Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

04 листопада 2024 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом, поданим представником позивача - адвокатом Самохваловим С.В. до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, в якому просить визнати за позивачами право спільної сумісної власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що зі свідоцтвом про право власності від 12.01.1996, яке було зареєстровано 25.03.1996 БТІ м. Сєвєродонецька Луганської області, позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі права спільної сумісної власності. Позивачі з 9 жовтня 2023 року є внутрішньо переміщеними особами. З метою державної реєстрації квартири за адресою: квартиру [ADDRESS] , позивачі звернулись до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Кириченко О.В., виконавчого комітету Вінницької міської ради. Рішенням державного реєстратора Кириченко О.В. № 75366178 від 03.10.2024 позивачам було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки від Сєвєродонецької міської військової адміністрації надійшла інформація про відсутність підтвердження реєстрації права власності на зазначену квартиру, здійснену до 01.01.2013. Підставою для відмови вказано те, що до Сєвєродонецької міської військової адміністрації надійшла інформація про відсутність підтвердження реєстрації права власності на зазначену квартиру, здійснену до 01.01.2013. Державний реєстратор із посиланням на норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою КМ України № 1127 від 25.12.2015, Порядок ведення Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 624 від 13.06.2023, відмовив позивачам у проведенні реєстраційних дій. Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру, позивачі звернулися до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України. Відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2024 року провадження у справі відкрите, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження. 03 грудня 2024 року ухвалою суду закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені судом. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом по справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ; згідно довідки № 506-7001902472 та №506-7001902505 від 09 жовтня 2023 року взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 12 січня 1996 року, виданого житлово-комунальною конторою концерну «Луганськстрой» вбачається, що позивачі на підставі права спільної сумісної власності є співвласниками квартири [ADDRESS] . 25 березня 1996 року право власності на квартиру було зареєстровано Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька Луганської області, про що свідчить відмітка, в свідоцтві про право власності на житло. Як вбачається з даних технічного паспорту на квартиру, це однокімнатна квартира, загальна площа дорівнює 38 кв.м, житлова площа - 19,6 кв.м., власниками зазначені [PERSON] та [PERSON] .. Рішенням державного реєстратора Кириченко О.В. № 75366178 від 03 жовтня 2024 року позивачам було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, через те, що відповідачем не підтверджено реєстрацію права власності у зв`язку з відсутністю паперових носіїв та перебування приміщення БТІ на окупованій території (а.с. 18). Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Пункт 5 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснює, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , право власності зареєстроване у встановленому законом порядку станом на 2003 рік. В той же час на сьогоднішній день за відсутності відповідних підтверджень зареєстрованого права власності відповідним БТІ - позивач позбавлений можливості, як зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку на сьогодні так здійснити інші дії, стосовно майна, що йому належить, а тому позовні вимоги позивачів - підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved