Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача- Голованівський відділ ДРАЦС у Голованівському районі Кіровоградської облапсті Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про виключення відомостей про особу, як батька, з актових записів про народження дітей, шляхом направлення заяви засобами поштового зв`язку, яка надійшла до суду 12.11.2024, в якій просить виключити відомості про батьківство позивача [PERSON] з наступних актових записів про народження дітей: - [PERSON] - №6 , [INFO] , що був здійснений 01.10.2008 Розкішненською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області; - [PERSON] - №3 , [INFO] , що був здійснений 10.04.2012 Розкішненською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області. Судові витрати по справі залишити за позивачем. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.11.1993 між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який розірваний рішенням Голованіцвського районного суду Кіровоградської області від 09.09.2024. 02.09.2008 відповідач нородила сина [PERSON] та [INFO] - доньку [PERSON] .Батьком народжених дітей був записаний [PERSON] , однак він не згоден з цим. Представник позивача вказала, що приблизно в 2006 році після сварки сторін відповідач неочіковано поїхала до Республіки Молдова, де вона народилась. Позивач продовжував проживати в с. Маринопіль Голованівського району Кіровоградської області. У телефонному режимі позивачу вдалося знайти спільну мову з відповідачкою та дійшли спільного рішення про їх примирення. Періодично відповічка приїжджала до України проте повернутися на постійне місце проживання до позивача категорично відмовлялася, мотивуючи це тим, що в Молдові вона знайшла висооплачувану роботу. Позивач не мав бажання переїжджати до Молдови, оскільки в селі було багато роботи по господарству, був город та худоба за чим потрібно було слідкувати. Коли відповідача повідомляла позивача про вагітність, в нього не було сумніву, що це його діти, оскільки не дивлячись на те, що відповідач їздила на роботу до Молдови, вона завжди приїздила у відпустку та по можливості в іншгі періоди додому до позивача, дітей вона також народжувала в Україні. З початку 2014 року шлюбні відносини подружжя почали погіршуватися, відповідачка з дітьми почали рідше приїздити до України, а коли приїздили, то позивач почав помічати, що вона постійно таємно розмовляла з кимось по телефону, виходячи на двір, приховувала інформацію про те з ким спілкувалась, часто була агресивна та роздратована. З кожним роком випадки непорозумінь, конфліктів, сварок частішали, що призвело до того, що шлюбні стосунки між ними розпались. Однак, позивач увесь час продовжував спілкуватись з дітьми, приймати їх на канікули у себе вдома, брати участь у вихованні т дарувати подарунки, надавати матеріальну допомогу. В травні 2024 року, в розпалі чергової сварки, відповідачка повідомила позивача про те, що діти не його, а їх біологічним батьком насправді є чоловік з яким вона познайомилась в Молдові ще в 2006 році, коли вперше приїхала туди з України і з яким вона по сьогоднішній день перебуває у стосунках та з яким наразі проживає разом у Молдові. 13.11.2024 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 21.11.2024 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого розгляду. Представник позивача [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав вказаних в позові та просила позов задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву, в якій просила справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Зазначила, що підтверджує те, що з дітьми [PERSON] та донькою [PERSON] позивач не має жодної кровної спорідненості, просила не призначати у справі судово-генетичну експертизу, наполягає на задоволенні позову, оскільки біологічним батьком дітей є інший чоловік а не позивач. Відповідно до частин 3, 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази та заяву відповідача, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В підготовчому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , [INFO] народилась [PERSON] , батьками яких вказані - батько [PERSON] та мати - [PERSON] . Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 09.09.2024 шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 27.11.1993 виконавчим комітетом Розкішненської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №10 ( повторно видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ) розірвано. Рішення суду набрало законної сили 10.10.2024. В травні 2024 року позивачу стало відомо про те, що він не є біологічним батьком дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідач надала суду заяву, в якій визнала позовні вимоги в поному обсязі та підтвердила факт про те, що біологічним батьком дітей є інший чоловік, а не позивач, який вказаний в свідоцтвах про народження дітей. Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі, а обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 1211 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду, згідно платіжних інструкцій, а інша частина судового збору в тому ж самому розмірі, покладається на позивача. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved