Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

У вересні 2024 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 26.05.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем був укладений договір № 6702911 про надання споживчого кредиту. Згідно умов вказаного договору сторони узгодили його істотні умови, а саме: суму кредиту у розмірі 20 000,00 грн., строк кредиту - 360 днів, дату повернення кредиту 20.05.2024, процентну ставку, порядок та умови надання кредиту, пролонгацію строку кредиту та відповідальність сторін.\~Свої зобов`язання за вказаним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виконало, зарахувавши грошові кошти на платіжну картку відповідача. За умовами кредитного договору відповідач брала на себе зобов`язання повернути кредит в обумовлений термін та сплатити проценти за користування кредитними коштами. 27.05.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст України» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 27-05/24-Ф, згідно умов якого до ТОВ « Фінансова компанія «Фінтраст України» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. У зв`язку з невиконанням [PERSON] належним чином зобов`язань, позивач просить стягнути на свою користь з останньої заборгованість за кредитним договором №6702911 від 26.05.2023 в розмірі 78 506,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. тіло кредиту, 34\~626,00 грн. - нараховані проценти, 23\~880,00 грн. нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмір 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2024 дану цивільну справу передано за підсудністю до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області. Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 04.10.2024 витребувано у Міністерства соціальної політики України інформацію щодо відповідача по справі [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 18.10.2024 дану цивільну справу передано за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського\~районного суду\~м.Дніпропетровська\~від 18.11.2024\~справу прийнято\~до свого\~провадження та\~визначено розгляд\~справи проводити\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження без\~повідомлення (виклику)\~сторін. Розгляд (формування та зберігання) судової справи проводиться в змішаній (паперовій та електронній) формі. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Так, 13.12.2024 представником відповідача через систему «Електронний суд» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що за договором факторингу № 27-05/24-Ф від 27.05.2024 ТОВ «ФК Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 54\~626,00 грн. Утім, право вимоги на нараховані відсотки за 60 календарних днів у розмірі 23\~880,00 грн. факторові не передавалось, а вказані нарахування здійснені позивачем самостійно за минулий час, тобто за період у якому ТОВ «ФК Фінтраст Україна» ще не набуло права грошової вимоги до відповідача. Також представник відповідача просив суд зменшити розмір відсотків від суми заборгованості, оскільки сума заборгованості за відсотками, яка зазначена в позовній заяві є несправедливою у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитодавця. Крім того, просив зменшити витрати на правову допомогу, оскільки вони значно завищені та не відповідаюсь складності справи. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст. 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 202-0 року у справі № 561/77/19. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 26.05.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений договір № 6702911 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу був наданий кредит на суму 20 000,00 грн. на строк 360 днів, із сплатою стандартної процентної ставки в розмірі 1,99% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4 договору. 27.05.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст України» та ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 27-05/24-Ф, згідно умов якого до ТОВ « Фінансова компанія «Фінтраст України» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фінансової установи, виданого 21.01.2022, Витягу з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових послуг від 24.01.2022, статуту ТОВ « Фінансова компанія « Фінтраст Україна», виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ « Фінансова компанія « Фінтраст Україна» зареєстроване як фінансова установа, яка надає кошти у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, надання послуг факторингу. Згідно витягу з реєстру боржників, який є додатком №1 до договору факторингу № 27-05/24-Ф від 27.05.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст України» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №6702911 на суму 54\~626,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 34\~626,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Положеннями частини 1 статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Отже, позивачем доведено факт укладення договору та порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, а тому, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №6702911 від 26.05.2023 в розмірі 54\~626,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 34\~626,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Суд не може погодитися з доводами сторони відповідача про те, що поданий позивачем розрахунок розміру заборгованості за відсотками здійснений з порушенням норм чинного законодавства, оскільки відповідачем не надано до суду жодного належного доказу, який це підтверджував би, зокрема розрахунку заборгованості, який вона вважає вірним. Що стосується позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих позивачем процентів за 60 календарних днів у розмірі 23\~880,00 грн., суд зазначає наступне. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене, оскільки кредитний договір №6702911 від 26.05.2023 був укладений строком на 360 днів, тобто на дату відступлення права вимоги за договором факторингу № 27-05/24-Ф від 27.05.2024 строк його дії закінчився, суд приходить до висновку, що в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу судом відзначається таке. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п.1 ч.3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Поряд з цим, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України\~у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України\~суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до умов ч. 6 ст. 137 ЦПК України\~обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У поданому 13.12.2024 відзиві на позовну заяву представник відповідача просив суд зменшити витрати позивача на правничу допомогу, оскільки вони не відповідають складності справи та ціні позову. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Із матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» здійснював адвокат Столітній М.М. на підставі договору про надання правничої допомоги №17/07-2024 від 17.07.2024, укладеного між ними. Крім того, до суду надано копію договору про надання правничої допомоги №17/07-2024 від 17.07.2024, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №№17/07-2024 від 17.07.2024, рахунок на оплату по замовленню №4104/14/08 від 14.08.2024. Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» послуг адвоката щодо надання правової допомоги в цій справі. Водночас, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач за розгляд справи у розмірі 10 000,00 грн., є завищеною та не співмірною зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, а тому на думку суду сума у розмірі 4 000,00 грн. буде відповідати складності справи та обсягу виконаних робіт. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. Відповідно ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 1 685,55 грн. (2\~422,40 грн. х 54\~626,00 грн. : 78\~506,00 грн.).

Outcome: partial