Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з 31.07.2015 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач надавав кошти на утримання їх доньки на свій розсуд, не враховуючи, що вказаних коштів недостатньо для утримання дитини. Останні три місяці відповідач припинив надавати грошові кошти на утримання їх доньки. На думку позивача, у відповідача неправильний підхід до питання матеріального забезпечення їх доньки, чим ігнорує його батьківські обов`язки та не бере участі у вихованні та утримання дитини. Відповідач працює у Національній академії внутрішніх справ МВС України на посаді водія автотранспортних засобів відділу автотранспортного забезпечення та має стабільну заробітну плату у розмірі 30000 грн щомісячно. Вона проживає разом із дитиною та самостійно виконує обов`язки щодо її повного утримання. Вона працює та має невелику заробітну плату, якої не вистачає для належного утримання, забезпечення необхідним їх доньки. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання її дитини. Позивач просила стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання їх дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частки його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 01.01.2025 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON]. у судовому засіданні визнав позов у повному обсязі. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини, внаслідок чого позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з копією свідоцтва про народження від 05.02.2016 серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] в м. Київ, батьками записані [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з реєстру територіальної громади від 20.05.2024 №2024/005831933 та копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] . 31.07.2015 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №724, прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 31.07.2015 серії [NUMBER] . Відповідно до копії витягу з наказу від 04.10.2023 №438 о/с [PERSON] призначений на посаду водія автотранспортних засобів відділу автотранспортного забезпечення у Національній академії внутрішніх справ МВС України. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на отримання від другого із подружжя коштів на утримання неповнолітньої дитини. Вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] не має на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина. Відповідачем не надано суду відомостей про стан його здоров`я та матеріальне становище. Отже, суд виходить з того, що відповідно до норм Сімейного кодексу України обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Водночас відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку утримувати неповнолітню дитину у добровільному порядку. Враховуючи те, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, а також той факт, що він у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає, хоча зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд приходить до висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання. Між тим, зважаючи на те, що аліменти стягуються лише на одну дитину та встановлення у судовому засіданні обставин, які підтверджують необхідність стягнення аліментів саме у запропонованому позивачем розмірі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу). Вказаний розмір аліментів є цілком достатнім для належного забезпечення та гармонійного розвитку дитини. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. При цьому суд враховує визнання позовних вимог відповідачем, яке приймається судом, оскільки не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1211,20 грн, у зв`язку з тим, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із вказаною позовною заявою.

Outcome: approved