Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

У травні 2024 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 2227,23 грн. В обґрунтування зазначає, що позивач є одноосібним власником квартири [ADDRESS] , право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 вересня 2021 року. Раніше вказана квартира належала відповідачу на праві власності. 28.09.2021 позивач прибув до квартири для підготовки для передачі квартири в оренду та здійснення перевірки показників і стану лічильників, однак доступ до квартири був відсутній. Позивачу стало відомо, що в належній йому квартирі без жодних законних підстав знаходився колишній власник [PERSON] , яка відмовилась виселятись із квартири та сплатити борги за комунальні послуги. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року виселено [PERSON] з належної позивачу квартири. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року стягнуто з відповідача на користь позивача сплачену суму грошових коштів за житлово-комунальні послуги. Однак, станом на 30 квітня 2024 року утворилась заборгованість за спожиті відповідачем житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 жовтня 2023 року по 30 квітня 2024 року у розмірі 2227,23 грн. 22.05.2024 позивач сплатив заборгованість, відтак вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 05.09.2024 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів. 04.10.2024 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільної справи - в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01.11.2024 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів. 08.11.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів. У судове засідання сторони не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце судового розгляду. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, відповідно до копії нотаріального свідоцтва про право власності від 22 вересня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №340, [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з: квартири номер [ADDRESS] , яке придбано [PERSON] за 1234747,00 грн, що раніше належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 вересня 2021 року №276158746, квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , дата державної реєстрації 22 вересня 2021 року. Відповідно до копії витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 07 лютого 2022 року №78977622 про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за адресою: [ADDRESS] , станом на 07 лютого 2022 року відсутні зареєстровані за вказаною адресою. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2024 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року залишено без змін. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Святошинського районного ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ), ДП «Сетам», [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання недійним правочину, укладеного за результатами проведених електронних торгів та застосування наслідків недійсності правочину. Відповідно до копії акту ОСББ «Перемога 146» про фактичне проживання особи від 13 жовтня 2023 року, [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією акту ОСББ «Перемога 146» про не проживання особи від 13 жовтня 2023 року, за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 22 вересня 2021 року фактично не проживає [PERSON] . Відповідно до копії повідомлення-рахунку на сплату комунальних послуг за травень 2024 року ПрАТ «АК «Київводоканал» за адресою: [ADDRESS] , загальна сума до сплати за централізоване водопостачання та централізоване водовідведення становить 2227,23 грн. Квитанцією №7603649 від 22 травня 2024 року [PERSON] сплачено 2227,23 грн за водопостачання за травень 2024 року. Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. У відповідності до ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16 дійшов висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. З аналізу наведених вимог закону вбачається, що обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на їх споживача, який є власником майна за яким надаються послуги, або особою, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги за такою адресою. Як вбачається із матеріалів справи, власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] . При цьому, [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказане свідчить про те, що дійсними споживачами житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , у вказаний період є [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відтак, станом на 30 квітня 2024 року утворилась заборгованість за спожиті відповідачем житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 жовтня 2023 року по 30 квітня 2024 року у розмірі 2227,23 грн. Оскільки позивач сплатив вказану заборгованість, зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved