Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

У жовтні 2024 [PERSON] через представника адвоката Ковальчука Андрія Олександровича звернулась до суду із заявою, у якій просить встановити факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , починаючи із 01 січня 2019 року і до дня смерті остатнього. Короткий виклад доводів заяви На обґрунтування вимог заяви [PERSON] вказала, що 13 вересня 2024 року вона звернулась до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука В. А. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку кадастровий номер, що знаходиться по [ADDRESS] після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 13 вересня 2024 року приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчуком В. А. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що її та [PERSON] родинні стосунки не підтверджені. [PERSON] був для заявниці далеким родичем по батьківській лінії. Матір [PERSON] - [PERSON] підтримувала гарні та дружні відносини із заявницею, а остання в свою чергу допомагала їм по господарству, купувала ліки, допомагала у приготуванні їжі, прибиранні будинку. Оскільки [PERSON] була в похилому віці, а її син [PERSON] особою із інвалідністю другої групи, та йому встановлено діагноз шизофренія параноїдальної форми, заявниця допомагала їм як по господарству, так і матеріально. Враховуючи, що з часом здоров`я [PERSON] лише погіршувалось, оскільки вона була особою похилого віку, а її син [PERSON] сам потребував опіки, а окрім заявниці, та не мала до кого звернутись, із 2019 року заявниця стала проживати разом та доглядати за ними. З часу спільного проживання, заявниця почала посилено їм допомагати та окрім побутових справ, вона підтримувала нормальне функціонування їхнього здоров`я, водила до лікарів, купувала ліки тощо. 08 лютого 2022 року [PERSON] зверталась до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області із заявою про визнання її сина [PERSON] недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення його опікуном [PERSON] . Проте, [INFO] [PERSON] померла та ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2024 року у цивільній справі про визнання [PERSON] недієздатним було закрито. Заявниця, в свою чергу продовжила, піклуватися про [PERSON] , оскільки його діагноз не дозволяв йому повноцінно здійснювати та підтримувати свою життєдіяльність. Помер [PERSON] [INFO] . Організацією похорон [PERSON] та [PERSON] займалася заявниця за власні кошти. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 25 жовтня 2024 року у справі відкрито окреме провадження, задоволено клопотання заявниці про допит свідків [PERSON] та [PERSON] , витребування матеріалів спадкової справи до майна [PERSON] . Прокольною ухвало суду від 21 січня 2024 року за задоволено клопотання представника заявниці про виклик свідка [PERSON] . У судовому засідання заявниця та її представник вимоги заяви підтримали. Заявниця на запитання суду пояснила, що вона перебуває у шлюбі та проживає недалеко від сім`ї [PERSON] . Від заінтересованої особи будь-яких заяв до суду не надходило. Вставлені судом фактичні обставини справи Суд встановив, що [PERSON] народилася [INFO] , вона має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-10). Відповідно до довідки завідувача психоневрологічного диспансерного відділення [PERSON] - [PERSON] перебуває під наглядом у міському психоневрологічному диспансері із 28 серпня 1997 року безтерміново, із діагнозом шизофренія параноїчної форми, безперервний тип перебігу (а.с. 11). Із акта МК ВЖРУП № 7 від 03 жовтня 2024 року вбачається, що комісія ВК ВЖРЕП № 7 по заяві [PERSON] провела перевірку з приводу факту проживання її за адресою: [ADDRESS] та встановила, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] до дня його смерті - [INFO] . Нижче за текстом в графі «адреса» доповнено «з 2019 року до дня смерті гр. [PERSON] ». [PERSON] не зареєстрована за вказаною адресою. Факт проживання підтверджують свідки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Ухвалою від 15 лютого 2022 року Бердичівський міськрайонний суд відкрив провадження у справі № 274/478/22 за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради, [PERSON] про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуном [PERSON] (а.с. 14). Провадження у справі № 274/478/22 суд закрив ухвалою від 07 лютого 2023 року у зв`язку зі смертю заявниці (а.с. 16). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с. 18). Постановою приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука В. А. від 13 вересня 2024 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , оскільки їх родинні стосунки не підтверджені (а.с. 19). [PERSON] на праві власності належав будинок [ADDRESS] на підставі договору дарування від 10 серпня 2004 року (а.с. 20). Із матерів спадкової справи до майна [PERSON] вбачається, що єдиним спадкоємцем, яка звернулася із заявою про прийняття спадщини є заявниця (а.с. 33-47). Свідок [PERSON] пояснила, що заявниця її сусідка та їх будинки розташовані через [ADDRESS] . Заявниця жила із ними із 2019 року, давала їм їсти, і доглядала за ними, бо у тих нікого не було. Як вони захворіли, то заявниця у них ночувала. Мати [PERSON] не могла дати синові ради. Заявниця водила їх до лікарів, ходила з ними скрізь. Чоловік заявниці проживав вдома, а заявниця коло [PERSON] . Бувало і додому прибігала і там ночувала. Де були речі заявниці їй не відомо. Свідок [PERSON] пояснив, що заявниця товаришувала із його матір`ю. Він приходив до них десь 2 рази на тиждень, коли потрібно було допомогти. Заявниця із 2019 року проживала із [PERSON], бо той хворий. Вона їм давала поїсти, прибирала, допомагала по господарству. Коли мати [PERSON] не могла доглядати за сином, то заявниця стала їм допомагати. У [PERSON] було психічне захворювання. [PERSON] займалася заявниця. Речі заявниці там були. По кімнатах у будинку він не заходив, проте бачив зубну щітку заявниці. [PERSON] був неадекватний, він що хотів, те і робив. У заявниці із ним не могло бути спільного побуту. Заявниця здійснювала за ними догляд. На уточнюючі запитання свідок надалі пояснив, що бачив в кімнаті, де спала заявниця, її речі. Позиція суду, застосовані норми права Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо. Належними та допустимими доказами проживання осіб однією сім`єю відповідно до вимог статей 77-78 ЦПК України є, зокрема: довідки з місця проживання; свідчення свідків; спільні фото, листи ділового та особистого характеру тощо; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що особи вважали себе сім`єю, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Тобто, необхідною умовою встановлення факту постійного проживання заявниці разом зі спадкодавцем [PERSON] і визнання заявниці спадкоємцем [PERSON] є доведеність факту постійного проживання позивача та спадкодавця у одному житловому приміщенні на час відкриття спадщини. При цьому тривалість спільного проживання спадкодавця із спадкоємцем встановлена статтею 1264 ЦК України. Отже, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри». Достовірність як змістова характеристика доказу свідчить про можливість на підставі такого доказу встановити дійсні обставини справи. Допустимість доказів характеризується як дотриманням порядку збирання, подання та дослідження таких доказів, так і обов`язковістю підтвердження певних обставин справи визначеними законом засобами доказування. На підтвердження доводів заяви, [PERSON] надала акт МК ВЖРЕП № 7 про її проживання без реєстрації із [PERSON] із 2019 року. Оцінуючи надані заявницею докази в їх сукупності, суд вважає, що такі докази не є достатніми для підтвердження доводів заяви. У акті не вказано із якого місяця 2019 року [PERSON] проживала спільно із [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] до смерті останнього. Більше того, запис про початок проживання [PERSON] із 2019 вказано у графі щодо адреси місця проживання. Суд також зазначає, що вказівка у акті про факт проживання заявниці без реєстрації не є безумовним доводом, що вона та [PERSON] складали одну сім`ю. Щодо показань свідків [PERSON] та [PERSON] , сусідки заявниці за місцем її реєстрації та сина подруги заявниці, відповідно, то вони не ствердили категорично, що заявниця проживала однією сім`єю із [PERSON] більш як 5 років до дня смерті останнього. Свідки вказувала, що заявниця доглядала [PERSON] та його матір, яка померла у 2023 році, проживала з ними. Свідок [PERSON] не бачила речей заявниці у домі [PERSON] , а свідок [PERSON] вказав, що не було спільного побуту та взаємних прав заявниці та [PERSON] . Інших доказів на підтвердження факту спільного проживання заявниці однією сім`єю із спадкодавцем матеріали справи не містять. Цивільне законодавство не передбачає обов`язкового переліку доказів, якими особа може підтвердити факт проживання однією сім`єю з іншою особою, оскільки, реалізуючи свої процесуальні права з урахуванням принципу диспозитивності, сторона подає ті докази, які, на її думку, підтверджують обставини, які входять до предмета доказування. Проте, відповідно до усталеної практики Верховного Сулу про проживання однією сім`єю, окрім спільного проживання, свідчить наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Доказів на підтвердження наявності спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонту, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин заявниці та [PERSON] із 01 січня 2019 року до дня смерті останнього суду не надано. До того ж заявниця пояснила, що перебуває у шлюбі та цей факт підтвердила свідок [PERSON] . Також із письмових доказів вбачається, що заявниця зареєстрована за іншою адресою. Заявниця не надала суду доказів, що вона фактично не проживала із 01 січня 2019 року однією сім`єю із своїм чоловіком за місцем реєстрації. Крім того, зазначені в заяві обставини, що заявниця супроводжувала [PERSON] до лікаря, купувала ліки, матеріалами справи не доведені, як і не доведені доказами відомості із якого часу погіршилося здоров`я матері [PERSON] та що саме заявниця, а не його мати, з якою він проживав, стала членом сім`ї [PERSON] . Наявність у [PERSON] психічного захворювання також не свідчить про проживання заявниці із ним однією сім`єю із 01 січня 2019 року. До [INFO] була живою мати [PERSON] - [PERSON] . Не доводить також факт проживання заявниці із [PERSON] однією сім`єю більше п`яти років до смерті спадкодавця той факт, що мати [PERSON] зверталася із заявою про визнання останнього недієздатним та визнання заявниці його опікуном. [PERSON] із заявою зверталася у лютому 2022 року, тоді як заявниця просить встановити факт проживання її із [PERSON] із 01 січня 2019 року. Висновки суду З`ясувавши обставини справи, встановивши зміст спірних правовідносин, дослідивши та оцінивши надані докази, суд вважає, що заявниця не довела доказами факту її проживання однією сім`єю з [PERSON] , починаючи із 01 січня 2019 року і до дня смерті остатнього. Тому у задоволені заяви слід відмовити, як необґрунтованої.

Outcome: dismissed