Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Акціонерне товариство КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі\~у тексті\~також \~КБ «Приватбанк»або Банк, або позивач) через свого представника Ляра Д.Ю. 25.11.2024 за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі у тексті також позичальник або відповідач), у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 01.10.2023 між Банком та позичальником укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 52 400,00 грн строком на 36 місяців із встановленням річної відсоткової ставки 18%. Відповідач не\~виконав своїх\~зобов`язань\~за договором,\~у зв`язку\~з чим\~станом на\~29.09.2024\~утворилась заборгованість\~у розмірі\~51\~293,76\~грн,\~що складається\~з заборгованості\~за тілом\~кредита \~46\~577,76\~грн,\~та заборгованості\~за відсотками\~ 4\~716,00\~грн,\~яку позивач просить стягнути з відповідача. Також разом із заборгованістю за договором позики позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2\~422,40 гривень. Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, у встановлений строк відзив до суду не подав, причин ненадання відзиву суду не повідомив. Ухвалою суду від 28.11.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17 грудня 2024 року. Ухвалою суду від 17.12.2024 розгляд справи відкладено на 16 січня 2024 року. Представник позивача КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання розгляд справи проводити за його відсутності. Вказав також, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання та не подав відзиву на позов. Ураховуючи те, що відповідач, якого було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, відзиву не подав і не навів суду поважних причин цього, суд вважає за можливе розглянути і вирішити справу за відсутності відповідача за наявними матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд дослідив та оцінив матеріали справи, докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків. 04 січня 2022 року [PERSON] власноруч, за допомогою планшета, підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 22-32). У цій Заяві відповідач, серед іншого, погодився з використанням такого способу простого електронного підпису як ОТР-пароль при наданні Банком будь-яких послуг клієнту, в т.ч. укладення між сторонами кредитних договорів, (п.3 Заяви). В подальшому, 01 жовтня 2023 року дистанційно за допомогою ОТР-пароля підписав Паспорт споживчого кредиту, Кредитний договір № б.н. та Додаток 1 до кредитного договору Графік платежів, копії яких містяться у матеріалах справи (а.с. 33-48). Станом на 01.10.2023 КБ «Приватбанк» був, і наразі є, державним банком, що підтверджується Статутом КБ «Приватбанк», нова редакція якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №594 (в редакції постанови КМУ від 14.08.2019 №712), та погоджена Національним банком України 06.09.2019, а також Витягом з Державного реєстру банків (а.с. 8-10). Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за\~кредитним договором\~банк або\~інша фінансова\~установа (кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти (тут і далі по тексту норми права застосовуються судом у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин). Частиною першою статті 1055\~ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі статтею 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Нормою частини другої статті 638\~ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Таким чином, сторони уклали кредитний договір № б.н. від 01.10.2023 (далі у тексті Кредитний договір). Зі змісту п. 2.1 Кредитного договору вбачається, що Банк зобов`язався надати позичальнику строковий кредит на споживчі цілі, а саме відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, у розмірі визначеному договором в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в обумовлені цим договором терміни. Умовами укладеного Кредитного договору (п.1 Істотні умови кредитування) передбачено: сума кредиту 52 400,00 грн; строк кредитування 36 місяців, процентна ставка 1,5% сплачується щомісячно від загальної суми кредиту (18% річних), тип процентної ставки фіксована, порядок повернення кредиту щомісяця рівними частинами згідно графіку платежів. Згідно з Графіком платежів (Додаток 1 до Кредитного договору) суми платежів розраховані на 36 місяців, розмір щомісячного платежу за кредитом 2241,56 грн: у т.ч. за тілом кредиту 1455,56 грн, проценти за користування кредитом 786,00 грн, дата останнього платежу 01.10.2026. 01 жовтня 2023 року Банк надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 52 400,00 гривень, що підтверджується Розрахунком заборгованості за Кредитним договором, довідкою від 01.10.2024 та випискою за Кредитним договором (а.с.20-21). Отже, між сторонами на підставі укладеного Кредитного договору виникли кредитні правовідносини, а саме відносини щодо споживчого кредитування, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі у тексті ЦК України), Закону України «Про споживче кредитування» від 16.11.2016 № 1734-VIII, інших актів законодавства. Суд встановив, що у подальшому відповідач свої зобов`язання, взяті на себе за Кредитним договором виконував несвоєчасно і не у повному обсязі. Так, з наданої позивачем виписки убачається, що за період з 01.10.2023 по 01.10.2024 (за 12 місяців) відповідачем внесено платежів за Кредитним договором у загальній сумі 8\~966,24 грн, тоді як умовами Кредитного договору, сума внесена на виконання його умов мала складати 26\~898,72 грн (2241,56 х 12). Таким чином відповідач порушив умови Кредитного договору. Доказів, які це спростовують, відповідачем не надано. Разом з тим, позовна вимога Банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в повному обсязі не може вважатися обґрунтованою з наступних міркувань. Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до частини третьої статті 1054 особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відносини між\~кредитодавцями,\~кредитними посередниками\~та споживачами\~під час\~надання послуг\~споживчого кредитування\~регулюються Законом України\~«Про споживче\~кредитування» від\~16.11.2016\~№ 1734-VIII (далі у тексті Закон №1734-VIII), який набрав чинності 10 червня 2017 року. До зазначеної дати регулювання цих відносин відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною четвертою статті 16 Закону №1734-VIII\~(у редакції, чинній на час укладення та виконання Кредитного договору) передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, наведеного у постанові ВП ВС від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту». Також у згаданій постанові ВП ВС зазначила, що «звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.». Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на аналогічні положення передбачені частиною четвертою статті 16 Закону №1734-VIII, суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц (провадження №14-680цс19), є релевантною для встановлених у цій справі правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд констатує, що кредит надано Банком позичальнику на споживчі цілі, про що вказано у тексті Кредитного договору з посиланням на положення Закону №1734-VIII. Окрім того, згідно п. 3.2.3 Кредитного договору позичальник зобов`язався повністю повернути кредит у строк кінцевої дати повернення кредиту відповідно до графіку, а за п.3.3.2 цього ж договору Банк, при настанні передбачених цим пунктом обставин, має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів, виконання інших зобов`язань за кредитом у повному обсязі шляхом надсилання повідомлення. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). З матеріалів справи не вбачається, що Банк надсилав позичальнику повідомлення (вимогу) про дострокове погашення кредитної заборгованості, а відповідач її отримував, докази її направлення (отримання) відсутні, а відтак відсутні підстави стверджувати, що позивач виконав вимоги ч. 4 ст. 16 Закону №1734-VIII, якою врегульовано порядок дострокового погашення споживчого кредиту. Таким чином, оскільки позивач не довів належними і допустимими доказами ті обставини, що строк виконання кредитного зобов`язання змінено у встановленому законом порядку і що у позичальника виник обов`язок достроково повернути кредитні кошти, то суд дійшов висновку про те, що права позивача в частині повернення частини кредиту, строк сплати якого станом на дату подання позову не настав, не порушені, а позовні вимоги КБ «Приватбанк» до [PERSON] щодо стягнення всієї суми заборгованості достроково є передчасними. Як слідує з умов Кредитного договору (Графіка платежів), станом на дату звернення позивача до суду (25.11.2024) у відповідача виникло зобов`язання сплатити чергові платежі за тілом кредиту за період з 01.10.2023 по 01.11.2024 (13 міс.) на суму 18\~922,28 грн (1455,56 грн х 13). З доданих до позовної заяви виписки та розрахунку заборгованості за Кредитним договором убачається, що всього коштів за цим кредитом за період з 01.10.2023 по 01.10.2024 було внесено позичальником в сумі 8966,24 грн, з яких Банком на виконання умов договору зараховано за тілом кредиту 5\~822,24 грн. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредита підлягають задоволенню в сумі 13\~100,04 грн (18\~922,28 - 5\~822,24). Що стосується\~позовних вимог\~в частині\~стягнення заборгованості\~за нарахованими\~відсотками в\~сумі 4716,00\~грн,\~то вони нараховані Банком в межах строку дії Кредитного договору відповідно до його умов, що підтверджується розрахунком заборгованості за період з 01.10.2023 по 29.09.2024. Оскільки відповідачем не спростовано правильність нарахування відсотків за користування кредитом, не подано контррозрахунку, то в силу приписів статей\~1048,\~1054\~ЦК України\~та з\~урахуванням принципів\~диспозитивності і\~змагальності,\~позовні вимоги\~у цій\~частині підлягають\~задоволенню.\~ Отже, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором за тілом кредита у сумі 13\~100,04 грн та за нарахованими відсотками 4716,00 грн, а всього у сумі 17\~816,04 грн (13\~100,04 + 4716,00). Відповідно до частини першої статті 141\~ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 2\~422,40 гривень згідно платіжної інструкції № ZZ425B24L0 від 05.11.2024. Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 34,73% від заявленої суми, то з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 841,30 грн (2\~422,40 грн х 34,73%). На підставі наведеного вище, статей 207, 525, 526, 530, 629, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статей 1, 16\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» та

Outcome: partial