Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

20 січня 2024 року до суду надійшла заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України. В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Романишеній І.П. Заява мотивована тим, що [PERSON] [INFO] разом зі своїм чоловіком [PERSON] [INFO] , з 2011 року мешкали у місті м. Донецьк та після тимчасової окупації міста продовжили своє перебування у місті, оскільки на той час заявник мала певні проблеми зі здоров`ям та проходила лікування у місцевій лікарні, а також їх батьки похилого віку потребували постійного догляду. [INFO] , о 14 годині 47 хвилин, громадянка України [PERSON] у «КУ «Центральная городская клиническая больница № 6 города Донецка» народила дитину, дівчинку [PERSON] , [INFO] при одноплідних пологах. [INFO] о 06 годині 17 хвилин, громадянка України [PERSON] у «КУ «Центральная городская клиническая больница № 6 города Донецка» народила дитину, дівчинку [PERSON] , [INFO] , при одноплідних пологах. [INFO] , громадянка України [PERSON] у «КУ «Центральная городская клиническая больница № 6 города Донецка» народила дитину, дівчинку [PERSON] , [INFO] , при одноплідних пологах. [PERSON] була змушена віддати медичні документи про народження дітей окупаційній владі та взамін отримала документи окупаційної влади. Отже, батькам дітей було видано свідоцтва про народження дітей на тимчасово окупованій території України, але відповідно до законодавства України вони є недійсними. Станом на сьогодні заявники не мають можливості та необхідності продовжувати своє перебування на тимчасово окупованій території України, а саме у місті Донецьк та мають бажання покинути тимчасово окуповану територію України, а саме виїхати з міста Донецька, громадянка України [PERSON] та громадянин України [PERSON] разом із дітьми, у листопаді 2024 року вже намагалися потрапити на територію України через Республіку Литва, але органи державної прикордонної служби Литви на державному кордоні з Республікою Польща відмовили їм у перетині кордону разом з їх дітьми, аргументуючи це тим, що свідоцтва про народження дітей ( [PERSON] та [PERSON] ) видані незаконним формуванням «ДНР» є недійсними. Станом на сьогодні у заявників відсутні документи, які дозволяють зареєструвати народження дітей згідно вимог національного законодавства та отримати свідоцтво про народження дитини, встановленого Україною зразка. Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Ухвалою суду від 20 січня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Заявники та їх представник в судове засідання не з`явились, повідомлялась належним чином про дату час та місце розгляду справи, в поданій до суду заяві просили проводити розгляд справи за їх відсутності. Представник Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Встановлені судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що заявники перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 11.12.2021 року, серії [NUMBER] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.03.2022 року, виданого так званим "Киевский отдел ЗАГС Донецкого городского управления юстиции Министерства юстиции Донецкой Народной Республики» [PERSON] народилася [INFO] в м.Донецьк, батько [PERSON] , мати [PERSON] . Матеріали справи містять копію медичної довідки про народження [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.11.2023 року, виданого так званим "Киевский отдел ЗАГС Донецкого городского управления юстиции Министерства юстиции Донецкой Народной Республики» [PERSON] народилася [INFO] в м.Донецьк, батько [PERSON] , мати [PERSON] . Матеріали справи містять копію медичної довідки про народження [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.01.2025 року, виданого так званим "Киевский отдел ЗАГС Донецкого городского управления юстиции Министерства юстиции Донецкой Народной Республики» [PERSON] народилася [INFO] в м.Донецьк, батько [PERSON] , мати [PERSON] . Матеріали справи містять копію медичної довідки про народження [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що батьки дітей [PERSON] та [PERSON] є громадянами України, що підтверджується копіями паспортів громадянина України. Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд виходить з наступного. Згідно п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих незаконними закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). З урахуванням наведеного, судом встановлено, що встановлення зазначених у заяві фактів народження дітей, мають для заявників юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, надасть можливість заявникам здійснити державну реєстрацію факту народження дітей та отримати відповідні свідоцтва про народження встановленого зразка. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Outcome: approved