Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

Позиція позивача. ТОВ «Санфорд капітал» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 112711,93 грн. та судових витрат на оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн та на оплату професійного правничої допомоги в сумі 7200,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.03.2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z06.21839.004987961, відповідно до умов якого, відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти в розмірі 67000,00 грн. Свої зобов`язання кредитор виконав, надавши грошові кошти позичальникові. Одночасно з укладенням кредитного договору позичальник уклав з ПАТ "Страхова компанія "УНІКА Життя" договір добровільного страхування життя від 04.03.2019 року. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 5812,79 гривень. У подальшому позичальник виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами лише частково. Згідно з випискою по рахунку позичальника за весь строк з моменту укладення кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом позичальник сплатив банку лише 21246,90 гривень. Останній платіж проведено 29.08.2019 року. Строк на який було надано кредит за договором сплив 04.03.2022 року. Після закінчення строку кредиту кредитор не здійснював нарахування процентів за користування кредитними коштами, не нараховував штрафні санкції та комісії. У зв`язку із зазначеним, станом на 04.03.2022 року сформувалася наступна заборгованість позичальника перед банком за договором: заборгованість за основним боргом в сумі 64849,90 гривень; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 47862,03 гривень, що разом становить 112711,93 грн. Станом на 16.11.2023 року розмір заборгованості за основним боргом і відсотками не змінився. 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23. Пунктом 5.4. договору факторингу №16/11-23 передбачено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим договором третім особам, які згідно з законодавством мають на це право. Користуючись даним правом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (клієнт) 29.12.2023 року уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (фактор) договір факторингу №29/12-23. Згідно п.2.1. цього договору клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до друкованого реєстру боржників до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z06.21839.004987961 від 04.03.2019 року, станом на 16.11.2023 року заборгованість боржника/позичальника становить: заборгованість за основним боргом в сумі 64849,90 гривень; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 47862,03 гривень, що разом становить 112711,93 гривень. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16.11.2023 року. ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Враховуючи наведене позивач просить позов задовольнити. Рух справи в суді. Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 23.05.2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17.06.2024 року позов передано на розгляд до Красноградського районного суду Харківської області. Ухвалою судді Красноградського районного суду Харківської області від 11.08.2024 року цивільну справу №461/4169/24 прийнято в провадження судді Дудченка В.О. та призначено судовий розгляд справи. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Хворост Д.М. надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 124) в якому просив відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Зокрема вказує, що банком у кредитному договорі була встановлена плата за ті послуги, які за законом повинні надаватись безоплатно, а отже умови договору щодо сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 16.11.2023 року сума заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями становить 54799,01 грн, але позивач не заявляє дану суму в позовних вимогах і не враховує вже раніше сплачені відповідачем суми за даним нікчемним пунктом. Як вбачається з виписки по рахунку [PERSON] останньою сплачено заборгованість за кредитом на загальну суму 21246,90 грн, з яких 6120,25 грн погашення відсотків, 2150,10 грн тіло кредиту та 12976,55 грн плата за обслуговування кредитної заборгованості. Враховуючи правові висновки Верховного Суду, сума боргу має бути зменшена на 12976,55 грн. Враховуючи положення п. 1.3 та 1.4. кредитного договору від 04.03.2019 року, сторони погодили, що річна змінювана процентна ставка за користування відповідачем кредитними коштами складає 9,56%, а збільшена на 12,49% та погоджено графік платежів відповідно до умов якого відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки в сумі 29860,01 грн. Згідно п. 6 Графіку щомісячних платежів за кредитним договором у стовпчику 6 сума процентів за користування кредитом станом на 04.03.2022 року становить 29860,01 грн. Згідно виписки за рахунок відповідачем вже, станом на дату подачі позову, за процентами сплачено 6120,25 грн, отже 29860,01 грн (кінцева сума процентів, яка підлягає сплаті за кредитним договором) 6120,25 грн (сума фактично сплачених процентів) -12976,55 грн (сума яка сплачена відповідачем за нікчемними пунктами кредитного договору) = 10763,21 грн. При цьому у Витязі Реєстру боржників №1 від 16.05.2024 року до Договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 року, а також у довідці-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на 16.11.2023 року, не наведені будь-які розрахунки заборгованості відповідача та вихідні дані, які були використані при нарахуванні відсотків у сумі 47862,03 грн, що позбавляє відповідача надати свої контрозрахунки та безпосередньо суд об`єктивної можливості перевірити правильність таких розрахунків. Крім того, позивач як фактор, мав за договором факторингу отримати не лише кредитний договір та докази перерахування коштів на рахунок відповідача, але документацію, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує її дійсність, тобто мав отримати детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги. Однак детального розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором від 04.03.2019 року, у тому числі по відсоткам, позивачем не надано. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 7200,00 грн, зазначає, що враховуючи наявність заперечень сторони відповідача з приводу заявлених позовних вимог позивача щодо стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, вказані витрати мають бути зменшені. Також просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000,00 грн. Від представника позивача ТОВ «Санфорд Капітал» - адвоката Маслюженка М.П. до суду надійшли додаткові пояснення по справі (а.с. 167-168) в яких просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі враховуючи наступне. Зокрема щодо нікчемності умов договору та здійснення перерахунку суми заборгованості вказує, що виходячи з загальних норм чинного законодавства, наслідком недійсного (нікчемного) правочину є повернення саме тією особою, яка отримала таке благо, майно на підставі недійсного (нікчемного) правочину тій особі, яка передала майно, здійснило виконання свого обов`язку. Доводи відповідача про наявність підстав про здійснення перерахунку суми заборгованості є безпідставними, оскільки ТОВ «Санфорд Капітал» не отримувало кошти від [PERSON] на момент здійснення оплати відповідачкою позивач не був кредитором, а тому позивач не може нести відповідальність за дії які не вчиняв та не може нести відповідальність за правочином стороною якого він не був на момент відповідних цивільних правовідносин. Вказує, що посилання відповідача на правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року в справі №496/3134/19 та постанові Верховного Суду від 20.07.2022 року в справі №343/557/15 в даному випадку є нерелевантним, оскільки у вказаних справах є інший предмет розгляду, інший суб`єктивний склад правовідносин, інші обставини справи, які не є подібними до правовідносин, які є предметом спору в даній справі. Викладені обставини, норми чинного законодавства та висновки зроблені Верховним Судом підтверджують безпідставність та необґрунтованість твердження відповідача про нікчемність підстав для здійснення перерахунку суми заборгованості, а тому позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо суми заборгованості та нарахування відсотків вказує, що наведений у договорі графік щомісячних платежів, який визначив загальну суму процентів за користування коштами, яка буде сплачена під час дії кредитного договору, встановлена лише за умови відсутності заборгованості, а враховуючи, що відповідач прострочив виконання свого обов`язку по поверненню суми боргу в строки передбачені кредитним договором, то доводи відповідача про безпідставність нарахування процентів в сумі 47862,03 грн є безпідставними та необґрунтованими, а тому не можуть братись судом до уваги. Звертають увагу, що відповідач надаючи свій розрахунок суми заборгованості визнає наявність заборгованості по кредиту в розмірі 64849,90 грн та визнає наявність заборгованості по процентам, таким чином позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач фактично визнав позовні вимоги ТОВ «Санфорд Капітал». Щодо судових витрат відповідача зазначають, що заявлена вимога відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям, оскільки саме у зв`язку із порушенням взятих на себе відповідачем зобов`язань виник судовий спір і відповідач нібито змушений нести витрати на правову допомогу. Тобто саме дії та бездіяльність відповідача призвели до необхідності позивачу звернутися до суду за захистом порушених прав, а у [PERSON] виникли додаткові витрати на правову допомогу. Викладене підтверджує безпідставність заявленої до відшкодування суми витрат на професійну правничу допомогу, а тому вимоги [PERSON] про стягнення із позивача витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню. Вищевказані письмові пояснення від представника позивача щодо відзиву на позовну заяву, які надійшли через канцелярію суду та через програму «Д-3» канцелярією суду прикріплені в електронному вигляді до даної справи, суд їх сприймає не як відповідь на відзив, а як пояснення по суті позову. Від представника позивача 15.01.2025 року до суду надійшло клопотання в якому просить розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею Пояснення учасників судового процесу в судовому засіданні. Представник відповідача в судовому засідання позовну заяву не визнав, просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що відповідачу за кредитним договором встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, а отже положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Вказував на розрахунки заборгованості наведені у відзиві на позовну заяву. Позиція суду. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Фактичні обставини, встановлені судом. За змістом позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» суму заборгованості за кредитним договором №Z06.21839.004987961 від 04.03.2019 року яка складається з заборгованість за основним боргом в сумі 64849,90 гривень; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 47862,03 гривень, що разом становить 112711,93 гривень. Судом встановлено, що 04.03.2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z06.21839.004987961, відповідно до умов якого, відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти в розмірі 67000,00 грн. Одночасно з укладенням кредитного договору [PERSON] уклала з ПАТ "Страхова компанія "УНІКА Життя" договір добровільного страхування життя від 04.03.2019 року. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 5812,79 гривень. Згідно з випискою по рахунку [PERSON] за весь строк з моменту укладення кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом позичальник сплатив банку 21246,90 гривень. Останній платіж проведено 29.08.2019 року. Строк на який було надано кредит за договором сплив 04.03.2022 року. Після закінчення строку кредиту кредитор не здійснював нарахування процентів за користування кредитними коштами, не нараховував штрафні санкції та комісії. 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23. Пунктом 5.4. договору факторингу №16/11-23 передбачено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим договором третім особам, які згідно з законодавством мають на це право. Користуючись даним правом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (клієнт) 29.12.2023 року уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (фактор) договір факторингу №29/12-23. Згідно з п.2.1. цього договору клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до друкованого реєстру боржників до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z06.21839.004987961 від 04.03.2019 року. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором№Z06.21839.004987961 від 04.03.2019 року, станом на 04.03.2022 року сформувалася наступна заборгованість позичальника перед банком за договором: заборгованість за основним боргом в сумі 64849,90 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 64849,90 грн. грн. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16.11.2023 року. ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Відповідач фактично визнав позов в межах наступних позовних вимог та з цього приводу її представник у відзиві надав наступні письмові пояснення з приводу нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, а також навів розрахунки. Представник відповідача у відзиві зазначив, що згідно виписки відповідачем вже, станом на дату подачі позову, за процентами сплачено 6120,25 грн, отже 29860,01 грн (кінцева сума процентів, яка підлягає сплаті за кредитним договором) 6120,25 грн (сума фактично сплачених процентів) -12976,55 грн (сума яка сплачена відповідачем за нікчемними пунктами кредитного договору) = 10763,21 грн. Заперечення з проводу заборгованості за основним боргом в сумі 64849,90 грн відсутні. Тобто відповідачем по суті визнано позов частково. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини та оцінка доказів, наданих сторонами. Згідно з положеннями ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Щодо умов договору. 04.03.2019 року [PERSON] як Позичальником, з однієї сторони та Акціонерним товариством «Ідея Банк», як Банком, з іншої сторони було укладено Кредитний договір №Z06.21839.004987961. Відповідно до п.1.1 Договору кредиту Z06.21839.004987961 від 04.03.2019 року, Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 67000,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього банку. У п. 1.2. Кредитного договору сторони погодились, що строк кредитування становить 36 місяців. Згідно із п.1.3. Договору, за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49 % (маржу банка). Відповідно до п.п. 1.4. Договору, станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 9,5%, що разом з Маржею Банку Складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,99%. Також, відповідно до п.п. 1.11 Договору Кредиту за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі відповідно до Графіку платежів. З тверджень представника позивача Банк на виконання умов Договору кредиту надав Позичальнику грошові кошти у сумі 67000,00 грн. строком до 04.03.2022 року, а Позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом іншими платежами (відповідно до «Графіку платежів») згідно з умовами цього Договору. 04.03.2019 Позивач отримав кредит від позивача в сумі 67000,00 грн. За період часу з 04.03.2019 року по 04.09.2019 року відповідачка сплатила в рахунок погашення плати за обслуговування за Кредитним договором 12976,55 грн., що підтверджується випискою по рахунку наданою позивачем. Згідно виписки АТ «Ідея Банк» за рахунком відповідача щомісяця з її платежів які вона робить на користь банку в рахунок погашення платежів за Кредитним договором, банк вираховує щомісяця Оплату за обслуговування кредиту. Згідно з пунктом 1.11 Кредитного договору від 04.03.2019 року позичальнику було встановлено комісію за обслуговування кредиту та кредитної заборгованості Банком, Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості та кредиту щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Відповідно до п.1.11 Кредитного договору, комісія за обслуговування кредиту Банком включає в себе: - \~ \~ \~ \~Надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС - повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - \~ \~ \~ \~Надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; - \~ \~ \~ \~Опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Так, у пункті «Плата за обслуговування кредитної заборгованості» Таблиці пункту 7.4 «Графік щомісячних платежів за кредитним договором», зазначено плату за обслуговування кредиту в сумі 56045,16 грн. При цьому, надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачено. Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6 Кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів. І ця щомісячна плата не залежить від потреби позичальника у інформації щодо його кредиту: тобто позичальник взагалі може не звертатися до Банку за отриманням такої інформації, однак щомісячно повинен платити за таку ненадану послугу, оскільки плата за неї є складовою частиною кожного щомісячного платежу. Відтак, оскільки Банком у Кредитному договорі була встановлена плата за ті послуги, які за вказаним законом повинні надаватися безоплатно, позивач зазначає про нікчемність умов договору щодо сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором Z06.21839.004987961 від 04.02.2019 року, станом на 16.11.2023 року сума заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями становить 54799,01 грн, але позивач не заявляє дану суму в позовних вимогах і не враховую вже раніше сплачені відповідачем суми за даним нікчемним пунктом. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до\~частин першої\~ статті\~11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування», Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, сторона відповідача прийшла до висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України). Як вже було зазначено, в п. 1.11. кредитного договору № Z06.21839.004987961 від 04.03.2019 року встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та розмірі визначених згідно Графіку, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої гарантована законодавством. Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у графіку щомісячних платежів, який є частиною кредитного договору. Крім того, як зазначає Верховний Суд у постанові від 20.07.2022 року у справі № 343/557/15 нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Таким чином суд здійснює відповідний перерахунок заборгованості за кредитним договором. Як встановлено вище, відповідачу надано кредит в розмірі 67000 грн. Загальний розмір відсотків, що відповідач мав сплатити за весь час користування кредитом відповідно до умов кредитного договору та згідно Графіку становить 29860,01 грн. Як вбачається з виписки по рахунку [PERSON] , останньою сплачено заборгованість за кредитом на загальну суму 21246,90 грн. з яких: 6120,25 грн. погашення відсотків, 2150,10 грн. - тіло кредиту та 12976,55 грн плати за обслуговування кредитної заборгованості. Враховуючи наведені правові висновки Верховного суду, та враховуючі надані позивачем докази сума боргу має бути зменшена на 12976,55 грн. Щодо заборгованості за відсотками. За умовами кредитного договору Z06.21839.004987961 від 04 березня 2019 року відповідач зобов`язався повернути кредит у сумі 67000 гривень 00 копійок разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 112711,93 грн. що складається з: заборгованість за тілом кредиту 64849,90 грн; заборгованість за відсотками 47862,03 грн. Враховуючи положення п.1.3 та п.1.4 кредитного договору Z06.21839.004987961 від 04 березня 2019 року, укладаючи кредитний договір Z06.21839.004987961 від 04 березня 2019 року, сторони погодили, що річна змінювана процентна ставка за користування відповідачем кредитними коштами складає 9,5%, а збільшена на 12.49% та погоджено графік платежів відповідно до умов якого відповідач зобов`язувався повернути кредит і сплатити відсотки в сумі 29860,01 грн. Згідно п.6 Графіку щомісячних платежів за кредитним договором Z06.21839.004987961 від 04 березня 2019 року у стовпчику 6 сума процентів за користування кредитом станом на 04.03.2022 мала становити 29860 грн 01 коп. Згідно виписки за рахунком відповідачем вже, станом на дату подачі позову, за процентами сплачено 6120 грн. 25 коп., отже 29860,01 грн (кінцева сума процентів яка підлягала сплаті за кредитним договором) - 6120,25 грн (сума фактично сплачених процентів) - 12976,55 грн (сума яка сплачена відповідачем за нікчемними пунктами кредитного договору) = 10763,21 грн. При цьому, у Витязі з Реєстру боржників №1 від 16 травня 2024 року до Договору факторингу №29/12-23 від 29 грудня 2023 року, а також Довідці-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором Z06.21839.004987961 від 04.02.2019 року станом на 16 листопада 2023 року, не наведені будь-які розрахунки заборгованості відповідача та вихідні дані, які були використані при нарахуванні відсотків у сумі 47862 гривні 03 копійки, що позбавляє відповідача надати свої контррозрахунки та безпосередньо суд об`єктивної можливості перевірити правильність таких розрахунків. Крім того, позивач ТОВ «ФК «САНФОРД КАПІТАЛ», як фактор, мав за договором факторингу отримати не лише кредитний договір та докази перерахування коштів на рахунок відповідача, але і документацію, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує її дійсність, тобто мав отримати детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги. Однак, детального розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором Z06.21839.004987961 від 04 березня 2019 року, у тому числі по відсоткам, позивачем ТОВ «ФК «САНФОРД КАПІТАЛ» не надано. Суд звертає увагу що нарахування відсотків поза строками кредитування суперечить правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в п.54 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 зроблено наступний висновок, який є обов`язків для застосування судами нижчих інстанцій: «Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.» Відтак, надані позивачем витяги з реєстрів боржників до договорів факторингу та розрахунки заборгованості за кредитними договорами не можуть вважатися належними доказами наявності такої заборгованості, оскільки з наданих розрахунків не вбачається, як саме нараховувались проценти за користування кредитними коштами. Інших доказів на підтвердження розміру заборгованості зі сплати відсотків суду не надано. Проте, вказана обставина не позбавляє позичальника обов`язку повернути позивачеві фактично отримані ним кредитні кошти. Таким чином, суд вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню в межах визнаних відповідачем позовних вимог, так як та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновки за результатами розгляду справи. На підставі\~викладеного суд\~вважає,\~що заявлений\~позов Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Санфорд\~Капітал» до\~відповідача підлягає\~частому задоволенню,\~оскільки позивачем\~недоведені належними\~та допустимими\~доказами всі\~складові заборгованості\~за кредитним\~договором та\~вважає за\~необхідне стягнути\~з відповідача\~заборгованість за\~кредитним договором №Z06.21839.004987961 від 04.03.2019 року, яка складається з заборгованість за основним боргом в сумі 64849,90 гривень; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 10763,21 грн гривень, що разом становить 75613,11 гривень. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~ \~ \~ \~Згідно п. 2 ч. 2 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Санфорд Капітал» при подачі позову поніс судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та на правничу допомогу адвоката у розмірі 7200,00 грн. При подачі позову позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 112711,93 грн. Таким чим з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме на оплату судового збору в розмірі 1624,94 грн (75613,11 (задоволені позовні вимоги) х 100% : 112711,93 (заявлені позовні вимоги) = 67,08 % (процент задоволених позовних вимог), 2422,40 грн (сплачена сума судового збору) х 67,08% : 100% = 1624,94 грн) та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 4829,76 грн (7200,00 грн витрати на правничу допомогу) х 67,08% : 100% = 4829,76 грн). Крім того відповідач по справі також поніс судові витрати на правничу допомога адвоката в розмірі 8000,00 грн, суд відхилив 32,92% позовних вимог позивача (100%- 67,08%=32,92%). Таким чином з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати прапорційно розміру відхилених позовних вимог на правничу допомогу адвоката в розмірі 2633,60 грн (8000,00 грн х 32,92% : 100% = 2633,60 грн). При цьому суд вважає, за необхідне провести зустрічне зарахування та стягнути з відповідача на користь позивача різницю сум, які підлягають до стягнення на правничу допомогу у розмірі 2196,16 грн.

Outcome: partial