Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів за борговою розпискою. В обґрунтування позову вказано, що 29.11.2020 між сторонами у справі було укладено договір оренди житла, а саме будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розписки від 06.03.2021, [PERSON] підтвердив, що він заборгував на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 35 533,00 грн. Ця заборгованість складається із суми орендної плати та комунальних послуг за користування вказаним будинком за період з 13.01.2021 до 31.03.2021 у розмірі 19 400,00 грн, суми гарантійного платежу за один місяць оренди у розмірі 8 000,00 грн та комунальних послуг за січень-лютий у розмірі 8 133,00 грн. Строк повернення боргу у цій розписці від 06.03.2021 встановлено до 06.05.2021. Факт підписання відповідачем цієї розписки підтверджується двома свідками, вказаними у ній. Незважаючи на надіслану позивачем вимогу (претензію) про повернення грошових коштів у розмірі 35 533,00 грн, відповідач так і не здійснив сплату цієї заборгованості. Посилаючись на вказане, на те, що оригінал боргової розписки знаходиться у позивачки і це свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості за розпискою у розмірі 35 533,00 грн. Посилаючись на прострочення відповідачем сплати боргу за розпискою, позивачка також просить стягнути з відповідача на її користь пеню у розмірі 36 681,72 грн, інфляційні втрати у розмірі 14 699,54 грн та 3 % річних у розмірі 3 174,60 грн. Крім цього, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 1 211,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області від 14.05.2024 вказаний позов прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Демидко І.В. надала суду пояснення щодо позову, в якому вказано, що відповідач визнає позов лише частково. У цьому поясненні зазначено, що між відповідачем та позивачем дійсно було укладено договір оренди житла. При цьому, орендар житла, тобто відповідач, проживав в орендованому будинку фактично один місяць, оскільки колишній чоловік позивачки неодноразово приходив до будинку з холодною зброєю та погрожував фізичною розправою, нецензурно виражався і заявляв, що позивачка не мала права здавати без його згоди житло в оренду та отримувати за це гроші, так як цей будинок належить йому на праві приватної власності і наявне судове провадження про поділ майна подружжя. При цьому, чоловік позивачки виганяв всіх присутніх у будинку. Крім чоловіка позивачки, до відповідача також приходили ще двоє чоловіків, які виганяли відповідача з орендованого ним будинку. В цих чоловіків були ключі від будинку, вони заходили коли хотіли до житла та чекали на відповідача всередині будинку. У зв`язку із цим, відповідач не зміг залишитися проживати в орендованому будинку, як про те домовлявся з позивачкою. На прохання позивачки відповідач написав заяву до відділу поліції, скаргу до суду на бездіяльність слідчого, щоб було внесено до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за цим фактом. Відповідач домовився з позивачкою про те, що остання вирішить проблему з її колишнім чоловіком, а відповідач в свою чергу підписав розписку про зобов`язання виплатити борг за довоговом оренди житла. Однак, ця домовленість була скасована позивачкою в односторонньому порядку, відповідач з вини позивачки, з незалежних від нього обставин, був вимушений виїхати з орендованого житла, його речі до цього часу залишаються в цьому будинку. У зв`язку із вказаним, позовні вимоги про стягнення з відповідача орендної плати у розмірі 19 400,00 грн та гарантійного платежу у розмірі 8 000,00 грн є незаконними та необґрунтованими. Відповідач погоджується із заборгованістю у розмірі 8 133,00 грн, що є оплатою за світло (зі слів позивачки). Відповідач вважає, що ним сплачена орендна плата у повному розмірі. На момент складення та підписання розписки жодних свідків не було. У зв`язку із цим, незрозуміло звідки з`явився допис на розписці із зазначенням прізвища, імені та по батькові свідків, їх паспортні дані та адреси проживання. Розмір пені, яку позивачка просить стягнути, більший ніж заявлений розмір заборгованості, на яку така пеня нараховується. Відповідач також просив застосувати позовну давність до вимоги про стягнення пені в один рік та відмовити позивачці у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені. Відповідач також просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, вказуючи на те, що вони підлягають стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам та виходячи із принципів співмірності та розумності. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Ясинецький О.А. надав суду заяву, в якій просив задовольнити позов у повному обсязі та провести розгляд справи за його та позивачки відсутності. Представник позивачки також зазначив, що сторона позивача ознайомилася із відзивом на позов та вважає, що суд має залишити без розгляду цей відзив та не брати до уваги, як доказ, додану до нього копію ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 14.07.2021, адже відзив подано з пропуском 15-денного строку та відсутні докази надіслання відповідачем відзиву позивачу. Розпискою від 06.03.2021 встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачкою виникла за період з 13.01.2021 до 31.03.2021. Із ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 14.07.2021 вбачається, що заяву про вчинення кримінального правопорушення подано [PERSON] 10 червня 2021 року. Також в ухвалі відсутня інформація про те, щодо яких обставин або фактів подано заяву про вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, ця ухвала суду не стосується нині поданого цивільного позову у справі № 529/408/24. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що 29 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено у простій письмовій формі договір оренди житла, а саме будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с. 13-14/. Відповідно до пунктів 3.1.4 та та 4.1 договору оренди житла орендар [PERSON] зобов`язаний щомісячно сплачувати орендну плату у розмірі 8 000,00 грн. Згідно з п. 5.1 договору оренди житла цей договір набирає чинності з 30 листопада 2020 року та діє до 30 листопада 2021 року. У матеріалах справи наявний оригінал розписки від 06 березня 2021 року, в які вказано, що цим документом [PERSON] підтверджує, що він заборгував на користь [PERSON] суму в розмірі 35 533,00 грн. Зоборгованість складається із суми орендної плати та комунальних послуг за користування належним [PERSON] будинком за адресою: [ADDRESS] , по договору оренди від 29.11.2020, а саме: за період з 13.01.2021 та до 31.03.2021 - 19 400,00 грн, а також суми гарантійного платежу за один місяць оренди в розмірі 8 000,00 грн та комунальні послуги за січень-лютий 8 133,00 грн. Вказану суму [PERSON] зобов`язується виплатити [PERSON] в строк до 06 травня 2021 року. Вказана розписка власноручно підписана [PERSON] . Після підпису відповідача у цій розписці записано двох свідків [PERSON] та [PERSON] , їхні паспорті дані та адреси проживання /а.с. 15/. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] зверталася до відповідача [PERSON] із вимогою (претензією) від 10.04.2024 про повернення грошових коштів у сумі 35 533,00 грн за розпискою від 06.03.2021, однак відповідач цю заборгованість не погасив /а.с. 23-25/. За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Згідно з ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 811 ЦК України). Згідно з ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Згідно з положеннями частин 1-3 статті 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму (ч. 2 ст. 762 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі 29.11.2020 було укладено договір оренди житла /а.с. 13-14/, факт укладення цього договору також підтверджено відповідачем, що вбачається із відзиву на позов /а.с. 65-68/. Із відзиву на позов також вбачається, що відповідач [PERSON] підтвердив факт підписання ним боргової розписки від 06.03.2021 щодо його зобов`язання сплатити [PERSON] до 06.05.2021 заборгованість за вказаним вище договором оренди житла від 29.11.2020 у загальному розмірі 35 533,00 грн /а.с. 15, 65-68/. Дослідивши зміст цієї боргової розписки, суд дійшов висновку, що вона складена відповідачем у порядку ст. 545 ЦК України, тобто на підтвердження його обов`язку сплатити позивачці борг за договором оренди житла від 29.11.2020, адже у цій розписці чітко вказано, що вона підтверджує борг відповідача саме за цим договором. Щодо твердження представника відповідача у відзиві на позов про незрозумілість дописів у борговій розписці про свідків, їх паспортних даних, адрес місць проживання, адже на момент складення та підписання цієї розписки свідків не було, суд зауважує, що у відзиві на позов вказано, що відповідач підтверджує факт підписання ним цієї розписки, з вказаними у ній умовами. Згідно з вимогами чинного законодавства України присутність свідків при написанні боргової розписки не є обов`язковою. Суд зауважує, що відповідач не заявляв вимог щодо визнання цієї боргової розписки недійсною, а тому вона на теперішній час є чинною. Відповідно до пунктів 3.1.4 та та 4.1 договору оренди житла від 29.11.2020 орендар [PERSON] зобов`язаний щомісячно сплачувати орендну плату у розмірі 8 000,00 грн /а.с. 13-14/. Згідно з ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Враховуючи наявність підписаних відповідачем договору оренди житла від 29.11.2020, боргової розписки від 06.03.2021 про підтвердження ним заборгованості за цим договором оренди житла у вигляді орендної плати за період з 13.01.2021 до 31.03.2021 у розмірі 19 400,00 грн та вартості комунальних послуг за січень-лютий 2021 року у розмірі 8 133,00 грн, беручи до уваги те, що відповідачем не спростовано розмір цієї заборгованості та не надано суду належних та достатніх доказів, які б підтверджували погашення ним цієї заборгованості, враховуючи те, що у відзиві на позов зазначено, що відповідач погоджується із заборгованістю за комунальні послуги у розмірі 8 133,00 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором оренди житла у вигляді орендної плати за користування будинком у розмірі 19 400,00 грн та вартості комунальних послуг за січень-лютий 2021 року у розмірі 8 133,00 грн. Твердження представника відповідача у відзиві на позов про те, що відповідач проживав в орендованому будинку фактично лише один місяць та був змушений залишити це житло через неодноразові погрози колишнього чоловіка позивачки, що зокрема підтверджується написаною відповідачем за проханням позивачки заявою про вчинення кримінального правопорушення та скаргою на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, і відповідно він не повинен сплачувати орендну плату за січень-березень 2021 року, суд вважає необґрунтованими, виходячи за наступного. Відповідачем та його представником не надано суду належних та достатніх доказів, які б підтверджували те, що відповідач не проживав в орендованому житлі протягом січня-березня 2021 року. З доданої до відзиву на позов копії ухвали слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 14.07.2021 у справі 363/2711/21 вбачається, що слідчим суддею зобов`язано уповноважену особу Вишгородського РУП ГУНП в Київській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою [PERSON] від 30.06.2021 про вчинення кримінального правопорушення. При цьому, у зазначеній ухвалі не вказано про вчинення якого саме кримінального правопорушення просив внести відомості до ЄРДР [PERSON] , не вказано правової кваліфікації цього правопорушення, не зазначено за яким саме фактом слід внести відомості до ЄРДР, не вказано хто вчинив та стосовно кого вчинено це правопорушення. Інших документів, які б підтверджували те, що ця ухвала слідчого судді стосується саме неможливості проживання відповідача в орендованому житлі, відповідач та його представник не надали. Крім того, з цієї ухвали вбачається, що із заявою про вчинення кримінального правопорушення відповідач звернувся до поліції аж 30.06.2021, а розписку про наявність боргу за оренду житла за період з 13.01.2021 до 31.03.2021 відповідач підписав 06.03.2021. Із вказаного незрозуміло, чому відповідач не маючи можливості проживати в орендованому будинку з січня по березень 2021 року, при цьому звернувся до поліції вже аж у червні 2021 року. Крім того, відповідач не надав суду доказів того, що він звертався до позивачки із вимогою про розірвання договору оренди житла через неможливість проживання у ньому. Враховуючи те, що в договорі оренди житла від 29.11.2020 відсутня умова про зобов`язання відповідача сплатити гарантійний платіж за один місяць оренди у розмірі 8 000,00 грн, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у цій частині. Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 36 681,72 грн, суд дійшов такого висновку. Відповідно до п. 4.6 договору оренди житла від 29.11.2020 за несвоєчасне перерахування платежів за оренду орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі 0,5 % від заборгованості, яка належить перерахуванню, за кожний день прострочки платежів (включаючи день сплати). Враховуючи те, що уклавши та підписавши договір оренди житла, відповідач погодився з його умовою про сплату ним пені у разі прострочення ним платежів за цим договором, те, що судом встановлено наявність у відповідача заборгованості за орендною платою та комунальними послугами за цим договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог про стягнення з відповідача пені за прострочення ним платежів за договором оренди житла. В свою чергу, у відзиві на позов представником відповідача заявлено клопотання про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача пені у зв`язку із пропуском позивачем спеціального строку позовної давності в один рік. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З аналізу норм ЦК України вбачається, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (див. пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц). З боргової розписки від 06.03.2021, підписаної відповідачем, вбачається, що кінцевий строк погашення ним заборгованості за договором оренди житла - 06 травня 2021 року. З матеріалів справи вбачається, що представник позивача - адвокат Ясинецький О.А. надіслав позов на адресу суду поштою 26.04.2024, тобто після спливу спеціального однорічного строку позовної давності для пені з часу закінчення терміну виконання відповідачем зобов`язання щодо сплати заборгованості за договором оренди житла згідно з борговою розпискою (06.05.2021), тобто з моменту, коли позивачка дізналася про порушення свого права. При цьому, позивачем та її представником не надано суду доказів, які б вказували на переривання строку спеціальної позовної давності, заяв про поновлення позовної давності й доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду. Враховуючи те, що позовна вимога в частині стягнення пені є обґрунтованою, тобто дійсно було порушене право, за захистом якого позивачка звернулася до суду, однак останньою було пропущено строк спеціальної позовної давності в один рік щодо пені, представником відповідача у відзиві на позов заявлено клопотання про застосування строків спеціальної позовної давності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки пені у розмірі 36 681,72 грн необхідно відмовити у зв`язку із пропуском строку спеціальної позовної давності в один рік. Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, суд дійшов такого висновку. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування втрат від інфляції та трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Оскільки прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором оренди житла виникло з 07.05.2021, адже згідно з борговою розпискою відповідач зобов`язувався погасити заборгованість за цим договором до 06.05.2021, а позивачка просила стягнути передбачені ст. 625 ЦК України інфляційні втрати по день подання позову до суду (позов складено та надіслано поштою на адресу суду 26.04.2024), то при розрахунку інфляційних втрат враховуються індекси інфляції за період з 07.05.2021 по 26.04.2024 включно. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]. Де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу. [Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період. У період з 07.05.2021 по 26.04.2024 індексація на суму 27 533,00 грн (встановлена судом сума боргу): [Сукупний індекс інфляції] = 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% ? 104,50% ? 103,10% ? 102,70% ? 103,10% ? 100,70% ? 101,10% ? 101,90% ? 102,50% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,80% ? 100,70% ? 101,50% ? 100,20% ? 100,50% ? 100,80% ? 99,40% ? 98,60% ? 100,50% ? 100,80% ? 100,50% ? 100,70% ? 100,40% ? 100,30% ? 100,50% ? 100,20% = 141,651% (за період травень 2021 року - квітень 2024 року). [Інфляційні нарахування] = 27 533,00 грн (сума боргу) ? 141,651% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 27 533,00 грн (сума боргу) = 11 467,89 грн. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки інфляційні нарахування у розмірі 11 467,89 грн. Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у календарному році)/ 100. Період розрахунку: з 07.05.2021 по 31.12.2021 - 239 прострочених днів. [Проценти] = 27 533,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 239 (кількість прострочених днів) / 365 (днів у році) = 540,85 грн. Період розрахунку: з 01.01.2022 по 31.12.2022 - 365 прострочених днів. [Проценти] = 27 533,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість прострочених днів) / 365 (днів у році) = 825,99 грн. Період розрахунку: з 01.01.2023 по 31.12.2023 - 365 прострочених днів. [Проценти] = 27 533,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість прострочених днів) / 365 (днів у році) = 825,99 грн. Період розрахунку: з 01.01.2024 по 26.04.2024 - 117 прострочених днів. [Проценти] = 27 533,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 117 (кількість прострочених днів) / 366 (днів у році) = 264,05 грн. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки 3 % річних у розмірі 2 456,88 грн. Враховуючи вказане вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість за договором оренди житла від 29.11.2020 у вигляді орендної плати за користування будинком у розмірі 19 400,00 грн, вартості комунальних послуг за січень-лютий 2021 року у розмірі 8 133,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 11 467,89 грн та 3 % річних у розмірі 2 456,88 грн, а всього разом 41 457,77 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, а саме на 46,02 %, то відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 557,39 грн (1 211,20 грн х 46,02 % = 557,39 грн). Щодо стягнення з відповідача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи відносяться витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесення позивачкою [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу адвоката представником позивачки надано суду: копію договору про надання правничої (правової) допомоги б/н від 10.04.2024, укладеного між [PERSON] та адвокатом Ясинецьким О.А., копію акту надання послуг від 26.04.2024, в якому сторонами узгоджено гонорар адвоката у розмірі 20 000,00 грн, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 72 від 26.04.2024, з якої вбачається, що Коломієць О.М. сплатила 20 000,00 грн на користь адвоката Ясинецького О.А. у рахунок оплати послуг з надання правничої допомоги за вказаним договором від 10.04.2024. У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі ""East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На час розгляду справи в суді чинним законодавством не визначено обмежень чи граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу, проте він повинен бути співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Проаналізувавши надані представником позивачки документи на підтвердження понесених позивачкою витрат на правничу допомогу, враховуючи всі аспекти та складність справи, якість та складність складених документів, тривалість розгляду справи, те, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи обсяг та характер наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, те, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку, що позовна вимога про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки ці витрати у розмірі 6 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial