Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

У лютому 2023 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, в якій позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а також вирішити питання стосовно розподілу судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що починаючи з 2011 року остання перебувала у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] , з яким проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін по справі народилась донька - [PERSON] . В подальшому спільне життя у позивачки з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, байдужості до сімейного життя та концентрації кожного на особистих проблемах, у зв`язку з чим у 2018 році стосунки між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Їх спільна малолітня донька [PERSON] залишилась проживати разом із матір`ю [PERSON] , яка одноособово займалась вихованням дитини, самостійно забезпечувала її духовні та матеріальні потреби. Позивачка приділяла багато уваги та часу навчанню та розвитку дитини, підтримувала тісний зв`язок з класним керівником ліцею, де здобуває шкільну освіту її донька. Батько ж дитини, в свою чергу, не відвідував батьківські збори, не спілкувався з вчителями та не цікавився її успіхами. Крім того, відповідач жодного разу не надавав грошових коштів на утримання своєї доньки, жодного разу не привітав дитину зі святом. Відтак 9 серпня 2019 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області постановлено судовий наказ у цивільній справі номер 428/8365/19 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Однак аліментів [PERSON] не сплачував. Відповідач свідомо та систематично ухилявся й продовжує ухиляється від виконання своїх безпосередніх батьківських обов`язків по відношенню до його неповнолітньої доньки [PERSON] , не цікавиться її життям, не спілкується з нею, не відвідує її вдома чи школі. За час повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України [PERSON] навіть не поцікавився долею своєї дитини. На теперішній час відповідач залишився проживати на тимчасово окупованій території державою агресором, й намірів виїжджати на підконтрольну українській державі територію не має. Водночас, позивачка перебуває у фактичних шлюбних стосунках з новим чоловіком, який сприймає [PERSON] як рідну доньку, забезпечує її потреби та підтримує морально. Дитина сприймає його як рідного батька. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, з метою якнайкращого забезпечення інтересів та прав дитини, а також подальшого здійснення процедури усиновлення дитини співмешканцем позивачки, остання звернулась до суду із зазначеним позовом. Ухвалою суду від 30 січня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 28). Ухвалою суду від 13 березня 2024 року зобов`язано службу у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради надати письмовий висновок про доцільність\\недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 38). Ухвалою суду від 19 червня 2024 року залучено в якості належної третьої особи у цивільній справі Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Бориспільської міської ради (а.с. 61-62). Позивачка у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на необхідності позбавлення батьківських прав [PERSON] . Додаткових пояснень по суті позову не надала. Відповідач відзив на позовну не подав, в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, шляхом публікації оголошення на сайті суду, про причини неявки не повідомив. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, заслухавши позицію сторін у судовому засіданні та дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. У відповідності до наданого позивачкою свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої, згідно вказаного свідоцтва, значаться сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Малолітня дитина [PERSON] та її мати [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак у відповідності до довідок номер 3249-5001886017 та номер 3249-5001885881 від 18.07.2022 року вважаються внутрішньо переміщеними особами й проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 13). 09 серпня 2019 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області видано судовий наказ номер 428/8365/19, за яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму починаючи з 23.07.2019 року до досягнення дитиною повноліття. 24 жовтня 2019 року за зазначеним судовим наказом відкрито виконавче провадження номер [NUMBER] (а.с. 18). Незважаючи на існування чинного судового наказу, пред`явленого до виконання, відповідач аліменти на утримання малолітньої дитини не сплачує у зв`язку з чим станом на 31.10.2023 року в останнього виникла заборгованість у розмірі: 220 243 гривень 27 копійок, що підтверджено розрахунком заборгованості, наведеним у відповіді на адвокатський запит номер [NUMBER] Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 16 листопада 2023 року (а.с. 16). Згідно характеристики [PERSON] виданої за місцем її навчання й затвердженої класним керівником та директором Бориспільського ліцею "Лідер" батько дитини [PERSON] з сім`єю не проживає, батьківські збори не відвідує участі у шкільному житті доньки не приймає (а.с. 19). У відповідь на адвокатський запит ТОВ "Аптека 194" було надано повідомлення номер 23/78 від 14 грудня 2023 року, з якого вбачається, що [PERSON] [INFO] під час відвідування сімейного лікаря та інших лікарів завжди знаходилась у супроводі своєї матері її батько під час таких звернень поряд не знаходився. Батько дитини - [PERSON] , зі слів лікарів, жодного разу цікавості щодо здоров`я своєї доньки не проявляв. Під час укладення декларації з сімейним лікарем дитини батько присутній не був (а.с. 37). Правовідносини, що виникли між сторонами, з приводу позбавлення батьківських прав, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. [PERSON] , як мати малолітньої дитини - [PERSON] , наділена правом на звернення до суду із зазначеним позовом, в свою чергу, [PERSON] , як батько дитини виступає належним відповідачем. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні було з`ясовано думку неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Остання надала суду пояснення про те, що її батько [PERSON] участі у її житті не приймає, з нею не спілкується, її життям не цікавиться. Крім того, в судовому засіданні в якості свідка був допитаний свідок [PERSON] , який надав показання суду про те, що батько малолітньої [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Свідок, проживаючи однією сім`єю з позивачкою, вживає всіх заходів для створення дитині гармонійного середовища для її розвитку і виховання. Батько дитини, починаючи з 2018 року жодного разу не поцікавився життям своєї дитини, не впевнився в її безпеці в умовах військової агресії російської федерації. Аналіз поданих доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків з виховання доньки, визначених ст. 150 СК України. Родинний зв`язок між ними безповоротно втрачено, в подальшому дитина з батьком підтримувати стосунки не бажає. Проти позбавлення її [PERSON] батьківських прав [PERSON] не заперечує. Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові. Відповідно до висновку органу опіки та піклування, було вирішено вважати за недоцільне позбавляти батьківських прав, [PERSON] , відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Однак беручи до уваги письмові докази, наявні у матеріалах справи, що свідчать про безучасність батька у житті власної дитини, його систематичне ухилення від сплати аліментів, а також пояснення дитини надані нею у судовому засіданні, суд вважає, що вказаний висновок, є таким що не підлягає взяттю до уваги при постановлені судового рішення. Тлумачення частини шостої статті 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Отже, висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову або для відмови в задоволенні позову про позбавлення одного з батьків батьківських прав. Зокрема, у висновку зазначено що позивачкою не доведено належним чином свідомість та причини ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, однак суд вважає зазначені висновки комісії безпідставними, такими, що не узгоджуються з іншими матеріалами справи. Суд також враховує ту обставину, що [PERSON] був повідомлений про наявність у провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області провадження стосовно доцільності позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, між тим зацікавленості відповідач до позову не виявив, у судове засідання не з`явився, заперечень чи клопотань не надав. Протягом судового розгляду представник органу опіки та піклування наполягала на тому, що батько дитини може бути у полоні, може загинув тощо, а тому матеріали справи не містять належних доказів винних дій щодо дитини, які необхідні для позбавлення батьківських прав батька. Між тим, позивачем доведено, що [PERSON] , [INFO] , не перебуває у полоні держави-агресора (а.с. 73), даних про його смерть судом також не встановлено. Натомість, заборгованість по аліментам у розмірі 220243,27 гривень, яка допущена відповідачем в період з 23.07.2019 року по 01.10.2023 року (а.с. 16,17) свідчить про умисне ухилення батька від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини, і лише той факт, що діяльність компетентних органів наразі, в зв`язку з тимчасовою окупацією частини України, обмежена у можливостях притягнення особи до кримінальної відповідальності, не обмежує позивача у доведенні факту винних та свідомих дій відповідача. Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає його законним інтересам. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути витрати зі сплати судового збору в сумі 1077,00 гривень. На підставі викладено та

Outcome: approved