Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

13 серпня 2024 року позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Бурлаченко Н.М., звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 08 серпня 2014 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1891. Вимоги позову обґрунтовані тим, що сімейне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння між сторонами. Із серпня 2020 року сторони проживають окремо, кожен живе своїм життям та своїми інтересами, спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейних стосунків не підтримують. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, тому часу на примирення просила не надавати. Від цього шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . 10 вересня 2024 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій роз`яснено учасникам право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. 10 січня 2025 року від відповідача [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Шашкова Ю.О., надійшов відзив на позовну заяву про розірвання шлюбу, в якому зазначено, що відповідач проти розірвання шлюбу між ним та [PERSON] не заперечує. При цьому, вказує на невідповідність викладених в позовній заяві обставин щодо місця проживання спільної дитини сторін, утримання дитини, та питання пов`язаного з поділом майна подружжя, про що просить суд зазначити в судовому рішенні. В своїй відповіді на відзив, наданій суду 20 січня 2025 року, представник позивача - адвокат Бурлаченко Н.М., вказує на незмінну позицію позивача щодо розірвання шлюбу між сторонами, зауважуючи при цьому, на доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, що не стосуються предмету позову. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, із фотокопії свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого повторно 10 березня 2021 року Головним районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві 08 серпня 2014 року, про що в цей день складено відповідний актовий запис за №1891, і прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . (а.с.17) Із фотокопії свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 08 грудня 2018 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , про що 08 грудня 2018 року складено відповідний актовий запис за №5343, і її батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . (а.с.18) Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач позов визнає. Разом з цим, суд не досліджує і не бере до уваги доводів сторін, що не стосуються предмету спору в даній справі. Також, слід зазначити, що сторони не позбавлені можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що через непорозуміння в сім`ї сторони припинили взаємовідносини як подружжя, подружнє життя у сторін не склалося, позивач не бажає зберігати сім`ю, сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. За таких обставин, зважаючи на те, що позивач [PERSON] на примирення не згодна, а відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечує, суд вважає, що їх сім`я остаточно розпалась, а тому цей шлюб необхідно розірвати. Крім того, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивач просить не стягувати з відповідача судовий збір, суд вважає, що судовий збір слід залишити за позивачем.

Outcome: approved