Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

15 липня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. 07 серпня 2024 року від ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшла уточнююча позовна заява. Позовна\~ заява обґрунтована тим, що 27.04.2023 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 78812362. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21. Відповідно до Реєстру боржників № 12 від 22.11.2023 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 10802,46 гривень, з яких: 2993,75 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 7808,71 гривень - заборгованість за відсотками. З моменту отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до [PERSON] , Товариством не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 16.05.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 24462-05/2023. 03.07.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» і ТОВ «Стар Файненс Груп» укладено договір факторингу № 3072023. 27.12.2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27122023-2. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 27122023-2 від 27.12.2023 року, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 22695,00 гривень, з яких: 5100,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 17595,00 гривень - заборгованість за відсотками. З моменту отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до [PERSON] , а саме з 27.12.2023 року, Товариством не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 25.05.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6591120. 28.09.2023 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28092023. Відповідно до Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 28092023 від 28.09.2023 року, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 9119,88 гривень, з яких: 2232,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 6647,88 гривень - заборгованість за відсотками; 240,00 гривень - заборгованість за комісією. З моменту отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до [PERSON] , а саме з 28.09.2023 року, Товариством не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 29.05.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 102595738. 28.09.2023 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28092023. Відповідно до Реєстру боржників № 2 до Договору факторингу № 28092023 від 28.09.2023 року, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 10867,50 гривень, з яких: 2700,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 7897,50 гривень - заборгованість за відсотками; 270,00 гривень - заборгованість за комісією. З моменту отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до [PERSON] , а саме з 28.09.2023 року, Товариством не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, позивач прохав суд стягнути з відповідача заборгованість за наступними договорами: -договором позики № 78812362 у сумі 10802,46 гривень, з яких: 2993,75 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 7808,71 гривень - заборгованість за відсотками; -кредитним договором № 24462-05/2023 у сумі 22695,00 гривень, з яких: 5100,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 17595,00 гривень - заборгованість за відсотками; -кредитним договором № 6591120 у сумі 9119,88 гривень, з яких: 2232,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 6647,88 гривень - заборгованість за відсотками; 240,00 гривень - заборгованість за комісією; -кредитним договором № 102595738 у сумі 10867,50 гривень, з яких: 2700,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 7897,50 гривень - заборгованість за відсотками; 270,00 гривень - заборгованість за комісією. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.97-98). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 серпня 2024 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.104-105). 04 жовтня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому прохала відмовити в задоволенні позову з таких підстав. Позивачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження отримання відповідачем від первинного кредитора грошових коштів, про відкриття рахунків або перерахування коштів на рахунки, відкриті в інших банках або видачі кредитних коштів у касах кредитних установ через видатковий касовий ордер. Також позивачем не надано виписок з таких рахунків, з яких можна було б встановити факт користування відповідачем банківською карткою, рахунком та наявність у нього заборгованості за кредитом. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази укладення первинним кредитором і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» договору факторингу, на підставі якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Наведені обставини вказують на відсутність доказів набуття права грошової вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача за кредитним договором. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Мельник І.С. прохала проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Судом установлено, що 27 квітня 2023 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 78812362 (а.с.67-68). У пункті 1 Договору передбачено, що позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики Пунктом 2 Договору встановлено параметри та умови позики, порядок і графік повернення позики та сплати процентів. Сума позики - 5500,00 грн, строк - 30 днів, процентна ставка 2,5 % (базова, в день), знижена процентна ставка 1,25 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70 %, пеня 2,70 % на день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 4715,96 %, орієнтовна загальна вартість позики 7562,50 грн, дата надання позики - 27.04.2023, дата повернення позики - 27.05.2023. Згідно пункту 4 Договору, проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок Позики. Наведені умови кредитування і Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит підписано відповідачем [PERSON] електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором yOxvWtjdu2. Підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідач [PERSON] засвідчила, що вона погодилася на отримання грошових коштів у позику саме на умовах, що визначені в договорі позики № 78812362 від 27.04.2023 року. Сторони узгодили всі істотні умови надання грошових коштів у кредит, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Тому договір позики № 78812362 від 27.04.2023 року укладено між сторонами відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 14\~ червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.70-71). Однак даний договір факторингу наданий суду не в повному обсязі, а саме: після аркушу під № 4, який закінчується п. 4.2, слідує аркуш під № 8, який розпочинається п. 9.7, а тому договір факторингу є недопустимим доказом у справі. 28 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Додаткову угоду № 2 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. (а.с.72). 22 листопада 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Додаткову угоду № 13 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с.73). Згідно Акту прийому-передачі Реєстру Боржників № 12 від 22.11.2023 року за Договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» передано від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Реєстр Боржників № 12 від 22.11.2023 року в повному об`ємі відповідно до умов Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с.74). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора в зобов`язанні, зокрема, пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За приписами ч. 1 ст. 519 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно сталої практики Верховного Суду, доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада\~ 2021\~ року\~ по\~ справі\~ №\~ 905/306/17, від 29 червня 2021 року по справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року по справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року по справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року по справі № 2221/2373/12). Реєстр Боржників № 12 від 22.11.2023 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, який є його невід`ємною частиною, суду не наданий. Натомість суду наданий витяг з Реєстру боржників № 12 від 22.11.2023 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, згідно якого, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 10802,46 гривень, з яких: 2993,75 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 7808,71 гривень - заборгованість за відсотками (а.с.75). Проте витяг з Реєстру боржників № 12 від 22.11.2023 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року не містить підпису посадової особи і відтиску печатки ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а підписаний лише представником ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», що суперечить умовам договору факторингу та є недопустимим доказом, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу. У ч. 1 статті 1078 ЦК України вказано, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018 року по справі № 910/11965/16. Згідно правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року по справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року по справі № 755/15965/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року по справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора в зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема, в зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, в цьому разі заміна кредитора в зобов`язанні не відбувається. Судом установлено, що договір позики між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем був укладений 27.04.2023 року - після укладення 14.06.2021 року договору факторингу між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а тому на момент укладення договору факторингу від 14.06.2021 року боргові зобов`язання за договором позики № 78812362 від 27.04.2023 року ще навіть не існували та не могли бути передані новому кредитору. Право вимоги [PERSON] до вказано лише у витягу з реєстру прав вимоги і не існувало на момент укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. Вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року не існувало. Отже, до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором позики № 78812362 від 27.04.2023 року, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 24462-05/2023 від 16.05.2023 року. 16 травня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 24462-05/2023 (а.с.10-12). Пунктом 1.1 Договору передбачено, що Товариство надає клієнту фінансовий кредит\~ у розмірі 5100,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором. У пункті 1.6 Договору зазначено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі в національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4149-49хх-хххх-3861, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит вважається наданим у день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за вказаними реквізитами. Кредитний договір № 24462-05/2023, Графік платежів і Паспорт споживчого кредиту підписано відповідачем [PERSON] електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором W8807 (а.с.13-15). Підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідач [PERSON] засвідчила, що вона погодилася на отримання грошових коштів у кредит саме на умовах, що визначені в договорі про надання фінансового кредиту № 24462-05/2023 від 16.05.2023 року. Сторони узгодили всі істотні умови надання грошових коштів у кредит, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Тому договір про надання фінансового кредиту № 24462-05/2023 від 16.05.2023 року укладено між сторонами відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 03 липня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» і ТОВ «Стар Файненс Груп» укладено договір факторингу № 3072023 (а.с.18-19). Згідно Акту приймання-передачі письмового та електронного Реєстру Боржників від 03.07.2023 року до Договору факторингу № 3072023 від 03.07.2023 року, ТОВ «Стар Файненс Груп» передано від ТОВ «ФК «Інвеструм» Реєстр Боржників Клієнта від 03.07.2023 року (а.с.20). Реєстр Боржників Клієнта від 03.07.2023 року, який є його невід`ємною частиною, суду не наданий. 27 грудня 2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27122023-2 (а.с.21-22). Однак даний договір факторингу наданий суду не в повному обсязі, а саме: після аркушу під № 3, який закінчується пп. 2.2.3, слідує аркуш під № 8, який розпочинається п. 9.5, а тому договір факторингу є недопустимим доказом у справі. Згідно Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 27122023-2 від 27.12.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» передано від ТОВ «Стар Файненс Груп» Реєстр Боржників кількістю 5038 в повному об`ємі відповідно до умов Договору факторингу № 27122023-2 від 27.12.2023 року (а.с.23). Реєстр Боржників до Договору факторингу № 27122023-2 від 27.12.2023 року, який є його невід`ємною частиною, суду не наданий. Натомість\~ суду\~ наданий\~ витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу № 27122023-2 від 27.12.2023 року, згідно якого, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 22695,00 гривень, з яких: 5100,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 17595,00 гривень - заборгованість за відсотками (а.с.24). Проте витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу № 27122023-2 від 27.12.2023 року не містить підпису посадової особи і відтиску печатки ТОВ «Стар Файненс Груп», а підписаний лише представником ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», що суперечить умовам договору факторингу та є недопустимим доказом, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу. Крім того, позивач не надав суду доказів здійснення транзакції в розмірі 5100,00 гривень первісним кредитором ТОВ «ФК «Інвеструм» на картковий рахунок відповідача [PERSON] , а також квитанції про зарахування на її картковий рахунок вказаної суми. Також позивачем не надано суду доказів належності відповідачу [PERSON] картки з номером, на який нібито були перераховані грошові кошти. При цьому, позивач не скористався своїм правом на витребування доказів і не заявляв клопотань про витребування з банківських установ відомостей щодо перерахування суми кредиту на рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] . На підтвердження позовних вимог представником позивача долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с.25). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена в п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами в справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Водночас, наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с.25) не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Вказаний розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, створеним самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає представник позивача. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року (№ 342/180/17) та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 року (№ 6-16цс15). Позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 29.01.2020 року по справі № 755/18920/18, свідчить про те, що наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано. Суд вважає, що додатки до договорів факторингу (акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, та яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу в межах строку кредитування. Враховуючи викладене вище, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 6591120 від 25.05.2023 року. 25 травня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 6591120 (а.с.48-53). У пункті 1.1 Договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк, визначений п. 1.3 Договору, надати позичальнику грошові кошти в сумі, визначеній в п. 1.2 Договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту і проценти за користування кредитом (далі - плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4 Договору, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Сума (загальний розмір) кредиту становить 2400,00 гривень (пункт 1.2 Договору). Пунктом 2.1 Договору встановлено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *61. Кредитний договір № 6591120 підписано відповідачем [PERSON] електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором U92891. Підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідач [PERSON] засвідчила, що вона погодилася на отримання грошових коштів\~ у\~ кредит\~ саме\~ на умовах, що визначені в договорі про споживчий кредит № 6591120 від 25.05.2023 року. Сторони узгодили всі істотні умови надання грошових коштів у кредит, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Тому договір про споживчий кредит № 6591120 від 25.05.2023 року укладено між сторонами відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 28 вересня 2023 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28092023 (а.с.55-57). Однак даний договір факторингу наданий суду не в повному обсязі, а саме: після аркушу під № 5, який закінчується п. 3.10, слідує аркуш під № 10, який розпочинається Додаток № 2, а тому договір факторингу є недопустимим доказом у справі. Згідно Акту прийому-передачі Реєстру Боржників № 1 за Договором факторингу № 28092023 від 28.09.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» передано від ТОВ «Мілоан» Реєстр Боржників № 1 у повному об`ємі відповідно до умов Договору факторингу № 28092023 від 28.09.2023 року (а.с.58). Реєстр Боржників № 1 до Договору факторингу № 28092023 від 28.09.2023 року, який є його невід`ємною частиною, суду не наданий. Натомість суду наданий витяг з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 28092023 від 28.09.2023 року, згідно якого, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 9119,88 гривень, з яких: 2232,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 6647,88 гривень - заборгованість за відсотками; 240,00 гривень - заборгованість за комісією (а.с.59). Проте витяг з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 28092023 від 28.09.2023 року не містить підпису посадової особи і відтиску печатки ТОВ «Мілоан», а підписаний лише представником ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», що суперечить умовам договору факторингу та є недопустимим доказом, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу. Крім того, позивач не надав суду доказів здійснення транзакції в розмірі 2400,00 гривень первісним кредитором ТОВ «Мілоан» на картковий рахунок відповідача [PERSON] , а також квитанції про зарахування на її картковий рахунок вказаної суми. Також позивачем не надано суду доказів належності відповідачу [PERSON] картки з номером, на який нібито були перераховані грошові кошти. При цьому, позивач не скористався своїм правом на витребування доказів і не заявляв клопотань про витребування з банківських установ відомостей щодо перерахування суми кредиту на рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] . На підтвердження позовних вимог представником позивача долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с.60). Однак він не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Вказаний розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, створеним самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає представник позивача. Суд вважає, що додатки до договорів факторингу (акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, та яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу в межах строку кредитування. Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 102595738 від 29.05.2023 року. 29 травня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 102595738 (а.с.29-34). У пункті 1.1 Договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк, визначений п. 1.3 Договору, надати позичальнику грошові кошти в сумі, визначеній в п. 1.2 Договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту і проценти за користування кредитом (далі - плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4 Договору, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Сума (загальний розмір) кредиту становить 2700,00 гривень (пункт 1.2 Договору). Пунктом 2.1 Договору встановлено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *61. Кредитний договір № 102595738 підписано відповідачем [PERSON] електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором F11253. Підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідач [PERSON] засвідчила, що вона погодилася на отримання грошових коштів у кредит саме на умовах, що визначені в договорі про споживчий кредит № 102595738 від 29.05.2023 року. Сторони узгодили всі істотні умови надання грошових коштів у кредит, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Тому договір про споживчий кредит № 102595738 від 29.05.2023 року укладено між сторонами відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 28 вересня 2023 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28092023 (а.с.36-38). Однак даний договір факторингу наданий суду не в повному обсязі, а саме: після аркушу під № 5, який закінчується п. 3.10, слідує аркуш під № 10, який розпочинається Додаток № 2, а тому договір факторингу є недопустимим доказом у справі. Згідно Акту прийому-передачі Реєстру Боржників № 2 за Договором факторингу № 28092023 від 28.09.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» передано від ТОВ «Мілоан» Реєстр Боржників № 2 у повному об`ємі відповідно до умов Договору факторингу № 28092023 від 28.09.2023 року (а.с.39). Реєстр Боржників № 2 до Договору факторингу № 28092023 від 28.09.2023 року, який є його невід`ємною частиною, суду не наданий. Натомість суду наданий витяг з Реєстру боржників № « до Договору факторингу № 28092023 від 28.09.2023 року, згідно якого, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 10867,50 гривень, з яких: 2700,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 7897,50 гривень - заборгованість за відсотками; 270,00 гривень - заборгованість за комісією (а.с.40). Проте витяг з Реєстру боржників № 2 до Договору факторингу № 28092023 від 28.09.2023 року не містить підпису посадової особи і відтиску печатки ТОВ «Мілоан», а підписаний лише представником ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», що суперечить умовам договору факторингу та є недопустимим доказом, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу. Крім того, позивач не надав суду доказів здійснення транзакції в розмірі 2700,00 гривень первісним кредитором ТОВ «Мілоан» на картковий рахунок відповідача [PERSON] , а також квитанції про зарахування на її картковий рахунок вказаної суми. Також позивачем не надано суду доказів належності відповідачу [PERSON] картки з номером, на який нібито були перераховані грошові кошти. При цьому, позивач не скористався своїм правом на витребування доказів і не заявляв клопотань про витребування з банківських установ відомостей щодо перерахування суми кредиту на рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] . На підтвердження позовних вимог представником позивача долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с.41). Однак він не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Вказаний розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, створеним самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає представник позивача. Суд вважає, що додатки до договорів факторингу (акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, та яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу в межах строку кредитування. Враховуючи викладене вище, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою, другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову. На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed