Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

В листопаді 2024 \~року представник позивача звернувся до\~суду з позовом про стягнення коштів з [PERSON] . Позовні вимоги мотивує\~тим,\~що 30.07.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 150\~000 доларів США, які зобов`язався повернути до 21.07.2021 року. 20.07.2021 року відповідач повернув позивачу 44\~000 доларів США. В подальшому, 30.09.2021 року позивач додатковр позичив відповідачу 146\~000 доларів США, про що сторони уклали Додаткову угоду № 1. 05.11.2021 року відповідач повернув позивачу 24\~000 доларів США. 02.02.2022 року позивач додатково позичив відповідачу 70\~000 доларів США про що сторони уклали Додаткову угоду № 2. Відповідно до умов договору в редакції додаткової угоди №2 від 02.02.2022 року обсяг зобв"язань відповідача перед позивачем з повернення грошових коштів становив 298000 доларів США. Також відповідно до умов Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 02.02.2022 року граничний строк виконання зобов`язань відповідача перед позивачем був визначений датою 31.12.2022 року. У визначений строк відповідач в добровільному порядку грошові кошти не повернув, претензію про повернення позики не виконав, добровільно сплачувати борг відмовляється, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 298 000 доларів США. 14 листопада 2024 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 09 грудня 2024 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав, з доводами представника позивача погодився. Зазначив, що дійсно отримав у борг від відповідача грошові кошти, мав плани будувати будинок. Однак щось пішло не так і повернути їх не має можливості. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Судом встановлено, що 30.07.2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір позики, згідно умов якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти в розмірі 150\~000 доларів США до 29.07.2021 року включно. Сторонами погоджено, що достатнім підтвердженням передачі грошових коштів є письмова розписка позичальника про отримання грошових коштів, що підтверджує факт отримання позичальником грошових коштів від позикодавця. Згідно копії розписки про отримання грошових коштів [PERSON] отримав відповідно до Договору позики від 30.07.2020 року грошові кошти в розмірі 150\~000 доларів США у строк визначений в п.4.1 Договору. Як вбачається з розписки від 20.07.2021 року [PERSON] отримав в якості повернення від [PERSON] грошові кошти в розмірі 44\~000 доларів США. 30.07.2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали Додаткову угоду № 1 до Договору позики від 30.07.2020 року згідно умов якої підтвердили, що 30.09.2021 року позикодавець додатково передав у позику позичальнику, а позичальник прийняв від позикодавця грошові кошти в розмірі 146\~000 доларів США. Пунктом 4 сторони підтвердили, що загальний розмір грошових коштів, які позичальник отримав від позикодавця складає 252\~000 доларів США, повернення яких сторони розстрочили до 31.12.2022 року включно. 05.11.2021 року [PERSON] отримав в якості повернення від [PERSON] грошові кошти в розмірі 24\~000 доларів США. 02.02.2022 року [PERSON] та [PERSON] уклали Додаткову угоду № 2 до Договору позики від 30.07.2020 року згідно умов якої підтвердили, що 30.09.2021 року позикодавець передав у позику позичальнику, а позичальник прийняв від позикодавця грошові кошти в розмірі 298\~000 доларів США на строк з 30.07.2020 року по 31.12.2022 року. У визначений строк відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем з повернення грошових коштів у розмірі 298\~000 доларів США. 08.08.2024 року на адресу відповідача направлено вимогу про повернення позики. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, а ст.1049 ЦК встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на досліджені судом докази, наявні у справі, визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що між сторонами в належній письмовій формі укладено договір позики, проте відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів, вчинена сторонами письмова форма договору позики не лише є доказом факту укладення договору, а й фактом передачі грошової суми позичальнику. Своїм підписом відповідач засвідчив, волевиявлення, що відповідає внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Враховуючи вищевикладені норми та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що сума боргу в розмірі 298 000 доларів США підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Згідно\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати .

Outcome: approved