Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

27.05.2024 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов вищезазначений позов, яким ТОВ «ДЕБТ ФОРС» просить: стягнути з [PERSON] на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати в розмірі 96666,99 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 13000,00 грн. та судовий збір в сумі 3028 грн. (а. с. 2-4). Позов обґрунтований наступними обставинами. Між позичальником [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 27.03.2008 був укладений Кредитний договір №014/6435/82/69800, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 86000,00 доларів США зі сплатою 13% річних. 17.08.2012 рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області (справа №359/2867/20122 було стягнуто з [PERSON] н918882,26 грн. заборгованості за Кредитним договором та 1700,00грн. судового збору. Станом на дату подачі позову рішення суду залишається не виконаним. Відповідно до ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2021 було замінено стягувача на ТОВ «Вердикт Капітал». 19.01.2023 було укладено договір про відступлення права вимоги №19-01/23, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги на користь ТОВ «Кампсіс Лігал право вимоги за кредитним договорами до позичальників та/або поручителів, у тому числі за Договором №014/6435/82/69800. 24.05.2023 було укладено договір про відступлення прав вимоги №24-05/23, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Лігал» відступило на користь ТОВ «ДЕБТ ФОРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, у тому числі за Договором №014/6435/82/69800. Посилаючись на вимоги ст.625 ЦК України та правові висновки Верховного Суду, позивач вказує, що наявність судового рішення, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625ЦК України Позивач зазначає, що станом на 30.04.2024 загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних становить 96666,99 грн., з яких: нараховані 3% річних 22581,84 грн, втрати від інфляції 74085,15 грн. Ухвалою судді від 05.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду (а.с.45). У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] , згідно із долученим до позовної заяви клопотанням на підставі ч.3 ст.211 ЦПК України просила розглядати справу без присутності представниув позивача на підставі наявних доказів. Відповідачка у призначене судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином. Відзиву, заяви про розгляд справи без своєї участі до суду не направила. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, матеріали цивільної справи №1005/2867/2012 (провадження 6/359/213/2021) суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2012 року у цивільній справі №1005/2867/2012 (провадження №2/1005/981/20122 було задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної філії Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто на його користь з відповідачки [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) заборгованість за кредитним договором №014/6435/82/69800 від 27.02.2008 року у сумі 918882,26 грн., судовий збір 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн. (а.с.109-110). Рішення суду набрало законної сили 28.08.2012. 29.12.2012 на підставі вищевказаного рішення Бориспільським міськрайонним судом було видано виконавчий лист (а.с.12-на звороті -13). Таким чином, факт укладення кредитного договору між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачкою [PERSON] було встановлено вищевказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, а також підтверджується копію кредитного договору, долученого позивачем (а.с.6-9) та Додатковою угодою №014/6435/82/69800/2 від 21 квітня 2009 року до Кредитного договору №014/6435/82/69800 від 27 березня 2008 року (а.с.10). Суд звертає увагу, що за змістом вказаного кредитного договору було визначено позичковий рахунок для обліку заборгованості позичальника за кредитним договором №223394036 (а.с.6), який у подальшому був використаний замість номеру кредитного договору, як підстава виникнення зобов`язань боржника [PERSON] при відступленні прав вимоги в договорах, укладених між фінансовими установами. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2021 у справі №1005/2867/2012 (провадження №6/359/213/2021) було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749) у виконавчому листі №1005/2867/2012, виданому Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №914/6435/82/69800 від 27 березня 2008 року у розмірі 918882 гривень 26 копійок , судового збору 1700 гривень та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 гривень (а.с.13-на звороті -14 та а.с.а.с.65-67 справи №1005/2867/2012, провадження №6/359/213/2021). Встановлено, що 19.01.2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» уклало з ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» Договір №19-01/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого відступило шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору права вимоги до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору (а.с.14-на звороті - 15), у тому числі і щодо боржника [PERSON] , що підтверджується Реєстром боржників до Договору №19-01/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги Додаток №3 (а.с.17-на звороті -18). На підставі Акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 01.02.2023, підписаного між ТОВ «КАМПСІС ФІНПНС » та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» вони дійшли згоди щодо зарахування зустрічних зобов`язань на загальну суму 661577,78грн., у тому числі за Договором №19-01/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 19.01.2023 (а.с.17 . 24.05.2023 року між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» укладено Договір №24-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» відступило ТОВ «ДЕБТ ФОРС», а ТОВ «ДЕБТ ФОРС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі до боржника [PERSON] за кредитним договором №014/6435/82/69800 (позичковий рахунок для обліку заборгованості позичальника за кредитним договором №223394036) (а.с.21-27,28). Відповідно до вимог ст. ст. 512, 514 ЦК України, а також ст.55 ЦПК України є правонаступником позивача та кредитором у зобов`язанні, що виникло у відповідача [PERSON] на підставі Кредитного договору №014/6435/82/69800 Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0675876371 від 21 листопада 2019 року. Згідно із даними Автоматизовної системи виконавчих проваджень 28.10.2019 було відкрито виконавче провадження №60429342 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко Іваном Павловичем щодо боржника [PERSON] , стягнувачем у якому є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Як вказує позивач, рішення суду боржником, відповідачем у справі [PERSON] не виконано. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. В силу вимог ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором №014/6435/82/69800 від 27.03.2008. У зв`язку з цим первісний кредитом ПАТ «Райфффайзен Банк Аваль» скористався своїм правом дострокового стягнення кредиту, та, як було зазначено вище, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2012 позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено та стягнуто суму заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 918882,26 грн.. Позивач ТОВ «ДЕБТ ФОРС» на вказану суму заборгованості (918882,26 грн.) нарахував 3% річних за період з 01.05.2021 по 23.02.2022 включно на загальну суму 22581,84 грн. (918882,26грн. х 3% / 100%/ 365 дн. х 299 дн.= 22581,84грн.) (а.с.5). Крім того позивачем нараховано інфляційні втрати за період з травня 2021 по лютий 2022 року з урахуванням встановлених індексів інфляції на загальну суму 74085,15 грн. (918882,26 х 1,013х1,002х1,001х0,998х1,012х1,009х1,008х1,006х1,013х1,016 - 918882,26 = 74085,15грн.). Таким чином, з ухваленням Бориспільським міськрайонний судом у 2011 році рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором від 25.04.2007 зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, водночас підлягає виконанню у спосіб, визначений рішенням суду, яке набрало законної сили. Отже, кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Правильність здійснених позивачем розрахунків перевірена судом. Вимоги п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо заборони нарахування 3% річних та інфляційних втрат згідно із ст.625 ЦК України на період дії воєнного стану позивачем не порушений. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та повністю доведеними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. При вирішенні питання щодо судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до частин першої, третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті\~137\~та частина восьма статті\~141 ЦПК України). Відповідно до вимог частини 2\~статті 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення справи. На підтвердження понесених витрат суду надано : - договір про надання правової допомоги № 25/04-23 від 25.04.2023, укладений між ТОВ «ДЕБТ ФОРС» та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АСІСТАНС» (а.с.35-36), - платіжну інструкцію №0434140000 від 15 травня 2024 року про перерахування ТОВ «ДЕБТ ФОРС» Адвокатському об`єднанню «ЛІГАЛ АСІСТАНС» 78000,00грн.з за надання правової допомоги за договором №25/04-23 від 25.04.2023 (а.с.36-на звороті), - Акт приймання-передачі наданих послуг від 08.05.2024 на загальну суму 13000,00грн., з яких: консультація усна (з вивчення документів) по кредитній справі №014/6435/82/69800 - 1 година в сумі 1500,00грн.; консультація письмова по судовому рішенню по справі №1005/2867/2012 1 година в сумі 1500,00грн.; підготовка (складання) позовної заяви про стягнення 3% , інфляційних збитків 2 години в сумі 6000,00грн.; формування додатків до позовної заяви, зібрання та передача справи замовнику 2 години в сумі 4000,00грн. (а.с.31), - підписана позивачем та АО «ЛІАЛ АСІСТАНС» заявка на надання юридичної допомоги №37 від 01.05.2024 на загальнусуму 13000,00 грн (а.с.39). Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод Європейський суд з прав людини застосовує такі критерії - заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим та мати мають розумний розмір. Верховний Суд неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved