Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.09.2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (далі Відповідач) укладено Угоду про надання кредиту № 501188127, відповідно до умов якої банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 30 000 грн. 00 коп., а позичальник зобов`язалася повернути кошти у строк до 24.03.2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 18,99%. Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником, надавши їй кредитні кошти. Відповідач не виконала свого обов`язку та не повернула наданий їй кредит в строки, передбачені договором. Далі позивач зазначає, що 17.05.2021 року укладено договір № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права вимоги за кредитними договорами, у т.ч. за договором № 501188127. 18.05.2021 року укладено Договір №18-05/21, відповідно до якого ТОВ «ФК «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами, у т.ч. за договором № 501188127. 10.01.2023 року укладено Договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр», у т.ч. за Договором № 501188127. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача за Договором № 501188127. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості становить 36 660 грн. 73 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 20\~925 грн. 86 коп., заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги 13 852 грн. 90 коп., інфляційні збитки 1 396 грн. 95 коп., 3 річних 485 грн. 02 коп. У зв`язку із вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором № 501188127 від 24.09.2019 року у загальному розмірі 36 660 грн. 73 коп., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13\~000 грн. 00 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача разом з позовною заявою подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить судова повістка, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином була повідомлена і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені нею причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до\~норм ст. 280 ЦПК України\~ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що\~\~24.09.2019 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір у спосіб підписання відповідачем Оферти на укладення угоди про надання кредиту № 501188127, Анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альба -Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, графіку платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх сукупних послуг, паспорту споживчого кредиту, заяви (акцепт) про прийняття пропозиції укласти договір страхування. Умови кредиту: тип кредиту Кредит готівкою, сума кредиту 30 000 грн. 00 коп., процентна ставка 18,99 % річних, тип процентної ставки - фіксована, строк кредиту 18 місяців. Відповідно до оферти [PERSON] уклала з Акціонерним товариством «Альфа-Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Судом також встановлено, що\~\~17.05.2021 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Флексіс» укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за договором № 501188127 від 24.09.2019 року. Також, судом встановлено, що 18.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №18-05/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за договором № 501188127 від 24.09.2019 року. Судом також встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором № 501188127 від 24.09.2019 року, що укладений між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 34 778 грн. 76 коп. Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, Відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за нею, [PERSON] , виникла заборгованість за Договором № 501188127 від 24.09.2019 року, станом на 10.01.2023 року, яка становить 36 660 грн. 73 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 20\~925 грн. 86 коп., заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги 13 852 грн. 90 коп., інфляційні збитки 1 396 грн. 95 коп., 3 річних 485 грн. 02 коп. Оскільки товариство наполягає на тому, що відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, кредитну заборгованість не погашає, то суд доходить висновку, між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. У відповідності до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі \~ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~ банківський кредит,\~будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2\~ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1048 цього Кодексу. В даному випадку Позивачем надано докази виникнення між сторонами договірних правовідносин у зв`язку з укладанням кредитного договору № 501188127 від 24.09.2019. Суд вважає, що вказаний кредитний договір, який укладений в вигляді вказаної Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк», на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб та паспорту споживчого кредитування, відповідає вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на його укладання, оскільки форма та порядок укладання договору відбулось у порядку, що не суперечить чинному законодавству, зокрема підписання позичальником та банком вказаної оферти та паспорту споживчого кредиту. В даному випадку судом встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання за договором, надав кредитні кошти у встановленому ліміті та здійснював подальше обслуговування вказаного кредитного рахунку. Зокрема, обставина виконання банком своїх зобов`язань за таким кредитним договором щодо видачі відповідачеві кредитних коштів підтверджується відповідними меморіальними ордерами та випискою про рух коштів по рахунку боржника, яка є банківським документом щодо операційної діяльності банку за рахунками клієнта і не відноситься до організаційно-розпорядчих документів. Виписка по особових рахунках відповідача у містить записи про операції, здійснені за вказаний період та має всі необхідні реквізити, передбачені п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України. Суд вказує, що підписанням Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк», на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб та паспорту споживчого кредитування відповідач скористалася правом та обрала для себе відповідну програму кредитування, а також взяла на себе зобов`язання здійснювати погашення кредиту, сплати комісійних платежів та нарахованих відсотків у встановлені строки. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. В даному випадку матеріалами справи також підтверджено, що відповідач на виконав зобов`язання щодо своєчасного погашення кредитної заборгованості, внаслідок чого допустив заборгованість за кредитним договором. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язана повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Також частиною 1 статті 1048\~ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд вважає, що вважає, що шляхом підписання паспорта споживчого кредитування споживач була проінформована також про реальну процентну ставку, загальні витрати за кредитом, та інші важливі правові аспекти його надання, що передбачені статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», у тому числі строк кредитування який дорівнює 48 місяців. Приймаючи до уваги неналежне виконання відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за його користуванням, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості по процентах. Вказана вище заборгованість підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростованим відповідачем. Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості за процентами на дату відступлення прав вимоги згідно Договору № 501188127 від 24.09.2019 року, суд зазначає про таке. Як вбачається з розрахунку заборгованості позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за період з 24.09.2019 року по 10.01.2023 року. Разом із цим, строк дії позики у такому договорі встановлений сторонами 18 місяців, тобто до 24.03.2021 року включно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України\~сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга\~статті 1050 ЦК України). Саме за це благо\~можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу\~позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України». У такому\~випадку,\~в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, враховуючи, що позивачем нараховані проценти за користуванням кредитом за межами строку дії такого кредиту, то у задоволенні вимог позивача в частині нарахування відсотків за користування кредиту, починаючи з 25.03.2021 року по 10.01.2023 року у розмірі 9 142 грн. 42 коп. згідно Договору № 501188127 від 24.09.2019 року, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Одночасно із цим, вимоги позивача про стягнення процентів за період дії кредитного договору, а саме, з 24.09.2019 року по 24.03.2021 року у розмірі 4 710 грн. 48 коп. згідно Договору № 501188127 від 24.09.2019 року, підлягають задоволенню, оскільки відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.\~ Щодо наявного права вимоги у позивача за наведеним кредитним договором на підставі договорів \~факторингів, суд зазначає про наступне. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Відповідно до положень статей\~1077,1078 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з\~статтею 1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою\~статті 1082 ЦК України\~встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. В даному випадку за наведеними вище договорами факторингів позивач отримав право вимоги за вказаними кредитними договорами. Таким чином, позивач належними та допустимими доказами одночасно довів як наявність у відповідача кредитної заборгованості як за договорами, що укладені з первісним кредитором, так і наявність права вимоги за якими згідно договорів факторингу. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат, згідно ст. 625 ЦК України, то боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Строк виконання зобов`язань відповідача сплинув, тому відповідно до ст. 625 ЦК України на суму боргу підлягають нарахуванню три відсотки річних та індекс інфляції. Таким чином,\~оцінивши зібрані\~справі докази\~в їх\~сукупності,\~враховуючи,\~що отримані\~та використані\~відповідачем кредитні\~кошти в\~добровільному порядку\~позивачу неповернуті,\~нарахування позивачем\~процентів за\~межами строку\~дії договору\~необґрунтоване,\~позовні вимоги\~підлягають частковому\~задоволенню шляхом\~стягнення з\~боржника [PERSON] \~ на\~користь позивача\~заборгованості за\~Договором №\~501188127\~від 24.09.2019\~року у\~загальному розмірі\~27\~518\~грн.\~31\~коп., яка складається із \~заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) 20\~925 грн. 86 коп., процентів за користування кредитом за період з 24.09.2019 року по 10.01.2023 року у розмірі 4 710 грн. 48 коп. згідно наданого розрахунку, інфляційні збитки у розмірі 1 396 грн. 95 коп. та 3 % річних 485 грн. 02 коп. В решті позовних вимог позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом слід відмовити за необґрунтованістю. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлена про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явилася, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надала, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137\~ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу наведених норм процесуального законодавства вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, але при цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial