Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, в якій просить: визнати дійсним договір № 15254 від 28 червня 1996 року купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] , укладений на Одеській товарній біржі між [PERSON] з одного боку та [PERSON] , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] з іншого боку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 15254 від 28 червня 1996 року, укладеного на Одеській товарній біржі між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Даний договір відповідно до ст. 15 Закону України «Про Товарній біржу» був укладений між сторонами, як членами Одеської Товарної біржи, та був зареєстрований на вказаній біржі в день укладання у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю». 08 липня 1996 року право власності на вказану квартиру позивачкою було зареєстровано в КП «ОМБТИ та РОН» реєстр.№ 15 пр. 145-273. В зв`язку з тим, що в договорі зазначено, що в подальшому договір нотаріальному посвідченню не підлягає тому вони не звертались до нотаріальної контори за його посвідченням. Домовляючись про укладення договору купівлі-продажу сторонами були обумовлені усі істотні умови угоди. Крім іншого, продавці засвідчили факт належності їм вказаного нерухомого майна, та надали оригінал правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право власності на житло № 8_268 від 31.03.1993. Після укладення договору відповідачі передали їй, а вона прийняла вказану квартиру, якою користується по теперішній час, здійснюючи усі права власника. Наразі, має намір розпорядитися належною їй квартирою, однак при зверненні у нотаріальну контору, нотаріус звернув її увагу, що договір купівлі-продажу не відповідає правовим нормам законодавства, які діяли на час реєстрації договору, так як у вищезазначеному договорі в числі учасників правочину є неповнолітні особи від імені якої діяла їх мати. Вказала, що у неї втрачена можливість нотаріального посвідчення вказаної біржової угоди, у зв`язку з тим, що місце знаходження відповідачів, які були стороною угоди, їй не відоме. Для реалізації свого права, як власника нерухомого майна, звернулась з даним позовом до суду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] . Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19 листопада 2024 року закрито підготовче провадження\~по справі та\~призначено\~справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 червня 1996 року між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з однієї сторони та [PERSON] , з другої сторони, на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №15254, відповідно до умов якого, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 82,00 кв.м., житловою площею 51,5 кв.м. Згідно п.5 Договору квартира продана за 1509620000.00 крб, які отримані продавцем до підписання договору. Вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 08 липня 1996 року під № 15 пр. 145-273 (а.с. 19 20). Відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради № 41110/04-04 від 24.07.2024 станом на 31.12.2012 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №15254 від 28.06.1996 (а.с. 18). Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст.\~15\~Закону України\~«Про товарні\~біржі» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно зі ст.\~41\~ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до статті 42\~ЦК УРСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Згідно зі ст.\~47\~ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За змістом статей 128, 153\~ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.\~224\~ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227\~ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 389/122/16ц зазначено, що для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 вказав, що на рівні ЦК УРСР 1963 року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. У частині другій статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК УРСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі. Спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex posterior derogat priori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відсутні жодні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі, дійсним, оскільки останній є таким в силу вимог вищенаведених норм ЦК УРСР 1963 року та ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Крім того, відповідно до положень пп. 1.2 п. 1 глави 2 «Посвідчення правочинів про відчуження та заставу майна» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: …договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. Враховуючи правила вчинення нотаріальних дій нотаріуси мають право при оформленні відчуження нерухомості приймати до уваги договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. При цьому, в разі відмови нотаріуса у вчиненні відповідної нотаріальної дії, позивач може оскаржити таку відмову згідно зі ст. 50 Закону України «Про нотаріат». За наведених обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивачки.

Outcome: dismissed