Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду із позовною заявою до\~ [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 06.12.2022 між [PERSON] та ТзОВ «Споживчий центр» укладено кредитний договір № 06.12.2022-100000598, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав надавши відповідачу кредит у сумі 12 000,00 грн., строком на 42 дні за процентною ставкою «Економ» Ставка «Економ» у розмірі 2 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». Ставка «Стандарт» у розмірі 3 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім першого чергового періоду та протягом періоду «Економ». Відповідно до Договору та квитанції про видачу коштів, позивачем надано позичальнику кредит у розмірі 12 000,00 грн. строком на 42 дні, а відповідачем отримано кредитні кошти у зазначеному розмірі. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав і кредит у визначений строк не повернув. Станом на 16.01.2023 утворилась заборгованість у розмірі 25 440,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 12 000,00 грн. та за відсотками 13440,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий Центр». Тому, звертаючись з даним позовом, просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 10.09.2024 року провадження по справі відкрито та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву у якій просить розглянути справу без його участі, просить суд позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, в судове засідання не з`явився повторно, про дату та місце слухання справи належним чином сповіщений, про причини неявки суд не повідомлено. 18.11.2024 року відповідачем подано пояснення в обґрунтування яких покликається на те, що позивачем не доведено підписання саме ним документів та саме цим електронним підписом одноразового ідентифікатора. З додатків до позову не вбачається письмової згоди сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, позивачем не надано доказів укладення (підписання) договору з боку ТОВ «Споживчий центр» аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів, в розумінні ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Зазначене свідчить про не укладення кредитного договору. Тому вважає, що сторона позивача не надала суду належних доказів того, що між сторонами договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору про надання кредиту і відповідно укладено такий. Також відповідач зазначає, що електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї додатків, жодних доказів, отриманих з програмного забезпечення Кредитора, тобто таких, в яких міститься чітка хронологія дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі, що підтверджують надсилання на номер телефону відповідача смс-повідомлення у вигляді цифрової послідовності, що зазначена у реквізитах Кредитного договору, та яка нібито була використана відповідачем у якості одноразового ідентифікатора, для підтвердження підписання кредитного договору - позивачем суду не надано, а посилання позивача про те, що в договорі та додатках до нього міститься вказівка про те, що вони підписані одноразовим ідентифікатором нібито відповідачем - як на підставу підписання позичальником кредитного договору, шляхом використання одноразового ідентифікатора не є належним та допустимим доказом. Окрім того відповідач стверджує, що позивачем не надано доказів на проведення ідентифікації, верифікації клієнта, що передбачений Додатком 2 до Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, яке затверджено Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2020 №107. Що стосується посилання позивача на те, що кошти в сумі 12000 грн. були перераховані на його картку VISA 414962*30, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, вважає, що квитанція, додана до позовної заяви, не підтверджує перерахування коштів саме позивачем - саме відповідачу, як і отримання нібито ним коштів. Відповідач наголошує, що довідка-розрахунок про стан заборгованості по кредитному договору № 06.12.2022-100000598 від 06.12.2022 на загальну суму заборгованості 25440 грн., з яких 12000 грн. основний борг та 13440 грн. проценти, яка надана позивачем також не є первинним документом, який підтверджує отримання коштів згідно кредитного договору та користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості. Окрім того, зазначена довідка-розрахунок не містить розрахунку заборгованості за нарахованими відсотками, що позбавляє можливості суд перевірити законність їх нарахування у заявленому розмірі. Відтак, належних доказів на підтвердження тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що заборгованість відповідача по кредитному договору складає 25 440,00 грн., матеріали справи не містять. Інших документів, які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів від позивача на умовах кредитного договору позивачем не надано. А тому, відповідач вважає, що позов не підлягає до задоволення і слід відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» повністю. Відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України\~уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 129 Конституції України,\~ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст.3 ч. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 06.12.2022 між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) № 06.12.2022-100000598, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 12 000,00 грн., строком на 42 дні за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт». На виконання умов договору 06.12.2022 року відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 12 000 гривень шляхом перерахунку на його банківський рахунок за допомогою системи LIQPAY, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк». Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 6 Заявки ставка «Економ» у розмірі 2 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». Ставка «Стандарт» у розмірі 3 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім першого чергового періоду та протягом періоду «Економ». Кредитний договір був укладений в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 3.1, 3.2 Договору, кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника Відповідно до п.4.1, 4.2 , кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та поворотності. Сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання кредиту (включаючи безпосередньо день надання кредиту) включно до дати його фактичного повернення. У разі дострокового повного повернення кредиту позичальник у день цього повернення сплачує проценти за період фактичного користування кредитом (включаючи безпосередньо день надання кредиту). У разі дострокового часткового повернення кредиту у день повернення позичальник сплачує проценти за період фактичного користування всією сумою кредиту, а на залишком суми кредиту нараховуються проценти у загальному порядку, передбаченому договором. Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) та Заявка, яка є частиною кредитного договору, підписані позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Позичальник також у додатку до анкети позичальника вказав свої паспортні дані, місце проживання, ідентифікаційний номер, номер особистого електронного платіжного засобу, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором А912. У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на веб сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Вищевикладене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.06.2022 по справі № 757/40395/20-ц. ТОВ "Споживчий центр" належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти на загальну суму 12 000,00 грн. Натомість, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 06.12.2022-100000598 від 06.12.2022, за відповідачем наявна заборгованість в сумі 25 440,00 грн, в тому числі 12 000,00 грн основний борг; 13 440,00 грн. проценти. Правильність наданих товариством розрахунків заборгованості не спростована відповідачем в установленому законом порядку, вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ. У спростування зазначених представником позивача доводів відповідачем будь яких доказів не надав. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем. При цьому, ТОВ «Споживчий центр» належним чином виконало свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував свої обов`язки за договором. Враховуючи те, що відповідач, будучи ознайомлений з умовами кредитування, уклавши кредитний договір не виконує його істотні умови щодо порядку та строків погашення кредиту, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором на загальну суму 25 440,00 грн. Відповідно дост.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору, яка сплачена банком при поданні позовної заяви до суду та складає 2422,40 грн.

Outcome: approved