Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на початку липня 2023 року позивачу стало відомо, що відносно неї було видано виконавчий лист про стягнення з неї на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» заборгованості за спожиту електроенергію, відсотків, інфляційної складової боргу, а також судовий збір. В подальшому, позивачем з`ясовано, що її було зазначено відповідачем у вказаній справі помилково, адреса її місця проживання зазначена інша, ніж її фактичне місце проживання, і до неї вона не має жодного відношення. Як вказує позивач, внаслідок безвідповідального ставлення працівників відповідача до звернення до суду та складання позову були порушені права позивача, відносно неї було розпочато примусове виконання рішення суду, накладено арешт на її банківський рахунок, з якого вона отримує пенсію, яка є єдиним джерелом її доходів. Протягом тривалого часу позивач вимушена була з`ясовувати обставини безпідставного стягнення з неї заборгованості, відвідувати офіс ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», відчувати незручності, планувати свій день для відвідування приміщення банку щоб зняти пенсію задля уникнення безпідставного її зняття в рахунок погашення неіснуючої заборгованості, а також приміщення Дарницького районного суду м. Києва для участі в перегляді справи. Позивач зауважує, що наведені обставини спричинили позивачу майнову шкоду у розмірі 19626,80 грн. та моральну шкоду, яку позивач оцінює у розмірі 42144 грн., та які він просить стягнути на свою користь з відповідача. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.09.2024 справу передано до Оболонського районного суду м. Києва за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2024 головуючим у справі визначено суддю Дибу О.В. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.10.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, в матеріалах справи мітиться відзив на позов, в якому вони просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що сторона позивача намагається гіперболізувати розмір та термін дії душевних страждань позивача з метою збільшення ціни позову, оскільки рішення суду від 02.12.2022, яким було стягнуто з позивача заборгованість та на виконання якого видано виконавчий лист, а в подальшому накладено арешт на грошові кошти позивача, було скасовано ухвалою від 16.10.2023, а вже 18.10.2023 закрито виконавче провадження та припинено чинність арешту. Зазначали, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заявленого розміру моральної шкоди, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіяною йому шкодою. Щодо розміру витрат на правову допомогу вказували, що вона є значно завищеною та неспівмірно розміру заявлених позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.12.2022 з [PERSON] стягнуто на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 6901,27 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 5402,97 грн., 3% річних та інфляційної складової боргу у розмірі 1498,30 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн., а всього 9171,27 грн. На виконання вказаного рішення 03.05.2023 Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист. Згідно рішення суду та виконавчого листа, адресою боржника було зазначено: [ADDRESS] . Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хоменка В.В. від 06.07.2023 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать [PERSON] 21.09.2023 представник позивача звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про перегляд заочного рішення суду (а.с.19-21). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.10.2023 скасовано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.12.2022. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хоменка В.В. від 18.10.2023 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 6901,27 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 5402,97 грн., 3% річних та інфляційної складової боргу у розмірі 1498,30 грн., а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн., а всього 9171,27 грн.; чинність арешту коштів/майна боржника припинено. В подальшому, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.01.2024 замінено неналежного відповідача [PERSON] на належних відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно паспортних даних позивача, вона зареєстрована з 20.12.1988 за адресою [ADDRESS] . Як убачається з акту звіряння №1/14469913806 від 14.07.2023 та довідки №3 від 14.07.2023 про спожиту та оплачену послугу електропостачання, сальдо споживача за адресою [ADDRESS] , становить 0,00 грн., при цьому заборгованість складає 392,64 грн. (а.с.17,18). З матеріалів справи убачається, що позивач зверталася до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» із скаргами щодо неправомірного накладення арешту на її банківський рахунок (а.с.16), а також з претензією щодо сплати їй 59710,80 грн. за спричинену моральну шкоду та за витрати понесені на професійну правничу допомогу, проте відповідач жодних дій щодо відшкодування завданої шкоди не вчинив. Частиною першою ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч.ч.1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Водночас, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ч.3 ст.12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом п.п. 1-4 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, позивач звернувся до суду з приводу відшкодування шкоди завданої йому неправомірними діями та бездіяльністю відповідача пов`язаними зі стягненням заборгованості та накладенням арешту на його банківський рахунок. Судом встановлено, що грошові кошти позивача перебували під арештом в період 06.07.2023 по 18.10.2023, з огляду на відповідні постанови винесені приватним виконавцем. При цьому, внаслідок відновлення своїх порушених прав позивач поніс матеріальні витрати у вигляді судового збору за звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення у розмірі 536,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією наявною в матеріалах справи. Крім того, як встановлено судом, між адвокатом Топчієнко В.В. та [PERSON] укладено договір №15/09-ЦП про надання правничої (правової) допомоги від 15.09.2023, видано ордер на надання правничої (правової) допомоги, підписані акти виконаних робіт від 15.09.2023, 18.09.2023, 21.09.2023, 16.10.2023, 15.01.2024, 13.03.2024, на підставі чого вартість надання правової допомоги (а саме: надання клієнту усної консультації, вироблення та узгодження з клієнтом попередньої позиції для подачі заяви про перегляд заочного рішення, прибуття до суду для ознайомлення з матеріалами справи, аналіз матеріалів справи, складання заяви про перегляд заочного рішення, прибуття до суду для участі в судовому засіданні від 16.10.2023, складання заяви про отримання рішення суду від 16.10.2023, прибуття до суду для участі в судовому засіданні від 15.01.2024, складання заяви про отримання рішення суду від 15.01.2024, складання претензії та її відправка засобами поштового зв`язку) склала 19060 грн., які були сплачені позивачем, що підтверджується відповідними касовими ордерами наявними в матеріалах справи. Водночас, суд зазначає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2019 у справі №756/2114/17 (провадження 61-10774св18). Як убачається з матеріалів справи, представник позивача не брав участі в судовому засіданні, яке відбулося 15.01.2024 у Дарницькому суді м. Києва, претензія щодо відшкодування шкоди була складена особисто [PERSON] , яка відповідно значиться відправником згідно рекомендованого поштового повідомлення, доказів складання заяв про отримання рішення суду не надано, при цьому згідно вимог чинного законодавства рішення суду направляється судом усім учасникам справи. Суд також не може погодитися з переліком наданих послуг наведених адвокатом позивача в акті приймання-передачі від 18.09.2023, оскільки дії щодо ознайомлення з матеріалами справи та опрацювання (аналіз) матеріалів справи носять аналогічний характер, та, на думку суду, повинні включатися до витрат, пов`язаних з ознайомленням з матеріалами справи, проте у наданому акті вони розподілені представником позивача окремо на кожну дію, штучно збільшуючи вартість наданої правової допомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди та стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 10536, 80 грн. Щодо відшкодування завданої моральної шкоди суд зазначає наступне. За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач посилався на те, що ним понесено душевні страждання та стрес, порушено нормальні життєві плани, вжито додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки він є пенсіонером та особою похилого віку, що тривало значний період часу з 06.07.2023 по 15.01.2024, чим негативно впливало на його сон, самопочуття та здоров`я, проте зазначені обставини не підтверджені відповідними доказами, як і спричинення йому у зв`язку з цим моральних страждань, у зв`язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Крім того, між адвокатом Топчієнко В.В. та [PERSON] укладено договір №15/09-ЦП про надання правничої (правової) допомоги від 15.09.2023, видано ордер на надання правничої (правової) допомоги, підписано акт виконаних робіт від 22.01.2025, на підставі чого вартість надання правової допомоги (а саме: прибуття до суду для участі в судовому засіданні від 29.11.2024 та від 22.01.2025) склала 8000 грн., які були сплачені позивачем, що підтверджується відповідними касовими ордерами наявними в матеріалах справи. Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1500 грн. та стягнути їх з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Outcome: partial