Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Свій позов мотивувала тим, що з 30 грудня 2006 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2019 року. Від шлюбу сторони мають чотирьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що діти проживають разом з нею та знаходиться на її утриманні. З початку повномасштабного вторгнення, позивачка разом з дітьми вимушена евакуюватися за межі України та з 2022 року вона разом з дітьми проживає в Республіці Литві, що підтверджується відміткою про перетин кордону та карткою про реєстрацію в міграційному відділі (Литва). Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є працездатною особою, має нерухоме майно та постійне місце роботи (підприємець), інших неповнолітніх дітей останній не має, угоди про сплату аліментів у добровільному порядку ними не досягнуто. За таких обставин позивач просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошові сумі в розмірі 1200,00 грн на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження в справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач правом\~подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідач був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується поштовим відправленням, яке повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що є належним повідомлення, на що вказував Верховний Суд в постанові від 13 травня 2024 року в справі №755/4829/23. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлено, що з 30 грудня 2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2019 року (справа №127/8181/19). Дані обставини підтверджуються відміткою в паспорті громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , та відомостями, які містяться в Єдиному реєстрі судових рішень, що перебуває у вільному доступі (а.с.9-12). Від шлюбу сторони мають чотирьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.5-8). Діти проживають разом з матір`ю у Литовській Республіці, що підтверджується копіями карток для реєстрації в міграційному відділі Литовської Республіки та відміткою у паспорті громадянина України для виїзду за кордон номер [NUMBER] (а.с.14-20). Відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру Вінницької міської територіальної громади Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №42801 від 20 листопада 2024 року (а.с.25). Доказів надання допомоги на утримання дітей матеріали справи не містять. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~181\~СК України,\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька і\~(або)\~у твердій\~грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 цього ж Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум з 1 січня 2024 року для дітей\~віком до\~6\~років становить\~2563\~гривні,\~а з\~6\~до 18\~років - 3196 гривень. Аналогічні положення містить і Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік». Дітям:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~на день\~ухвалення рішення\~суду виповнилося\~6 років, [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~-\~13\~років, [PERSON] , [INFO] , - 15 років, [PERSON] , [INFO] , - 17 років. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд звертає увагу, що відповідач доказів належного виконання своїх обов`язків по утриманню дітей не надав, а тому суд дійшов висновку про їх не виконання та порушення відповідного права, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дітей (аліментів). Визначаючись щодо способу стягнення аліментів, суд враховує, що відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач, звертаючись до суду, просить визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі (по 1200,00 грн), однак не менше ніж 50% прожиткового мінімуму доходів громадян. Суд зважає, що визначення способу стягнення є правом позивача, однак, користуючись своїм правом на подання позову в інтересах дітей та визначаючись як зі способом, так і з розміром аліментів особа не вправі порушувати їх права та визначати їх розмір меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, як-то визначено позивачем. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини, а тому суд, визначаючись щодо розміру аліментів, враховує цю гарантію, а також враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей до їх повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а діти потребують такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач доказів надання допомоги, неможливості утримувати дітей, відомостей про незадовільний стан здоров`я, підтвердження того, що у нього на утриманні знаходяться інші особи, суду не надав. Тому, суд, з огляду на заявлені вимоги та зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає можливим визначити аліменти на утримання дітей в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд звертає увагу, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України). Крім того, суд звертає увагу позивача на право звернення із позовом про стягнення додаткових витрат на дітей у разі наявності обставин, передбачених ст.185 СК України. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто в даній справі з 13 листопада 2024 року. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 1211,20 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial