Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою у якій просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку по сплаті аліментів у розмірі 231 765 грн. В обгрунтування позову вказала, що з 2007 року до 2013 року проживала разом із відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Упродовж тривалого часу відносини між сторонами погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до їх остаточного припинення. Зазначає, що до припинення спільного проживання відповідач неналежно ставився і ставиться до виконання свого обов?язку по утриманню, вихованню і навчанню дітей. Відповідач не приділяв уваги вихованню доньок, не цікавиться їх станом як фізичним, так і психічним, не піклується про їх здоров?я. Рішенням суду з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей. Однак [PERSON] не належно ставився до виконання вказаного рішення, нехтував обов?язком по матеріальному утриманню дітей, тому утворилася заборгованість по аліментам. Станом на дату звернення до суду заборгованість не погашена, аліменти не сплачуються. Упродовж останніх 11 років відповідач жодного разу не з?являвся за місцем проживання дітей, не спілкувався з ними, не приймав участі у вихованні доньок, взагалі не цікавиться ними. Діти перебувають на повному утриманні позивача, яка їх виховує разом із своїм співмешканцем. Відповідач не цікавився ніколи та не цікавиться й зараз успіхами дітей у навчанні, їх інтересами та вподобаннями, здібностями й побажаннями. Таке ставлення батька до дітей надзвичайно негативно впливає на їх психологічний розвиток, як необхідну складову виховання. Відповідач не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, таким чином нехтуючи фізичним розвитком дітей. Така поведінка батька у подальшому може спричинити негативні наслідки для доньок, є загрозою для його нормального та гармонійного розвитку. Таке ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків є підставою для позбавлення його батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Також вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, вона має право на стягнення пені оскільки у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів, яка ним не погашена. З жовтня 2018 року до 01 березня 2024 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 231 765 грн., а неустойка за цей же період становить 1 447 609 грн., яка відповідно до вимог закону не повинна перевищувати 100% розмірі заборгованості по аліментам. Тому з метою захисту інтересів дітей звернулася до суду із даним позовом. Відповідач у письмових поясненнях заперечив щодо позовних вимог, вказав, що дійсно з позивачем мають спільних двох дітей. Через розбіжності припинили спільне проживання, на той час дітям були п`ять і три роки. Вказав, що діти його любили і він їх теж, він бажав спілкуватися із дітьми та не знав їх місця проживання, оскільки відповідач декілька разів змінювала місце проживання та не повідомляла його про це. Вказав, що восени 2023 року знайшов номер телефону дитини [PERSON] , [INFO] , з якою нетривалий час спілкувався у месенджері ( телеграм) та зрозумів, що позивач налаштувала їх проти неї, хоча на момент закінчення відносин із позивачем дитині було всього три роки. Зазначив, що хотів зустрітися із дітьми однак, позивач заборонила та заблокувала його номер, щоб він не міг спілкуватися із дітьми та брати участь у вихованні. Також вказав, що не згоден у стягненні з нього пені, оскільки він не був обізнаний про наявність рішення суду. Матеріали справи не містять доказів, що позивачка до звернення виконавчого листа в добровільному порядку зверталася до нього про необхідність виконання рішення суду та не повідомляла його про способи виконання рішення суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити з наведених підстав. Вказала, що відповідач близько 11 років не спілкується з дітьми, участі у виховані дітей не приймає. Дітей не бачить, до дітей не телефонує. Зазначила, що не чинила перешкод у спілкуванні з дітьми. Відповідач мав її телефон та міг телефонувати. Номери телефонів дітей не повідомляла. Також не казала відповідачу про зміну свого місця проживання з дітьми. Проте після припинення спільного проживання з відповідачем, тривалий час (близько 2 років) проживала у [ADDRESS], у будинку, що належить її батькам. Після чого з 2014 року проживала у [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, з наведених у його письмових поясненнях підстав. Вказав, що позивач не повідомляла його про адресу перебування дітей. Позивач кілька разів змінювала місця проживання. Він звертався до різних органів опіки, однак відомостей про місця перебування дітей та позивачки не отримав. Вказав, що бажає брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми. Вважає, що позивач налаштувала дітей проти нього. Через відсутність спілкування діти налаштовані проти нього, проте бажає це виправити. Про наявність рішенням суду яким стягнуто з нього аліменти він не знав. Про існування заборгованості із сплати аліментів дізнався лише кілька місяців тому, після отримання позову у цій справі. В подальшому у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду повідомлений належним чином. Надіслав до суду заяву про відкладення судового засідання у зв`язку тим, що звернуся до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та йому необхідний додатковий час для обґрунтування заперечень на позов. Суд вважає, що причини неявки позивача у судове засідання та відкладення розгляду справи не є поважними, оскільки з цих же підстав 20 січня 2025 року судом за заявою відповідача відкладався судовий розгляд та надано час для звернення за правової допомогою. Відповідач мав достатньо часу для реалізації такого права, тому суд розглянув справу без його участі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Коростишівської міської ради Наумов О.Г. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи наявні письмові пояснення у яких не заперечив щодо задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав, щодо стягнення пені покладається на розсуд суду, тому суд розглянув справу без його участі. Свідок неповнолітня [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні пояснила, що знає батька. Бачила його в останнє коли їй було 4 роки (у 2012 році). Вказує, що з того часу не спілкувалася із батьком по телефону чи в месенджері. Речей, подарунків від батька не отримувала. Вказала, що не бажає спілкуватися із [PERSON] , вважає, що він не піклувався них, неналежно виконував свої батьківські обов`язки, не забезпечував їх зовсім. Не має до нього родинних відчуттів. Свідок неповнолітня [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні пояснила, що ніколи не бачила рідного батька. У судовому засіданні бачить його вперше. Не отримувала подарунків від нього. Суд, заслухавши учасників процессу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] (а.с. 10-11). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] слідує, що 19 липня 2024 року позивач [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом із позивачем [PERSON] та її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та займаються вихованням дітей, що підтверджуються довідкою старости Більковецького старостинського округу В. Хом`як від 12.03.2024 №128 та актом депутата Коростишівської міської ради Ломакова Г.М. від 12.04.2024 №760 (а.с. 14-15). Зі змісту довідок директора Більковецького ліцею Коростишівської міської ради С. Криворучко від 13.03.2024 №01-04 та характеристик на дітей слідує, що дитина [PERSON] є ученицею 11 класу, дитина [PERSON] , є ученицею 8 класу. Мати разом із вітчимом [PERSON] приділяють належну увагу вихованню дітей. Згідно розрахунку наданого Любарським ВДВС у Житомирському районі, Житомирській області від 28.03.2024 №323-4-44/2024/25272, слідує, що станом на 01.03.2024 року у відповідача [PERSON] , наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 231 765 грн.(а.с. 12). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Коростишівської міської ради від 12.11.2024 року затвердженого рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради 12.11.2024 №339, вирішено вважати доцільним позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] , відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Вказано, що позивач [PERSON] самостійно займається вихованням дітей. відповідач [PERSON] не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не бере участі в їх утриманні. Не бачиться та не спілкується з доньками, не здійснює підготовку дітей до дорослого життя та не проявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Зазначено, що про засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] було повідомлено, але приїхати він відмовився у зв`язку зі станом здоров`я. Підтверджуючих документів не надав. (а.с. 81 ). Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905цс18) вказано, що: «Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15,18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, слідує, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали даної справи, заслухавши пояснення учасників справи, а також думку неповнолітніх дітей, суд зважає на те, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька, так і для дітей. З матеріалів даної справи та встановлених у судовому засіданні обставин, зокрема із пояснень сторін, що не заперечуються, вбачається, що у 2012-2013 році позивач [PERSON] припинила спільне проживання з відповідачем [PERSON] .. В подальшому позивач разом із дітьми переїхала до [ADDRESS], де проживала близько 2 років у будинку належному її батькам. Згодом позивач переїхала у інший населений пункт, в с. Більківці, Коростишівського району, Житомирської області, що є її зареєстрованим місцем проживання з 16.03.2018 року, та підтверджується відомостями паспорта громадянина України(інші записи про зареєстровані місця проживання відсутні), де і на даний час проживає у будинку по [ADDRESS] , з трьома дітьми та чоловіком [PERSON] .. При цьому позивач не повідомляла відповідача про свої адреси місця проживання та місця проживання спільних двох дітей, а також інші засоби зв`язку, про що остання підтвердила у судовому засіданні. Наявні у матеріалах справи докази (долучені довідки з сільської ради та довідки з місця навчання дітей) про те, що на час розгляду справи, вихованням і розвитком дітей: [PERSON] та [PERSON] , займається позивач [PERSON] з чоловіком [PERSON] не свідчать безумовно про те, що батько дитини [PERSON] не бажає брати участь у вихованні дітей, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. На переконання суду дії позивача щодо неповідомлення батька дітей про їх місце перебування з урахуванням частих змін свого фактичного місця проживання із дітьми в різних населених пунктах Житомирської області, відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання у період до 2018 року, можуть вказувати на об`єктивні перешкоди у можливості спілкуванні батька з дітьми, які залишилися на вихованні у матері. Відсутність будь-якого спілкування з дітьми, молодша дитина Христина не пам`ятає рідного батька взагалі, могло спричинити втрату любові у дітей до відповідача та небажання спілкування у подальшому. У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21) зазначено, що озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Висновок органу опіки та піклування Коростишівської міської ради від 12.11.2024 року про відповідність інтересам дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , позбавлення батьківських прав її батька, є недостатньо обґрунтованим та таким, що не містить достатніх підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його доньок. Вказаний висновок носить формальний характер, не містить достатніх і переконливих аргументів щодо необхідності застосування такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав відповідача відносно дітей. При цьому органом опіки і піклування не враховано наявну конфліктну ситуацію між сторонами, не досліджено питання щодо необізнаності батька про часті зміни місця проживання матері разом із дітьми та причини неповідомлення позивачем відповідача про засоби зв`язку з нею та дітьми. За таких обставин наявність заборгованості зі сплати аліментів не може бути фактично єдиною причиною та обставиною достатньою для застосування такої міри сімейно-правової відповідальності як позбавлення батьківських прав відповідача відносно дітей. При цьому суд зважає на доводи позивача викладені у позові, а також тривалість часу (близько 11 років) відсутності спілкування та участі відповідача у вихованні двох спільних доньок, який не вчиняв необхідних активних дій направлених на спілкування із дітьми та знаючи про існування своїх доньок легковажно поставився до виконання свого батьківського обов`язку з виховання та утримання дітей, тим самим фактично переклав весь обов`язок з їх забезпечення та створення належних умов проживання лише на матір. Втім в даному випадку зважаючи на свідоме бажання відповідача брати участь у вихованні дітей, який не був обізнаний про їх місце перебування та висловив свою категоричну зацікавленість у їх житті, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, а також те, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи суд вважає не доведеною. На переконання суду на даний час позбавлення відповідача батьківських прав призведе виключно до настання негативних наслідків для дітей, і не служитиме захисту їх якнайкращих інтересів. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків, а з огляду на встановлені судом обставини та надані докази свідомого усунення відповідача від своїх батьківських обов`язків не встановлено, тому позов в частині позбавлення батьківських прав не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення неустойки по сплаті аліментів у розмірі 231 765,60 грн. Згідно з ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до роз`яснень, наведених в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3, передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 08 листопада 2013 року Радомишльським районним судом, у справі № 289/1779/13-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів ухвалено рішення яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 600,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з дати подачі до суду заяви,тобто з 16 жовтня 2013 року, до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого Любарським ВДВС у Житомирському районі, Житомирській області від 28.03.2024 року, станом на 01.03.2024 року розмір заборгованості відповідача [PERSON] зі сплати аліментів, становив 231 765 грн. Відомості про здійснені боржником оплати аліментів відсутні. Відповідно до розрахунку пені за прострочення сплати аліментів на утримання малолітніх дітей, розмір пені за період з 01 жовтня 2018 року до 31 січня 2024 року склав 1 447 609 грн. Як встановлено судом у ході розгляду справи відповідач [PERSON] не був присутній під час розгляду справи у суді про стягнення з нього на користь позивача аліментів. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що не повідомляла відповідача про наявність судового рішення ухвалене Радомишльським районним судом рішення від 08 листопада 2013 року у справі № 289/1779/13-ц. У матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем рішення суду. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач до прикладу до дня звернення виконавчого листа до примусового виконання зверталася до відповідача про необхідність виконання рішення суду у добровільному порядку, повідомивши його про способи перерахування коштів, її номер банківського рахунку, або інші можливі способи перерахування аліментних платежів. Після відкриття виконавчого провадження суду не надано доказів про вжиті виконавцем заходи щодо встановлення місце проживання чи перебування боржника [PERSON] , з`ясування відомостей про наявне у нього майно, звернення стягнення на майно боржника [PERSON] , звернення стягнення на його заробітну плату, чи встановлення певних тимчасових обмежень боржника відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із наявною заборгованістю по сплаті аліментів. Наявність таких відомостей зокрема, але не виключно могли б бути доказом на підтвердження обізнаності відповідача про наявні обмеження його прав у зв`язку з заборгованістю та про встановлений рішенням суду обов`язок зі сплати аліментів, як результат, відповідальності за прострочення їх сплати у виді неустойки у заявленому у позові розмірі. На переконання суду вказані обставини спростовують презумпцію вини платника аліментів [PERSON] . На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, а як встановлено судом відповідач не був обізнаний про наявність судового рішення чи відкритого виконавчого провадження, тому суд не вбачає наявність вини відповідача у виникненні заборгованості, а також відсутній умисел на ухилення від сплати заборгованості за аліментами. З огляду на вказані вище обставини суд дійшов про відсутність підстав для задоволення позову і в частині стягнення неустойки по сплаті аліментів у розмірі 231 765,60 грн. Враховуючи положення статті 141 ЦПК України та висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені стороною позивача розподілу не підлягають. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. 164, 196 Сімейного кодексу України, і

Outcome: dismissed