Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом через підсистему електронний суд, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №678230636 від 16.11.2021 у розмірі 54\~023,10 грн., також понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначив, що\~ 16.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено Кредитний договір №678230636 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 15500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 днів, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти надані у кредит та сплатити проценти за користування кредитом. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка\~фінансова допомога»та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, а в подальшому ряд додаткових угод до нього щодо продовження дії цього договору факторингу, відповідно до якого було відступлено право вимоги за кредитним договором №678230636\~від 16.11.2021, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №169 від 18.01.2022. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого було відступлено право вимоги за кредитним договором №678230636\~від 16.11.2021, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023. З 28.10.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 28/10/24/У, відповідно до умов якого Позивачу було відступлено право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором №678230636\~від 16.11.2021, про що складено Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №28/10/24/У від 28.10.2024. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2024 за вказаним договором до позивача перейшло право вимоги до відповідача в сумі 54\~023,10 грн., з яких: 15 500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 38\~523,10 грн. заборгованість за відсотками. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 6 000 грн. \~ \~Представником відповідача\~адвокатом Вовком\~М.В.\~через систему\~«Електронний суд»\~подав відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~проти заявлених\~позовних вимог\~заперечує та\~просить суд\~відмовити у\~задоволенні позову\~ТОВ «Юніт\~Капітал» в\~повному обсязі\~за безпідставністю.\~Так,\~відповідач вважає,\~що ТОВ\~«Юніт Капітал»\~не доведено\~порушення його\~прав з\~боку відповідача\~та наявність\~у нього\~права звернення\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~№678230636\~від 16.11.2021,\~який був\~укладений після\~відступлення ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~права вимоги\~за кредитними\~договорами на\~користь ТОВ\~«Таліон Плюс»,\~а тому\~немає підстав\~для задоволення\~позовних вимог\~про стягнення\~заборгованості з\~відповідача на\~користь ТОВ\~«Юніт Капітал»,\~оскільки ТОВ\~«Таліон Плюс»\~та ТОВ\~«ФК «Онлайн\~Фінанс» не\~мали права\~на подальше\~відступлення права\~вимоги,\~якою вони\~не володіли. З аналізу договорів факторингу вбачається, що право вимоги від первісного кредитора перейшло до нових кредиторів починаючи з 28.11.2018, в той час як кредитний договір №678230636 було укладено 16.11.2021, тобто через три роки після укладення договору факторингу. За таких обставин передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору факторингу, неможливо. Також представник відповідача посилався на те, що позивачем не надано доказів переходу до позивача права вимоги за кредитним договором №678230636, який було укладено 16.11.2021.\~Зазначив,\~що відсотки\~за користування\~кредитом нараховані\~поза межами\~строку кредиту,\~визначеному у\~договорі,\~та без\~урахування часткової\~сплати відповідачем.\~В зв`язку\~з цим,\~представник відповідача\~просив відмовити\~в задоволенні\~позовних вимог\~в повному\~обсязі та\~здійснити розподіл\~судових витрат\~з урахуванням\~пропорційності задоволених\~вимог(вх.№222 від 06.01.2025) Представником позивача\~адвокатом Тараненком\~А.І.\~через систему\~«Електронний суд»\~подано відповідь\~на відзив,\~в якому\~він зазначив, що відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 предметом останнього було відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Пунктом 1.3 цього договору визначено, що під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, у тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строку платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Також в подальшому між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладались додаткові угоди до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до яких строк дії договору було продовжено до 31.12.2024. Таким чином, відступлення за кредитним договором, укладеним із відповідачем, відбулось відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018. Крім того, представник позивача посилався на доведеність факту наявності заборгованості за кредитним договором, на завищення вартості наданих представником відповідача послуг, невідповідність її критеріям обґрунтованості та розумності. Просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" заборгованість за Кредитним договором №678230636 від 16.11.2021 у розмірі 54 023,10 грн.; судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн. (вх.№285 від 07.01.2025). Представник відповідача через систему «Електронний суд» подав заяву про здійснення розподілу судових витрат та про розгляд справи без участі відповідача, в якому ще раз зазначив, що судові витрати, понесені відповідачем на оплату витрат на професійну правничу допомогу становлять 7 000 грн. та визначені на підставі ст.143 ЦПК України, а також просив суд здійснювати розгляд справи без участі сторони відповідача, врахувавши доводи, викладені у відзиві на позов (вх.№1331 від 23.01.2025). Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.12.2024\~відкрито провадження\~у справі\~та призначено\~її до\~судового розгляду\~на 23.01.2025,\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання 23.01.2025 сторони не з`явилися. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 16.11.2021 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», було укладено Договір №678230636 у формі електронного документу з використанням електронного підпису (а.с.65-72). Відповідач за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт Товариства www.moneyveo.ua, ознайомилась із Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору, після чого добровільно без примусу чи тиску заявила про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. За умовами даного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 15 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності і платності, а клієнт зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Кредит надається строком на 30 днів. Кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами, які надані споживачем. Вказаний договір було підписано відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором: MNV543EX, ідентифікатор введено 16.11.2021 о 11:38:05. Підписавши кредитний договір, відповідач погодилася з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за вищевказаним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами. Факт отримання грошових коштів від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідачем не спростовано. Суд вважає\~встановленим факт\~укладення відповідачем\~кредитного договору\~№678230636 від 16.11.2021 з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 3ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором її заборгованість складає 54\~023,10 грн., з яких: 15\~500,00 грн. тіло кредиту та 38\~523,10 грн. відсотки, про що свідчать розрахунки заборгованості та виписка з особового рахунка за кредитним договором №678230636 [PERSON] (а.с.91-92, 93-94, 95). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, згідно п.2.1 якого було передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Строк дії вказаного договору згідно п.8.2 було встановлено до 28.11.2019 (а.с.21-27). В подальшому додатковими угодами №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 вносились зміни до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до яких, зокрема, строк його дії було продовжено до 31.12.2024 включно (а.с.32, 33-39, 43, 44, 45). Представник позивача зазначив, що первісне відступлення прав вимоги за кредитним договором №678230636 від 16.11.2021, відбулось від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» на підставі зазначеного вище договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, підтвердженням чого є витяг з реєстру прав вимоги №169 від 18.01.2022 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.46,47,49). 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01 зі строком дії до 04.08.2021 (а.с.50-55). Додатковими угодами №2 від 03.08.2021 продовжено строк дії договору факторингу до 31.12.2022 включно та №3 від 30.12.2022 до 31.12.2024 включно (а.с.60,61). За вказаним договором факторингу ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило право вимоги до відповідача за кредитним договором №678230636 від 16.11.2021, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 (а.с.73-74,75). В подальшому право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу №28/10/24/У від 28.10.2024 було відступлено на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», що підтверджується Актом прийому-передачі реєстру боржників від 28.10.2024 (а.с.77-83, 87-89,90). Враховуючи обставини та положення ст.ст.512, 514 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №678230636 від 16.11.2021 в розмірі набутої вимоги за договором факторингу №28/10/24/У від 28.10.2024 в сумі 54 023 грн. 10 коп., з яких: 15 500 грн. 00 коп. заборгованість по кредиту, 38 523 грн. 10 коп. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17 відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Позивач, обґрунтовуючи правові підстави позову посилався на положення ст.ст.512, 514 ЦК України. Суд на підставі аналізу вищевикладених норм права та позицій Верховного Суду приходить до висновку, що за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги за договорами відступлення права вимоги, договорами факторингу, може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав або вимоги, що може виникнути в майбутньому на підставі, в даному випадку, існуючого кредитного договору на момент укладення договорів факторингу. З матеріалів справи вбачається, що договір факторингу №28/1118-01, за яким відбулось первісне відступлення права вимоги за кредитним договором №678230636 від 16.11.2021, було укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018, тобто за три роки до укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] .. Вказане свідчить, що предметом останнього на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за неіснуючим на той час кредитним договором №678230636 від 16.11.2021, що в свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за кредитним договором №678230636 від 16.11.2021, як ТОВ «Таліон Плюс» згідно договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, так і в подальшому ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» згідно договір факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» згідно договору факторингу №28/10/24/У від 28.10.2024. Крім того, суд враховує, що п.4.1 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу права вимоги до Боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги. Позивачем зазначено, що відступлення права за кредитним договором №678230636 від 16.11.2021 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» згідно договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №169, який складено 18.01.2022. Вказані обставини також додатково виключають той факт, що станом на момент укладення договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги за кредитним договором №№678230636 від 16.11.2021. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі №916/2040/20). Зважаючи на\~викладене,\~аналізуючи наявні\~у матеріалах\~справи докази\~суд дійшов\~висновку про\~відсутність правових\~підстав для\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача\~кредитної заборгованості,\~оскільки матеріали\~справи не\~містять належних\~та допустимих\~доказів на\~підтвердження набуття позивачем у передбачений законом спосіб право вимоги за кредитним договором №678230636 від 16.11.2021, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно задоволених вимог. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження№12-171гс19). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідачки [PERSON] у даній справі представляє адвокат Вовк М.В., який дії на підставі ордеру від 17 грудня 2024 року серії АЕ№1326895 та договору про надання правової допомоги №17/12/2024-М від 17 грудня 2024 року. Вказаним Договором про надання правової допомоги встановлено розмір послуг Адвоката відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України з урахуванням співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову (п.4.1). Так, вартість ознайомлення з матеріалами справи, формування правової позиції та надання консультації становить 1500 грн.; вартість складання адвокатського запиту складає 1000 грн.; вартість ознайомлення з матеріалами судової справи (в приміщенні суду) 1000 грн.; вартість однієї години роботи Адвоката щодо складання процесуальної документації до суду 1500 грн., але не менше ніж 1000 грн. за складання одного процесуального документа; вартість ведення Адвокатом справи в суді першої інстанції складає 2000 грн., незалежно від тривалості та кількості судових засідань; вартість ведення Адвокатом справи в суді апеляційної інстанції складає 2000 грн. незалежно від тривалості та кількості судових засідань (п.4.2 договору). Відповідно до розрахункової квитанції серії АВ-ТБ№0250001 форми №РК-1 від 02.01.2025, акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 02.01.2025 відповідно до умов договору про надання правничої допомоги №17/12/2024-М 17 від грудня 2024 року, відповідач сплатила адвокату за надані послуги 7000 грн. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved