Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до АТ «Дніпроважмаш», просив суд: стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за травень та червень 2024 року разом з компенсацією відпустки в сумі 24\~833,91 грн., середню заробітну плату за затримку розрахунку за період з 27 червня 2024 р. по 24 черевсня 2024 р. в сумі 97\~876,80 та по день винесення рішення суду з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 1\~553,60 грн. з відрахуванням податків та обов`язкових платежів. В обґрунтування\~позову зазначено,\~що з\~23\~березня 2023\~року він\~працював у\~АТ «Дніпроважмаш»\~обрубувачем 3\~розряду (наказ\~№281\~к/тр\~від 20.03.2023р.).\~26\~червня 2024\~року наказом\~№ 692\~к/тр\~від 26.06.2024\~року він\~звільнений по\~ст.\~38\~КЗпП України\~за власним\~бажанням.При звільненні\~Відповідач не\~провів зі\~мною розрахунку\~по заборгованості\~по заробітній\~платі та\~компенсацію за\~невикористані відпустки.\~Наказ про\~звільнення Відповідач\~видав 26.06.2024р.\~Згідно закону\~відповідач повинен\~був провести\~зі мною\~повний розрахунок\~в день\~звільнення тобто\~26.06.2024р,\~але відповідач\~в порушення\~ст.ст.47,\~116\~КЗпП України\~не провів\~розрахунок по\~заробітній платі.При звільненні Відповідач не виплатив заробітну плату за травень 2024 року в сумі- 25181,82 грн. (сума після відрахування податків та обов`язкових платежів), за червень 2024 року разом з компенсацією відпустки в сумі - 35378,25 грн. (сума після відрахування податків та обов`язкових платежів). Всього при звільненні відповідач повинен був провести зі мною розрахунок в сумі - 60560,07 грн. В липні та серпні 2024 року відповідач частково виплатив мені заробітну плату в сумі 35726.16 грн. Загальна заборгованість відповідача по заробітній платі складає - 24833,91 грн. Заробітна плата за останні, перед звільненням, два відпрацьованих місяці, складає: за квітень 2024 року 29\~503,52 грн., за травень 2024 року 31\~281,77 грн., що разом складає 60\~785,29 грн. Протягом квітня 2023 року та травня 2024 року, позивачем відпрацьовано 313 робочих днів 313 робочих днів. Середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем коли позивач був звільнений, тобто з 27.06.2024 року. Розрахунок: 60\~785,29 грн.:313 годин=194,20 грн. середньочасова заробітна плата. 194,20 грн.*8 годин=1553,60 грн. середньоденна заробітна плата. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 27.06.2024 року по 24.09.2024 року (63 дні). склав: 1553,60 * 63 дні = 97\~876,80 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Згідно додаткових пояснень від 05.11.2024 року, сторона відповідача просить суд зменшити розмір стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку з тяжкою ситуацією на підприємстві. Підприємство з березня по червень 2022 року не працювало, має проблеми розрахунків з контрагентами через військові дії у країні, через що поставлений на межу існування. Розрахунок з позивачем відбувся 05.11.2024 року. На момент звільнення [PERSON] було нараховано до виплати 60\~560,07 грн. (у тому числі компенсації за 36 днів невикористаної відпустки). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, матеріали справи місять заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги просили задовольнити. Представник відповідача АТ «Дніпроважмаш» у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З урахуванням викладеного і ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності сторін. Суд, взявши до уваги позицію позивача та його представника, позицію відповідача, дослідивши письмові докази у справі вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 23.03.2023 року працював на посаді обрубувача 3 розряду у АТ «Дніпроважмаш». Відповідно Наказу №692/к/тр від 26.06.2024 року [PERSON] звільнений за власним бажанням. Згідно довідки АТ «Дніпроважмаш» №65 від 05.11.2024 року, щодо нарахувань [PERSON] при звільнення, зазначено: заробітна плата за травень 2024 р. сума до сплати 25\~181,82 грн.; заробітна плата за червень 2024 р. сума до сплати 17\~707,96 грн.; компенсація за невикористану відпустку (36 днів) сума до сплати 17\~670,29 грн. Загалом сума до сплати становила 60\~560,07 грн. Нараховані кошти перераховані на картковий рахунок [PERSON] в АТ «ПУМБ». Середній заробіток за годину складає 194,20 грн., середній заробіток за день складає 1\~553,60 грн., середній заробіток за місяць складає 34\~956,00 грн. (а.с. 25). Згідно зі ст. 117 КЗпП України у\~разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за 6 (шість) місяців. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи до дня постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі №1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 116 , 117 , 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Згідно ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати ( основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні ) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Згідно ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно правової позиції , викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти. При звільненні [PERSON] були нараховані суми до сплати: заробітна плата за травень 2024 р. сума до сплати 25181,82 грн.; заробітна плата за червень 2024 р. сума до сплати 17 707,96 грн., та компенсація за невикористану відпустку (36 днів) сума до сплати 17\~670,29 грн. Загалом сума до сплати становила 60\~560,07 грн. Нараховані кошти перераховані на картковий рахунок [PERSON] в АТ «ПУМБ», останній платіж яких був здійснений 05.11.2024 року. Таким чином, не підлягає стягненню з відповідача стягнення заробітної плати та компенсація за невикористані дні відпустки, оскільки станом на 05.11.2024 року позивачу вже була перерахована заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку у загальній сумі 60\~560,07 грн., в цій частині позовних необхідно відмовити. При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі\~ст. 117 КЗпП України,\~суд керується\~постановоюКабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п. 8 розд. IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньо годинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Як встановлено, станом на день ухвалення рішення у справі фактичний розрахунок відповідачем з позивачем не проведено. Нарахована позивачу заробітна плата за 2024 р. 25181,82 грн.; заробітна плата за червень 2024 р. 17 707,96 грн., та компенсація за невикористану відпустку (36 днів) 17\~670,29 грн. Загалом сума до сплати становила 60\~560,07 грн. Середньочасовий заробіток позивача без відрахування обов`язкових платежів та внесків становить 194,20 грн. (60\~785,29:313 год.). Таким чином, середньоденна заробітна плата складає 1\~553,60 грн. Оскільки відповідно до вимог ст. 117 КЗпП з вини власника не було виплачено належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки за період з 05.11.2024 до ухвалення рішення по справі, яка не перевищує шість місяців є підставною. Суд вважає, що середня заробітна плата за період затримки (з 27.06.2024 по 05.11.2024) у розмірі 141\~377,60 грн. (1\~553,60 грн. х 91 робочі дні), без утримання податків й інших обов`язкових платежів, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому позовні вимоги в даній частині є обґрунтованим та підлягаються задоволенню. Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць з присудженої заборгованості по заробітній платі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати за позовні вимоги щодо невиплати середньої заробітньої плати за час затримки підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial