Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Згідно з позовною заявою сторони є батьками [PERSON] , який народився [INFO] й наразі проживає з батьком. Мати проживає окремо й за твердженням позивача матеріально дитину не утримує. З огляду на це позивач просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина у розмірі частини всіх видів її доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позов не визнає. Не заперечує, що син проживає з батьком, але вважає недоведеним факт утримання дитини позивачем. Натомість стверджує, що завжди дбала про сина й продовжує добровільно надавати кошти на його утримання. Сторони в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подав заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності. Представниця відповідачки вдруге подала клопотання про відкладення розгляду справи, яке залишене судом без задоволення з огляду на положення частини 4 статті 223 ЦПК, за змістом якої у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Статтею 4 ЦПК України передбачено право кожної особи на звернення до суду в порядку, встановленому цим Кодексом, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 22.10.2010 року, батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 11). Відповідно до довідки № 267/0/109-24 від 23.01.2024 року за адресою [ADDRESS] [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] [INFO] , якого виховує самостійно (а. с. 13). Як зазначено в статті 27 Конвенції про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати (частина 1 статті 189 СК України). За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз наведених вище норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків з утримання неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в твердій грошовій сумі або в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому вибір способу стягнення аліментів визнано виключним правом стягувача аліментів. Це право стягувача є безумовним, суд не може на власний розсуд змінювати спосіб стягнення аліментів незалежно від провадження (наказне або позовне), в якому стягуються аліменти. Водночас частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Звернення позивача, з яким проживає неповнолітня дитина, саме собою свідчить про відсутність між ним та відповідачкою, котра проживає окремо, домовленості щодо способу виконання нею свого обов`язку з утримання дитини. Відповідачка покликається на відсутність прямих доказів витрат позивача на утримання сина. При цьому власні твердження про надання коштів на утримання дитини жодними доказами не підтверджує. Водночас суд зауважує, що за змістом норм сімейного законодавства добровільне надання батьком, який проживає окремо від дитини, коштів на задоволення її потреб, не позбавляє батька, з яким проживає дитина, права на стягнення аліментів у судовому порядку. З огляду на встановлені при розгляді цієї справи обставини, зважаючи на вік і потреби дитини та відсутність у справі даних про обставини, що унеможливлювали б участь матері в утриманні сина в обсязі заявлених до стягнення аліментів, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. На підставі статей 133, 141 ЦПК України та статті 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачки в дохід держави підлягають стягненню 1211,20 грн судового збору.

Outcome: approved