Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

16.12.2024 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що 22 лютого 2022 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Міжгірським відділом ДРАЦС Хустського району Закарпатської обл., про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Також [PERSON] зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що в них відсутні спільні інтереси, та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Втрачено почуття любові і поваги один до одного. Спільного господарства з відповідачем не ведуть. Кожен з подружжя має протилежні погляди на сім`ю. Вказує, що відповідач нехтує сімейними цінностями, внаслідок чого між ними постійно виникають сварки. Подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим. Позивачка вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, її збереження вважає недоцільним, оскільки їх шлюб існує лише формально, а тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.12.2024 року позов [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте до суду 23.01.2025 року подано письмову заяву, в якій позивачка просить розглядати справу про розірвання шлюбу, без її участі, позовні вимоги підтримує та просить відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.27). В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду подано письмову заяву, в якій відповідач [PERSON] просить справу про розірвання шлюбу розглядати без його присутності, проти позовних вимог [PERSON] не заперечує, надання строку на примирення не бажає (а.с.24). Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, представників сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи № 302/1811/24, з`ясувавши всі обставини по даній справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~та [PERSON] \~уклали шлюб 22 лютого 2022 року, який зареєстрований Міжгірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Хустського району\~Закарпатської області,\~про що\~в книзі\~реєстрації актів\~про шлюб\~складено відповідний\~актовий запис\~№ 33, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.02.2022 року, оригінал якого є в матеріалах даної справи. Від спільного подружнього життя сторони дітей не мають. Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Відповідач не бажає вирішити питання розірвання шлюбу безпосередньо у відділі ДРАЦСу, тому позивачка змушена звернутися з цим позовом до суду. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в судовому засіданні не доведено. Крім того, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, проти задоволення яких відповідач [PERSON] не заперечує, позов визнає повністю, що вбачається з поданої до суду письмової заяви від 07.01.2025 року (а.с.24), а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved