Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути заборгованість за укладеним з ТОВ «ФК «Арагон»» кредитним договором № 9424386 від 07.07.2021, в сумі 40\~026,00 грн., посилаючись відступлення права вимоги 21.10.2021 за вказаним кредитним договором та на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором. В обґрунтування вимог позивачем зазначено про укладення 07 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Арагон»» та відповідачем кредитного договору № 9424386, відповідно до\~умов якого\~відповідачу було\~надано кредит\~в сумі\~2\~000,00\~грн.\~шляхом перерахування\~грошових коштів\~на банківську\~картку,\~належну відповідачу.\~Між ТОВ\~«ФК «Арагон» та позивачем 21 жовтня 2021 року укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 21/10.2021, відповідно до умов якого ТОВ «ВВС-Факторинг» набуло право вимоги до відповідача за договором № 9424386 від 07.07.2021. Оскільки умови кредитного договору відповідачем виконувались неналежним чином, кредит та відсотки у встановлені договором строки не сплачені, з метою захисту прав нового кредитора, позивач просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 01 липня 2024 року прийнято до провадження позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 19 серпня 2024 року витребувано з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий Дім» інформацію щодо перерахування 07.12.2022 первинним кредитором ТОВ «Мілоан» на рахунок [PERSON] коштів в сумі 4\~000,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 55498257. Ухвалою суду від 11 листопада 2024 року витребувано з Відділення поліції № 4 Криворізького районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області відомості про хід досудового розслідування кримінального провадження № 12024046750000350 від 24.07.2024 за заявою [PERSON] , із наданням копій матеріалів провадження, в тому числі заяви [PERSON] від липня 2021 року, тощо. Ухвалою суду 11 грудня 2024 року витребувано з Акціонерного товариства «Таскомбанк» інформацію щодо перерахування 07 липня 2021 первинним кредитором ТОВ «Арагон» на платіжну картку [NUMBER] , емітентом якої є TASCOM BANK, номер транзакції 32565-80850-90654, номер замовлення 224343, код авторизації 311048, опис: видача кредиту по договору 9424386, указавши в тому числі відомості щодо особи, якій належить указана платіжна картка та якій було перераховано кредитні кошти. У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. Згідно прохальної частини тексту позовної заяви, представник позивача Юхименко Ю.Ю. просить розгляд справи проводити за його відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з відзивом на відзив. В обґрунтування відзиву на позов зазначено, що 22 липня 2021 року на його мобільний телефон надійшло смс-повідомлення від фінансової компанії ТОВ «ФК «Арагон», в якому повідомлялось, що 22.07.2021 спливає останній день кредиту, до сплати 2\~570,00 грн. Крім того, раніше, а саме 13.07.2021 на його фінансовий телефон 068-457-82-92 надійшло смс-повідомлення від фінансової компанії ТОВ «ФК «КИФ», в якому було зазначено, що 11.07.2021 спливає останній день користування кредитом. 15 липня 21 року він звернувся до Відділення поліції № 4 КРУП ГУ НП в Дніпропетровській області із заявою про скоєння відносно нього кримінального правопорушення, а саме шахрайства. Він ніколи не оформлював ніяких договорів ні в електронному ні в паперовому вигляді з ТОВ «Арагон», тому вважає, що невідомими особами без його відома було зламано гугл-акаунт, викрадені особисті дані та оформлений кредит на його ім`я. Ніякого електронного підпису одноразовим ідентифікатором він не отримував та не використовував, вказана в договорі пошта електронної адреси йому не належить і в нього є всі підстави вважати, що згідно з ІР-адерсою він обліковується в м. Київ. Грошові кошти в сумі 2\~000,00 грн. за спірним кредитним договором він не отримував, клієнтом банку-емітенту Таскомбанк , на яку було перераховано кошти за кредитним договором, він ніколи не був, рахунків у цьому банку не мав і згідно письмової довідки, клієнтом АТ «Таскомбанк» ніколи не був. Вважає, що заповнення онлайн-анкети на сайті торговця Сredit-pro.com.ua через платіжний сервіс Platon 07.07.2021, ніби то від його імені, із зазначенням його персональних даних, а також отримання смс-повідомлення чи іншим чином одноразового ідентифікатору та введення його на даному сайті нібито то від його імені, із зазначенням його персональних даних, не можна вважати належним способом ідентифікації фізичної особи. Тому просить відмовити в задоволенні вимог. Відповіді на відзив до суду не надійшло. Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). У справі встановлено, що 07 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» та [PERSON] було укладено договір № 9424386 надання коштів у позику,в тому числі й на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого Згідно пункт у 2.1. кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 2000,00 грн. на засадах зворотності, строковості, платності,а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та всі інші платежі на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 15 днів до 23 липня 2021 року (включно) від дати отримання позичальником кредиту, але не більше 30 днів (п. 3.1. договору). Згідно пункту 3.2 договору, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строк, визначений п. 3.1 цього договору. Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 21 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «ВВС-Факторинг» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 21/10/2021, згідно з умовами якого відступлено права грошової вимоги за кредитними договорами вказаними у реєстрах боржників (а.с. 92-93 копія договору). Як вбачається з витягу з реєстру боржників ТОВ «ФК «Арагон» передано право вимоги за кредитним договором №9424386 від 07.07.2021 (а.с. 48-77). Стосовно доводів сторони відповідача щодо неукладеності кредитного договору, то суд звертає увагу, що за приписами статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку,не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному\~статтею 204 ЦК України. Крім того,згідно з пунктом 2 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі -Положення № 705), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу за наявності можливості змінити ПІН користувачем зобов`язаний проінформувати користувача про це право та запропонувати змінити ПІН. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку; 4) банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний\~негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705). Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18), від 24 липня 2019 року у справі №753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 01 липня 2020 року у справі №712/9107/18 (провадження №61-9877св19), від 21 квітня 2021 року у справі №751/6050/18 (провадження № 61-18544св19). Так, з матеріалів наданих на виконання ухвали суду кримінального провадження № 12024046750000350, оглянутого судом в судовому засіданні, 15 липня 2021 року [PERSON] звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, вказавши, що 07.07.2021 близько 17.00 години перебуваючи за місцем проживання отримав на свій мобільний телефон смс повідомлення про схвалення кредиту, який він не оформлював. Однак відомостей про те, що відповідачем відразу було повідомлено фінансову установу про незаконність (помилковість) здійсненої фінансової операції (схвалення кредиту), матеріали справи не містять, хоча чинним законодавство передбачено обов`язок відповідача здійснити відповідні дії. Натомість через 8 днів [PERSON] звернувся до правоохоронних органів. Більш того, як у письмових поясненнях [PERSON] , та і з протоколу допиту потерпілого у кримінальному провадженні вбачається посилання на оформлення кредиту у LoviLave , проте жодного посилання чи згадку на отримання повідомлень від ТОВ «ФК «Арагон» про схвалення чи отримання кредитних коштів, хоча такі повідомлення мали місце згідно тексту відзиву на позов [PERSON] . За таких обставин, суд відхиляє заперечення відповідача в цій частині. Разом з тим, пунктами 3.3-3.4 кредитного договору сторони погодили, що кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Датою отримання кредиту позичальником вважається дата зарахування відповідної суми на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Так, на виконання вимог ухвали суду від 11 грудня 2024 року, АТ «Таскомбанк» (емітентом платіжної картки) надано повідомлення про перерахунок коштів в сумі 2\~000,00 грн. на платіжну картку № [NUMBER] , 07.07.2021 о 14:41 , належну [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), якому у вказаному банку відкрито рахунок, відтак з наданих доказів вбачається відсутність факту перерахування кредитних коштів на картку позичальника, яким згідно умов договору являється [PERSON] , а отже має місце невиконання умов кредитного договору. Посилання у позовній заяві на доведеність факту успішного проведення транзакції щодо надання коштів, згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» на висновки суду не впливають, оскільки сам по собі факт надсилання коштів на конкретну банківську карту, не доводить належність даної картки відповідачу: жодних доказів того, що зазначений в інформаційній довідці номер картки належить саме [PERSON] , як і доказів \~його погодження, в матеріалах справи немає, чи чому зазначений факт спростовується довідкою банку-емітенту. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Розрахунок заборгованості, який позивач долучив до позовної заяви, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75\~виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що саме відповідачу\~по справі\~були перераховані\~грошові кошти у розмірах, які зазначені позивачем по справі. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Позивач, подаючи позовну заяву не був позбавлений можливості надати всі необхідні докази, добросовісного виконання своїх процесуальних прав, як і подати до суду відповідь на відзив з обгрунтуванням доводів та доказів на його підтвердження, ураховуючи принципи змагальності в судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Суд звертає увагу, що виникненню у позичальника обов`язку повернути позику має передувати виконання позикодавцем своїх зобов`язань щодо надання такої позики, а за відсутності доказів належного виконання своїх зобов`язань позикодавцем суд не може стверджувати про виникнення у позичальника зобов`язання щодо повернення позики. Ураховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Ураховуючи відмову у задоволенні вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed