОВ «ДІЄСА» на користь [PERSON] , до розміру нарахованої йому, але не виплаченої заробітної плати, тобто, до 34\~995 грн. 73 коп., задовольнивши тим самим позовні вимоги частково. На підставі п.2) ч.1 статті 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Крім того, позивач [PERSON] у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 3\~800,00 грн Відповідно до ч. 1, п. 1) ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно частини 2 статті 137 ЦПК України,\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 15.02.2024 року (а.с.13 т.1); копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 15.02.2024 року, складену 15.02.2024 року (а.с.14), ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1177831 від 20.05.2024\~року (а.с.44); розрахунок витрат на правову допомогу від 22.08.2024 року (а.с.60), акт виконаних робіт від 22.08.2024 року (а.с.61), квитанції до прибуткового касового ордеру від 15.02.2024 року та від 22.08.2024 року (а.с.15, 62 т.1). Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень статей 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Проаналізувавши обсяг та склад робіт, виконаних адвокатом Грецовим А.В., складність справи, яка розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, суд приходить до висновку, що понесені позивачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню, а саме у сумі 3\~800 грн. З урахуванням фактичних обставин справи, виходячи із принципу розумності і справедливості, суд вважає, що судові витрат на професійну правничу допомогу понесені позивачем у цій справі, підлягають компенсації у заявленомустороною позивача розмірі, а саме у сумі 3\~800 грн. Необхідно також зауважити, що представник відповідача у клопотанні від 01.10.2024\~року (а.с.70-84 т.1) не заперечував щодо розміру витрат на правову допомогу, які понесла позивач, у розмірі 4 000,00 грн. Разом з тим, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору за майнову вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні пропорційно задоволеним вимогам в цій частині на суму 34995 грн. 73 грн., що становить 36,34 % від первісно заявлених вимог (34\~995,73 грн. х 100 % : 96\~288,97 грн.), а саме у розмірі 440 грн. 15 коп. (1211,20 грн х 36,34 % : 100%). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial