Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбута визнання місцяпроживання малолітньої дитини. Позивач зазначає, що перебуває у шлюбі з [PERSON] , який було укладено 17.01.2015. Від цього шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що між подружжям зникло взаємопорозуміння, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між сторонами. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, подальше життя. З травня 2022 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Останнє місце проживання Відповідача м.Курахове. З серпня 2023 р. малолітня донька [PERSON] проживає разом із батьком, Відповідач не приймає участі у її вихованні та утриманні. Усі батьківські обов`язки позивач здійснює самостійно. Весь цей час Відповідач не приймає участі у житті дитини, спілкується з дитиноюмало, не цікавиться її успіхами, духовним та фізичним розвитком. За місцем проживання малолітньої дитини з батьком створені всі умови для комфортного її проживання та розвитку. Всі питання щодо медичного обслуговування та в разі необхідності її лікування, завжди вирішувалося батьком особисто. Позивач у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановлений законодавством строк та порядок, надала до суду заяву, у якій просила справу розглядати без її участі, з позовними вимогами згодна. Представник третьої особи надав до суду заяву, у якій просить справу розглядати без участі представника, з урахуванням наданого висновку. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст.\~223, ст.\~280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів справи вбачається, що 17.01.2015 року, між [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] (прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] ) ( [INFO] ) у Виконкомі Курахівської міської радиМар`їнського району Донецької області, був зареєстрований шлюб, актовий запис № 10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , повторно виданим 28 червня 2022 року. Копією свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] підтверджується, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Позивач та відповідач однією сім`єю не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони по справі є різними людьми. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.ст.\~160,\~161 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. На підставі викладеного та

Outcome: approved