Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

13 грудня 2024 року [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі Відповідач) про стягнення на його користь на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 100\~000 грн шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України без утримання з цієї суми при виконанні рішення обов`язкових платежів і зборів, комісійної винагороди. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що національними судами у 2023-2024 роках неодноразово визнавалися протиправними дії і бездіяльність Відповідача та покладалися на нього обов`язки щодо перерахунку і виплати Позивачу пенсії. Проте судові рішення у повному обсязі виконані не були. На час звернення до суду розмір нарахованої на виконання судових рішень, але не виплаченої заборгованості по пенсії, становить 261\~762,18 грн. Вважає дії (бездіяльність) Відповідача такими, що суперечать нормам законодавства України, Конвенції з прав людини та основоположних свобод, судовій практиці Європейського суду з прав людини. Предметом розгляду у цій справі Позивач визначає відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями посадових осіб Відповідача, встановленими рішеннями Чернігівського окружного адміністративного суду у справах: № № 620/2786/23, 620/6956/23, 620/11621/23, а також окремою ухалою суду у справі № 620/11621/23, невиконанням цих судових рішень, наданням Відповідачем недостовірної інформації щодо добровільного виконання рішень судів. Разом з позовною заявою Позивачем було подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та врахування наданих позивачем копій письмових документів як належних доказів. Ухвалою суду від 17.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем 25.12.2024 подано до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що проти задоволення позову він заперечує, вказує на відсутність доказів спричинення Позивачу моральної шкоди. В обґрунтування зазначених доводів скарги заявник посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц, від 08.04.2020 у справі № 180/1560/16-а, від 05.05.2020 у справі № 759/7011/18, від 10.02.2021 у справі № 761/24143/19. Зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують факт заподіяння шкоди, причинного зв`язку між неналежним, за твердженням Позивача, контролем за виконанням судового рішення та настанням тих негативних наслідків, на які вказує. Також Відповідач у відзиві зазначає, що згідно зі ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них звільненим зі служби військовослужбовцям забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України, виплата здійснюється при надходженні коштів із державного бюджету України на ці витрати.\~Виділення коштів із державного бюджету на фінансування відповідної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду. Тому вважає, що проведення такої виплати не може бути здійснено за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань. У зв`язку з цим пенсійні виплати здійснюються Головним управлінням виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, інші можливості\~відсутні. За доводами Відповідача, головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат по зазначеній бюджетній програмі, є Міністерство соціальної політики, а Пенсійний фонд України - лише відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня. Крім того, посилається, що 01.04.2021 змінився порядок перерахування коштів для фінансування пенсій та інших виплат, які згідно із законодавством провадяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. З 01.04.2021 фінансування пенсій за відомостями на виплату пенсій (в тому числі погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів)\~здійснює Пенсійний фонд України. З огляду на те, що Відповідачем включено нараховані суми пенсії до реєстру судових рішень та поставлено у відповідну чергу на безпосередню виплату пенсії, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Додатково просить врахувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду ід 30.04.2020 у справі № 804/2076/19, де вказано, що свідченням наявності в діях суб`єкта владних повноважень ознаки протиправності, є обставини, коли він мав реальну можливість вчинити певні дії та повинен був це зробити. У задоволенні позову Відповідач просить суд відмовити, судове засідання провести без участі його представника. Позивач у встановлений судом строк надав відповідь на відзив, у якому із зазначеними у відзиві на позов з доводами Відповідача не погодився, стверджував, що обставини, встановлені рішеннями Чернігівського окружного адміністративного суду щодо протиправності дій Відповідача є преюдиціальними. Також надав додаткові обгрунтування підстав стягнення моральної шкоди, просив при вирішенні спору врахувати постанови Чернігівського апеляційного суду від 08.11.2021 у справі № 750/5476/21 та від 26.12.2023 у справі № 750/12633/23. Також Позивач вказує, що посилання Відповідача у відзиві на правові позиції Верховного Суду є необгрунтованими з огляду на те, що обставини у справах, у яких ці висновки зроблені, не тотожні обставинам, які досліджуються судом у справі за його позовом. У судове засідання Відповідач не з`явився, що з огляду на його клопотання про проведення засідання без участі його представника, не перешкоджає розгляду справи по суті спору. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Звернув увагу суду на попередні рішення судів загальної юрисдикції першої та апеляційної інстанцій про стягнення з Відповідача на його користь моральної шкоди, спричиненої протиправними діями Відповідача, підтвердженими раніше ухваленими численними судовими рішеннями судів адміністративної юрисдикції. Зазначив, що усі ці рішення не вплинули на спосіб діяльності посадових осіб Відповідача та зміст прийнятих ними рішень, якими продовжилася практика безпідставної відмови Позивачу в реалізації його законних прав та інтересів. Пояснив, що спричинена йому моральна шкода полягає у моральних стражданнях через зневіру у дотримання державними інституціями України вимог ст. 19 Конституції України, де передбачено, що органи державної\~влади їх\~посадові особи\~зобов`язані\~діяти лише\~на підставі,\~в межах\~повноважень та\~у спосіб,\~що передбачені\~Конституцією та\~законами України. Його законні очікування, що дії Відповідача відповідатимуть засадам законності та справедливості не виправдалися. Також звернув увагу суду на відсутність окремої бюджетної програми, за якою б мали виконуватися судові рішення у справах, зокрема про стягнення заборгованості за пенсійними виплатами, за рахунок загального фонду Державного бюджету України. Насьогодні така заборгованість виплачується згідно з відповідними річними призначеннями у складі бюджету Пенсійного фонду України, які є обмеженими та не можуть забезпечити повне погашення заборгованості. Просив суд долучити до матеріалів справи копії повідомлення начальнику Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області від 03.09.2024 № 19088 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про вчинення злочину, передбаченого ст. 382 КК України за фактом невиконання рішення суду в справі № 620/11621/23, а також листа Фінансово-економічного департаменту Пенсійного фонду України від 06.01.2025№ 2800-050101-8/976. Протокольною ухвалою суду документи долучено до матеріалів справи, оцінку щодо належності та допустимості цих доказів, суд постановив надати в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті. Суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є особою з інвалідністю другої групи безтерміново, учасником ліквідації ядерних аварій (категорія 1), його внесено до реєстру ветеранів війни, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК №874512, посвідченням та листом Міністерства у справах ветеранів України від № 1729/1.1/7.3-23 від 02.03.2023 (а.с. 84, 87, 96). Також Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Чернігівській області як отримувач пенсії за вислугу років, згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», що встановлено судовими рішеннями, які наведені нижче. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі № 620/2786/23 (а.с. 17-25), яке набрало законної сили 19.09.2023, визнано протиправними дії Відповідача щодо розгляду заяви Позивача від 01.02.2023 про перерахунок пенсії згідно Закону України «Про звернення громадян». Також визнано протиправними дії Відповідача щодо проведення нарахованої до виплати Позивачу пенсії з обмеженням максимального розміру. Зобов`язано Відповідача здійснити перерахунок та виплату Позивачу нарахованої пенсії за вислугу років з 01.02.2020 по 03.12.2020 на підставі оновленої довідки [INFO] від 10.08.2022 № ФЧ61655/1 у розмірі 74% від розміру грошового забезпечення без обмежень її максимального розміру з урахуванням проведених виплат. Крім того, Відповідача зобов`язано здійснити перерахунок та виплату нарахованої пенсії по інвалідності Позивачу з 04.12.2020 на підставі оновленої довідки [INFO] від 10.08.2022 № ФЧ61655/1 у розмірі 80% від розміру грошового забезпечення без обмежень її максимального розміру з урахуванням проведених виплат. 20 жовтня 2023 року державними виконавцями Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за виконавчим листом Чернігівського окружного адміністративного суду відкрито виконавчі провадження № 73111215 та № 73111325 (а.с. 26-29). 21 листопада 2023 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень винесено постанову про накладення на Відповідача штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду без поважних причин, оскільки пенсія обмежена максимальним розміром (а.с. 30). Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2024 частково задоволено апеляційну скаргу Позивача на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі № 620/2786/23 за його позовом до Відповідача про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Ухвалу суду першої інстанції скасовано, зобов`язано Відповідача подати звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі № 620/2786/23 до Чернігівського окружного адміністративного суду та встановлено строк для подачі звіту один місяць з дня отримання копії постанови (а.с. 31-42). В мотивувальній частині свого рішення суд апеляційної інстанції вказав на відсутність доказів, які б вказували, що захищене в цій справі право Позивача на належне пенсійне забезпечення було відновлене в межах, визначених судовим рішенням. Згідно з проведеним на виконання постанови суду у справі № 620/2786/23 розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії від 26.10.2023, за період з лютого 2020 по жовтень 2023 різниця між розміром пенсії, який підлягав сплаті та фактично виплаченими сумами склала 129\~119,23 грн (а.с. 43). Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 у справі № 620/6956/23, яке набрало законної сили 06.10.2023, визнано протиправними дії Відповідача щодо обмеження максимальним розміром пенсії Позивачу з 01.02.2021 по 31.01.2022. Зобов`язано Відповідача здійснити з 01.02.2021 по 31.01.2022 перерахунок та виплату нарахованої пенсії Позивачу в розмірі 80% грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром (а.с. 44-50). Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2024 у цій справі задоволено апеляційну скаргу Позивача, ухвалу суду першої інстанції про відмову в ухваленні додаткового рішення скасовано. Визнано протиправними дії Відповідача щодо проведення виплати нарахованої Позивачу пенсії після її перерахунку з 01.02.2021 по 31.01.2022 на підставі довідки [INFO] від 10.08.2022 № ФЧ 61655/ІІ з обмеженням її максимального розміру. Зобов`язано Відповідача здійснити перерахунок та виплату нарахованої пенсії по 2 групі інвалідності Позивачу з 01.02.2021 по 31.01.2022 на підставі вищевказаної довідки в розмірі 80% грошового забезпечення без обмеження її максимального розміру, з урахуванням проведених виплат (а.с. 55-58). 09 квітня 2024 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за виконавчим листом Чернігівського окружного адміністративного суду відкрито виконавче провадження 74689051 (а.с. 51). 02 липня 2024 року державним виконавцем у цьому виконавчому провадженні винесено постанову про накладення на Відповідача штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду без поважних причин. (а.с. 53). За змістом постанови, згідно наданих розрахунків пенсії встановлено, що пенсія обмежується максимальним розміром, що суперечить резолютивній частині рішення № 620/6956/23. Згідно з проведеним на виконання рішення суду у справі № 620/6956/23 розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії від 27.11.2023, за період з лютого 2021 по січень 2022 різниця між розміром пенсії, який підлягав сплаті та фактично виплаченими сумами склала 26 424 грн (а.с. 54). Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі № 620/11621/23 (а.с. 59-63), яке набрало законної сили 13.11.2023, визнано протиправними дії Відповідача щодо ненарахування та невиплати Позивачу доплати до пенсії у розмірі 2\~000 грн, згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14.07.2021 № 713. Зобов`язано Відповідача здійснити з 07.02.2022 нарахування та виплату Позивачу щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2\~000 грн, згідно із вищезазначеною постановою Уряду України (а.с. 59-63). 28 лютого 2024 року у цій справі Чернігівський окружний адміністративний суд виніс окрему ухвалу в порядку ст. 249 КАС України, якою визнав протиправною бездіяльність Відповідача щодо виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 в частині невиплати щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2 000 грн та зобов`язав Відповідача вжити заходів щодо усунення причин і умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі № 620/11621/23 (а.с. 64-68). 15 січня 2024 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за виконавчим листом Чернігівського окружного адміністративного суду відкрито виконавче провадження № 73817427 (а.с. 69-70). 29 березня 2024 року та 03 вересня 2024 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень у цьому виконавчому провадженні за невиконання рішення суду без поважних причин у встановлений виконавцем строк винесено постанови про накладення на Відповідача штрафів у розмірах відповідно 5 100 грн та 10\~200 грн. (а.с. 71-75). Згідно з проведеним на виконання рішення суду у справі № 620/11621/23 розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії від 11.03.2024, за період з лютого 2022 по березень 2024 різниця між розміром пенсії, який підлягав сплаті та фактично виплаченими сумами склала 106\~218,95 грн (а.с. 76). Відповідно до витягу з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, сформованого засобами автоматичних систем Пенсійного Фонду України 22.03.2024, на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі № 620/11621/23 кошти не виплачувалися (а.с. 77). Отже в повному обсязі рішення судів, ухвалені на користь Позивача, на час розгляду справи не виконано. Також судом встановлено, що порушення внаслідок неправомірних дій Відповідача, прав та законних інтересів Позивача носить систематичний характер і здійснюється упродовж тривалого часу, що змушувало Позивача раніше звертатися за судовим захистом. Зокрема факти та обставини протиправної відмови Відповідачем Позивачу у перерахунку пенсійних виплат та невиконання рішення суду упродовж 2019-2021 років встановлені рішеннями Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.08.2021 у справі № 750/5476/21, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 08.11.2021 (а.с. 88-95), а також рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.09.2023\~у справі № 750/12633/23, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 26.12.2023 (ЄДРСР). Заслухавши пояснення представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Право на судовий захист гарантується Конституцією України (статті 8, 56, 129-1), міжнародними договорами України і включає, у тому числі, і право на виконання судового рішення у розумний строк, яке реалізується за допомогою створення державою умов і забезпечення виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 129-1 Конституції України, пункт перший статті 6 Конвенції). Конституція України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Ці положення також відображені у статтях 1, 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», із уточненням щодо кола осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»\~Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган. Відповідно до\~ч.\~1ст.\~23\~ Цивільного кодексу України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ч. ч. 2, 3\~ст. 23 Цивільного кодексу України\~моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі\~ст. 1167 Цивільного кодексу України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням комплексного аналізу статей 3, 15, 16, 23, 1167 Цивільного кодексу України компенсація за порушення права на виконання судового рішення у розумний строк як захід відповідальності держави має на меті відшкодування заподіяної немайнової шкоди фактом порушення процедурних умов, що забезпечують реалізацію цього права упродовж розумного строку, незалежно від наявності чи відсутності вини органів, на які покладено обов`язок щодо виконання судових актів, інших державних органів та їх посадових осіб, хоча законом у цьому випадку передбачена умисна форма вини особи, що завдала моральної шкоди. Оскільки сам факт порушення права на виконання судового акта в розумний строк свідчить про заподіяну немайнову шкоду (порушення права на судовий захист), а її відшкодування не залежить від вини органу або посадової особи. Особа, яка звернулася із заявою про компенсацію, не повинна доводити наявність цієї шкоди. Встановлення факту порушення права на виконання судового акта (рішення) в розумний строк є підставою для присудження компенсації. Відповідно до\~ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ \~Конвенція про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~від 04.11.1950\~ та практику Суду як джерело права.\~ Відповідно до судової практики Європейського суду судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні. Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» №2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року) «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року. У пунктах 35, 38, 82 справи «Бурмич та інші проти України» від 12 жовтня 2017 Європейський суд посилається на рішення у справі «Бурдов проти Росіїї (№2), де, зокрема, вказано, що у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий прогрес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення у справі «Антипенко проти Російської Федерації», скарга № 33470/03, § 82; у справі «Пшеничний проти Російської Федерації», скарга № 30422/03, § 351; у справі «Гарабаев проти Російської Федерації», скарга № 38411/02, § 113. Згідно з п. 4 ст. 263 ЦПК України при\~виборі і\~застосуванні норми права до\~спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в\~постановах Верховного Суду У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 викладено правову позицію, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у свої постанові від \~27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц вказала, що\~належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Відповідно до ч.1 ст. 58 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд\~є органом,\~який забезпечує\~збирання,\~акумуляцію та\~облік страхових\~внесків,\~призначає пенсії\~та готує\~документи для\~її виплати,\~забезпечує своєчасне\~і в\~повному обсязі\~фінансування виплати\~пенсій,\~допомоги на\~поховання,\~виплат за\~видами загальнообов`язкового\~державного соціального\~страхування,\~здійснює контроль\~за цільовим\~використанням коштів\~Пенсійного фонду. Отже, відповідно до покладених законом завдань і функцій, Пенсійний фонд України в особі уповноважених територіальних органів є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій та одночасно учасником цивільних правовідносин щодо відшкодування шкоди, завданої діями його підрозділів та посадових осіб. Частиною 1 ст. 3\~Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»\~встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц (п. 44), від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17 (п. 64) та ін.)). Сторони у справі не заявляли клопотань про залучення до участі у справі територіального органу Держказначейства України, підстав для такого залучення за власною ініціативою суд не встановив. Функцію виконання судового рішення в частині списання коштів Державного бюджету покладено на указаний орган державної виконавчої влади Законом незалежно від наявності або відсутності вказівки на це в резолютивній частині рішення суду, а тому рішення не впливає на його права та обов`язки по відношенню до учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ЦПК України). Критерії оцінки судом наданих сторонами доказів визначені у ст. ст. 77-80 ЦПК України. Надані Позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета та підстав позовних вимог, логічно пов`язані між собою, підтверджують наявність причинного зв`язку, встановлених рішеннями судів у інших справах протиправних дій Відповідача, які згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, і завданої шкоди, а тому є місце підстави для стягнення заподіяної моральної шкоди. Також судом встановлено, що діями Відповідача спричинено моральну шкоду Позивачу, яка полягає у моральних стражданнях через зневіру у дотримання державними інституціями України вимог ст. 19 Конституції України, де передбачено, що органи державної\~влади їх\~посадові особи\~зобов`язані\~діяти лише\~на підставі,\~в межах\~повноважень та\~у спосіб,\~що передбачені\~Конституцією та\~законами України. Відповідачем допущені фундаментальні порушення законодавства і законних прав Позивача. Його законні очікування, що дії Відповідача відповідатимуть засадам законності та справедливості не виправдалися. Спричинені Відповідачем моральні страждання посилюються фактом відсутності окремої бюджетної програми, за якою б мали виконуватися судові рішення у справах про стягнення заборгованості за пенсійними виплатами, за рахунок загального фонду Державного бюджету України. На сьогодні така заборгованість виплачується згідно з відповідними річними призначеннями у складі бюджету Пенсійного фонду України. Черговість виконання рішень суду, що набрали законної сили після 01.01.2013, визначається датою набрання їх надходження до Пенсійного Фонду. Так, за рахунок закладених коштів у розмірі 500 млн. грн у бюджеті Пенсійного Фонду України на 2024 рік, з урахуванням черговості виплат, Позивач не отримав відшкодування стягнутої на його користь моральної шкоди за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.09.2023 у справі № 750/12633/23. На 2015 рік бюджет Пенсійного Фонду України, станом на 06.01.2025 затверджений не був. Указане підтверджується листом Фінансово-економічного департаменту Пенсійного фонду України на адресу Позивача від 06.01.2025 № 2800-050101-8/976 (а.с. 103-104), копія якого за клопотанням Позивача долучена до матеріалів справи у судовому розгляді справи. Суд прийняв до розгляду вказаний доказ, згідно з вимогами 8 ст. 83 ЦПК України, оскільки Позивач обгрунтував неможливість подачі його разом з позовною заявою, так як на той час лист ще не був направлений Позивачу. На підставі цієї ж норми ЦПК України суд не приймає до розгляду копію повідомлення начальнику Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області від 03.09.2024 № 19088 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про вчинення злочину, передбаченого ст. 382 КК України за фактом невиконання рішення суду в справі № 620/11621/23 та не надає йому оцінку, оскільки Позивач не обгрунтував неможливість його отримання раніше та подачі у строк, передбачений ч. 2 ст. 83 ЦПК України. Доводи Відповідача про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння Позивачу моральної шкоди, недоведеності причинного зв`язку між неналежним контролем за виконанням судового рішення та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує, не заслуговують на увагу, оскільки протиправність дій Відповідача встановлена судовим рішенням у іншій справі, та у суду відсутні законні підстави для переоцінки встановлених доказів та фактів, вина Відповідача у даному випадку презюмується. Наявність моральної шкоди є доведеною, оскільки у зв`язку з бездіяльністю Відпвідача, встановленою судовим рішенням, та тривалим його невиконанням, Позивачу довелося прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Також суд не погоджується з висновками Відповідача що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки завдання моральної шкоди позивач обґрунтовував не лише тим, що судове рішення не виконується, а й тим, що з вини відповідача йому неправильно обчислювався розмір пенсії і вона виплачувалась в заниженому розмірі, що підтверджено судовими рішеннями. Крім того, як наголосив Європейський суд з прав людини у рішенні, ухваленому 07.05.2002 року у справі «Бурдов проти Росії», для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування. У справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) (п. 26) ЄСПЛ зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №750/1591/18-ц зазначила, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, пункт 44, від 20.07.2004) зауважив, що держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26.04.2005 у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19.02.2009 у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06). Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган. Посилання Відповідача на правові позиції Верховного Суду, наведені у постановах від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц від 08.04.2020 у справі № 180/1560/16-а, від 05.05.2020 у справі № 759/7011/18, від 10.02.2021 у справі № 761/24143/19та від 30 квітня 2020 року усправа № 804/2076/17 є помилковими, оскільки правовідносини та встановлені судами фактичні обставини у вказаних справах і цій справі не є тотожними. Отже, протиправними діями Відповідача щодо ненарахування та невиплати Позивачу належних сум пенсії порушено, гарантоване Конституцією та Законами України, Протоколом 1 до «Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 4\~листопада 1950\~року, право Позивача на отримання та мирне володіння майном, що знайшло своє підтвердження належними та допустимими доказами. Розмір відшкодування моральної шкоди входить до предмета доказування. Суд враховує, що Позивач, як особа з інвалідністю, відноситься найбільш соціально вразливої категорії населення, йому необхідно докладати додаткових зусиль для організації свого життя через погіршення стану здоров`я, він потребує додаткового лікування для підтримання здоров`я на належному рівні, а відтак несе додаткові фінансові витрати. На необхідність врахування стану здоров`я заявника при ухваленні судового рішення вказано у рішеннях ЄСПЛ у справах «Науменко проти України» (п.85), Бурдов проти Росії 2» (п.154), а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 750/1591/18-ц. Протиправні дії Відповідача щодо не здійснення своєчасного перерахунку і невиплати в перерахованому (збільшеному) вигляді пенсії та тривале зволікання у виконанні цього обов`язку, що підтверджено вказаними вище рішеннями судів, які набрали законної сили та до теперішнього часу залишаються не виконаними, негативно впливають як на загальний стан здоров`я відповідача, так і на фінансові можливості його покращення. З урахуванням послідовності та систематичності вчинення Відповідачем протиправних дій, характеру та тривалості моральних страждань Позивача, негативних наслідків від перенесених Позивачем моральних та психоемоційних травм, виходячи із засад розумності, справедливості, виваженості, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з Відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 12 000 грн. Саме такий розмір стягнення забезпечить належну сатисфакцію отриманої Позивачем моральної шкоди та не призведе до надмірного його збагачення. Стосовно вимоги Позивача щодо не утримання із суми стягнення при виконанні рішення обов`язкових платежів і зборів, комісійної вигоди, суд враховує наступне. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, зокрема у постановах від 07.11.2020\~у справі\~№ 523/14396/19,\~від\~ 02.11.2021 у справі № 808/8156/14, від 05.07.2023 у справі № 642/8921/15-ц, від 25.03.2024 № 461/2729/22 та ін., вирішення або не вирішення у резолютивній частині рішення суду питання утримання на стадії виконання обов`язкових платежів і зборів є актуальним у справах, де одна із сторін спору виступає як податковий агент по відношенню до іншої, тобто в силу закону має здійснювати таке утримання при виплаті стягнутої судом суми коштів. Відповідач не є податковим агентом по відношенню до Позивача. Крім того, утримання податків, зборів та інших платежів до бюджету із пенсійних виплат на даний час фіскальними органами не здійснюється (рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2018 від 27.02.2018, п. 93, ст. 1 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві»\~від 16.01.2020 № 466-IX). За загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження» покладення витрат виконавчого провадження на стягувача не допускається, тобто звільнення чи не звільнення Позивача судом від сплати вищезазначених платежів також не вплине на обсяг його прав та обов`язків у разі примусового виконання рішення суду у цій цивільній справі. Отже в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Позовні вимоги, зазначені у прохальній частині позову, щодо визнання порушеними прав і законних інтересів Позивача унаслідок протиправних дій Відповідача задоволенню також не підлягають, оскільки такі висновки випливають із змісту мотивувальної частини цього рішення та рішень судів адміністративної юрисдикції, на які покликається Позивач. Крім того, такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів суперечить вимогам ст. 16 ЦК України. Позовна вимога про звільнення Позивача від сплати судового збору не підлягає задоволенню, оскільки він звільнений від сплати на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір при подачі позову не сплачував, необхідність окремої вказівки суду у резолютивній частині рішення про таке звільнення відсутня.

Outcome: partial