Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~Рівненського міського\~суду Рівненської\~областііз зазначеним позовом, який мотивує тим, що 18 липня 2024 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. Від шлюбу вони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач фактичної участі у вихованні дітей не приймає. До того ж, 18 жовтня 2024 року виїхала до [PERSON] . При цьому діти залишились проживати разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що саме він займається вихованням та утриманням дітей, оплачує навчання [PERSON] у Національному університеті «Львівська політехніка», відвідує лікарів з дітьми, цікавиться успіхами доньки [PERSON] у школі. У зв`язку з тим, що він є військовозобов`язаним та бажає скористатись правом на відстрочку від призову просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним дітей. Ухвалою суду від 31 грудня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [INFO] , Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей. Призначено підготовче судове засідання на 09:45 год. 17 січня 2025 року в приміщенні Рівненського міського суду (м.Рівне. вул.Шкільна, 1) з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання заявник [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, представник заявника подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує, просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи що не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~ [INFO] в судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив справу розглядати в його відсутність, вирішення питання про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей покладає на розсуд суду. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18 липня 2024 року на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/10262/24 шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було розірвано шлюб, зареєстрований 15 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1860. Від шлюбу сторонни мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 16 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 07 липня 2015 року. Як зазначає позивач, матір дітей [PERSON] , фактичної участі у вихованні дітей не приймає. 18 жовтня 2024 року відповідачка виїхала до Респуліки Польща, що стверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Діти сторін проживають та зареєстровані з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із довідки №01-30/413, виданої Рівненським ліцеєм №26 батько [PERSON] , бездоганно ставиться до виконання своїх обов`язків, відвідує батьківські збори, бере активну участь в громадському житті класу і шкільної громади, приділяю особливу увагу позаурочному навчанню дитини. [PERSON] навчається у Національному університеті «Львівська політехніка» за спеціальністю Психологія на платній формі навчання, відповідно до договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, що стверджується копією цього договору №2372-16к від 12.08.2024 р. Відповідно до ч. З ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як передбачено ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Згідно ч. 3 ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 315\~ЦПК України передбачено розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст.\~315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 2 частини 1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, перебування фізичної особи на утриманні. Згідно ч. 1 ст.\~121\~СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу. В силу ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 14 (здійснення сімейних прав) СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Згідно приписів ч. 1 ст. 15 (виконання сімейних обов`язків) СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Правовідносини щодо «утримання неповнолітніх дітей» є предметом регулювання Сімейного кодексу України. Статтею ст.\~51\~Конституції України гарантовано, а ст.\~180\~СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, Закон покладає виключно на батьків обов`язок щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Судом встановлено, щосторони проживають окремо, мати дитини не виконує батьківських обов`язків в силу об`єктивних обставин (перебування за кордоном). Мати залишає на самостійне виховання та утримання батьку [PERSON] доньок. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК Україниз за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дітей , враховуючи їх вік, враховуючи факт окремого проживання відповідача від позивача та дітей, суд вважає, що слід позов підлягає задоволенню. На підставі\~ст. 51 Конституції України, ст.ст.\~14,\~15,\~141,\~180 СК України, \~

Outcome: approved