Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіт-Капітал» 14.11.2024 звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов обґрунтовує, що 13.11.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики №3506986, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти в розмірі 3500,00 гривень, які останній зобов`язувався повернути та сплатити проценти та інші платежі, пов`язані з виконанням договору. Вказує, що ТОВ «Маніфою» виконав свої зобов`язання, проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка станом на дату подання позовної заяви становить 19402,49,00 гривень, з яких: 3500,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 15902,49 гривень - заборгованість за відсотками. Зазначає, що 02 листопада 2022 року ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», уклали договір факторингу №02-11/2022 від 02 листопада 2022 року. Відповідно до якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до відповідача. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача в свою користь заборгованість за кредитним договором №3506986 від 13 листопада 2021 року у розмірі 19402,49 гривень та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 15 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з статтями 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 13.11.2021 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики №3506986, відповідно до якого відповідачу були надані кошти в позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, в сумі 3500,00 гривень, строком на 30 днів. Даний договір відповідачем підписано одноразовим ідентифікатором w24659 (а.с. 19-22). Відповідно до п.п.2.4.2-4, договору, середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1,29350% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою. Додатковою угодою №1 від 12.12.2021 року до договору позики №3506986 від 13 листопада 2021 року, ТзОВ «Маніфою» та [PERSON] погодили продовжити строк позики до 11 січня 2022 року, на 30 днів, середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99000 % (а.с.25). Додатковою угодою №2 від 11.01.2021 року до договору позики №3506986 від 13 листопада 2021 року, ТзОВ «Маніфою» та [PERSON] погодили продовжити строк позики до 10 лютого 2022 року, на 30 днів, середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99000 % (а.с.27). Додатковою угодою №3 від 11.02.2022 року до договору позики №3506986 від 13 листопада 2021 року, ТзОВ «Маніфою» та [PERSON] погодили продовжити строк позики до 13 березня 2022 року, на 30 днів, середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99000 % (а.с.29). Згідно з копією довідки про ідентифікацію, підтверджується, що клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір позики №3506986 від 13.11.2021 року, ідентифікований ТОВ «Маніфою», на номер телефону [NUMBER] надіслано одноразовий ідентифікатор w24659 (а.с.35). Відповідно до копії листа №2782_240820160306 від 20 серпня 2024 року, 13 листопада 2021 року о 16:39:45, перераховано грошові кошти в розмірі 3500,00 гривень на карту № [NUMBER] (а.с.32). Між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 02 листопада 2022 року укладено договір факторингу №02-11/2022, у відповідності до якого останній отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №3506986 від 13 листопада 2021 року, що також підтверджується копією витягу з реєстру боржників (а.с.36-41,42). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №02-11/2022 від 02 листопада 2022 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3506986 від 13 листопада 2021 року в сумі 19402,49 гривень, з яких: 3500,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15902,49 гривень - сума заборгованості за відсотками. (а.с.42) Згідно з ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України, визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було укладено договір, за умовами якого остання отримала грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений безпосередньо нею. Договір № 3506986 від 13 листопада 2021 року було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Отже, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір позики №3506986 від 13 листопада 2021 року прирівнюється до укладених в письмовій формі. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеним, що договір про надання позики №3506986 від 13 листопада 2021 року був підписаний позичальником [PERSON] . Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України, вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Отже, суд встановив, що перед укладенням договору відповідач була ознайомлена з усіма їх умовами і погодився укласти договір саме на таких умовах, про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №3506986 від 13 листопада 2021 року, вбачається що за період з 13 листопада 2021 року по 07 листопада 2022 року, що заборгованість відповідача за Кредитним договором становить 19402,49 гривень, з яких 3500,00 гривень - тіло кредиту та 15402,49 гривень - нараховані проценти (а.с.33,34). Відтак, у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобов`язань, визначених умовами кредитного договору та неповерненням у добровільному порядку фактично отриманих та використаних нею коштів, у позивача виникло право на заявлення вимоги про стягнення з [PERSON] суми основного боргу за вищевказаним договором у розмірі 19402,49 гривень. Суд приймає до уваги в частині тіла кредиту розрахунок заборгованості, наданий представником позивача, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору. Щодо стягнення заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, суд зазначає таке. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 №911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору. Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Наприклад, якщо боржник не сплатив гроші за куплене майно, надані послуги в певній сумі, то прострочення грошового зобов`язання не змінює його розміру, яке залишається без змін незалежно від часу прострочення, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35). Велика Палата ВС у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до умов кредитного договору та заявок про відстрочення виконання зобов`язання за договором, строк кредитного договору становить 120 днів, до13 березня 2022 року. Як вже було встановлено судом, в межах першого розрахункового періоду терміном 30 днів повинна застосовуватися базова процентна ставка у розмірі 1.99000%, так і в межах другого-четвертого терміном по 30 днів - основна процентна ставка у розмірі 1,99 %. Так, дійсно, умови договору передбачають можливість його пролонгації. Відповідно до Договору позики, строк позики - період, протягом якого позика передається у власність Позичальнику, визначений Договором. Початковий строк позики визначається п. 2.3.4 Договору. Разом з тим, строк позики може бути продовжено шляхом укладення Сторонами відповідної Додаткової угоди. У випадку укладення Додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим Договором, проценти за користування позикою в період дії такої Додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою (формула розрахунку якої визначена Додатком № 1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п.2.4.3); графік нарахувань визначається відповідною Додатковою угодою З зазначеного вбачається, що позикодавець не може самостійно пролонгувати договір позики без погодження із стороною. Додатковими угодами №1 від 12.12.2021, №2 від 11.01.2022, №3 від 11.02.2022 до договору позики №3506986 від 13 листопада 2021 року, ТзОВ «Маніфою» та [PERSON] погодили продовжити строк позики до 13 березня 2022 року, на 90 днів, середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99000 % Тому, нарахування відсотків повинно було б здійснюватися кредитором виключно в межах 120-ти денного строку, на який укладено договір позики, із застосуванням визначеної у ньому процентної ставки, тобто, 1,99%. Поза межами такого строку, кредитор вправі нараховувати штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання в порядку статті 625 ЦПК України. Водночас, як вбачається з копії розрахунку заборгованості за договором позики, 12.12.2021, 11.01.2022, 11.02.2022, відповідачкою погашено проценти за користування позикою в таких розмірах відповідно 1145,63 грн, 2089,50 грн, 2159,15 грн, в загальному розмірі 5394,28 гривень. Як вбачається з розрахунком за договором позики від 13.11.2021 та графіком обов`язкових платежів за договором (а.с.23,24) проценти за користування позикою складали 1149,23 грн. Як вбачається з розрахунків за додатковою угодою №1 та графіком обов`язкових платежів за цією угодою (а.с.26) проценти за користування позикою складали 2089,50 грн. Згідно з розрахунками за додатковою угодою №2 та графіком обов`язкових платежів за цією угодою (а.с.28) проценти за користування позикою складали 2089,50 грн. Як вбачається з розрахунків за додатковою угодою №3 від 11.02.2022 та графіком обов`язкових платежів за цією угодою (а.с.30) проценти за користування позикою складали 2089,50 грн. Всього розмір нарахованих відсотків становив 7414,13 грн (із розрахунку: 1149,23 +2089,50+2089,50+2089,50=7417,73), з яких 5394,28 грн сплачено відповідачем. З огляду, що як первісним так і новим кредитором з моменту відступлення права вимоги нарахування штрафних санкцій - не здійснювалося, беручи до уваги той факт, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено додаткові угоди про продовження строку договору позики суд приходить до висновку що, відсотки у розмірі 2019,85 гривень підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача (7414,13 грн (нараховані відсотки за період з 13.11.2021-13.03.2022) - 5394,28 грн сплачені відсотки = 2019,85). Тому, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про те, що позовна вимога про стягнення з [PERSON] за договором позики підлягає частковому задоволенню та стягненню з останньої грошової суми у загальному розмірі 5519,85 гривень, яка складається з 3500,00 гривень - тіла кредиту, 2019,85 гривень - заборгованість за відсотками. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 689 гривень 17 копійки (19402,49 грн / 5519,85*100%=28,45%; 2422,40 грн *28,45% = 689,17 гривень). На підставі викладеного і

Outcome: partial