Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Валько Ігор Вікторович звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Дмитро Анатолійович, про визнання договорів недійсними. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.08.2021 [PERSON] , керуючи автомобілем, вибрав небезпечну швидкість, в результаті чого вчинив зіткнення з автомобілем, що був попереду нього, після чого виїхав на смугу зустрічного руху, де вчинив зіткнення з автомобілем позивача [PERSON] та його дружини [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, його дружина отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, пасажир [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Для позивача наслідки ДТП були непоправними: травми опорно-рухового апарату привели до встановлення інвалідності 3 групи. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження № 12021100080002070 за ч. 2. ст. 286 КК України. 11.02.2022 Святошинським районним судом міста Києва у справі №759/29033/21, розглянувши кримінальне провадження № 12021100080002070 від 17.08.2021 відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України, винесено вирок, яким останнього визнано винним та призначено покарання 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання обвинуваченого звільнено з іспитовим строком 1 рік. Вирок не оскаржувався сторонами і набув законної сили 14.03.2022. Як вбачається з вироку, [PERSON] щиро покаявся, частково відшкодував шкоду потерпілим, а також 03.02.2022 уклав мирову угоду з позивачем та його дружиною, за якою взяв на себе зобов`язання відшкодувати частинами за графіком до 01.12.2022 - 231 551,00 грн. майнової шкоди (п. 5 Мирової угоди). Мирова угода передбачала, що лише у випадку прострочення сплати коштів за графіком позивач матиме право стягнути моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн. (п. 10 Мирової угоди). Відповідач [PERSON] не здійснив жодного платежу за Мировою угодою. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26.06.2023 у справі №756/3964/23 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено, та присуджено до стягнення на користь позивача 315 302,00 грн. матеріальної шкоди, 500 000,00 грн. моральної шкоди і 10 000,00 грн. правничої допомоги. Рішення не оскаржувалося і 03.08.2023 набрало законної сили. 01.12.2023 видано виконавчий лист. 05.12.2023 приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Гненним Дмитром Анатолійовичем було відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання зазначеного виконавчого листа. Після відкриття виконавчого провадження виявилося, що [PERSON] нерухомим майном на момент відкриття провадження не володів. У власності боржника перебуває два автомобілі, а саме: Volkswagen Caddy 2008 року, що розбитий в ДТП та ЗАЗ 110307 2003 року, вартість якого за даними спеціалізовано сайту auto.ria.com становить близько 700 доларів США (26 000 грн.). Автомобілі боржник приховує, тому їх приватним виконавцем оголошено в розшук. За даними Акту перевірки майна боржника від 06.12.2023 майна боржника за адресою його проживання не виявлено. Приватним виконавцем було віднайдено роботодавця, який виплачував боржнику заробітну плату близько 5 000 грн. щомісяця, з яких за звичайних умов можна було стягувати 20% на користь позивача. Проте, під час війни на прохання боржника відповідно до законодавства арешт з зарплатного рахунку було знято. Отже, станом на момент звернення з позовом за рішенням суду загалом стягнуто 20 761,33 грн., а залишок боргу становить 806 882,60 грн. Майна у відповідача [PERSON] немає, а те майно, що є, він приховує. З моменту укладення мирової угоди погашення боргу відповідач [PERSON] позивачу добровільно не здійснює. Представник зазначає, що детальне вивчення записів реєстрів прав на нерухоме майно і хронології подій свідчить про те, що бідність [PERSON] - це результат заздалегідь продуманих ним, підготовлених та вчинених дій, що привели його до такого неплатоспроможного стану. Відповідно до листа приватного виконавця № 998 від 31.01.2024 та Інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно №363980441 від 31.01.2024, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 362616775 від 21.01.2024, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 364404064 від 03.02.2024 та інших документів [PERSON] станом на момент ДТП 13.08.2021 володів наступним майном: 1) житловим будинком з цегли, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1936074959107; загальна площею 63,6 квадратних метрів, житловою площею 34,6 квадратних метрів з прибудовами, господарськими спорудами, сараєм, літньою кухнею, погребом, огорожею за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] володів цим майном з 12.10.2019 після оформлення спадщини після смерті батька. Право власності за ним припинено 26.10.2021 у зв`язку з вчиненням договору купівлі-продажу на користь [PERSON] і реєстрацією його приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Совою Сергієм Миколайовичем за № 643 в реєстрі. 2) земельною ділянкою площею 0,0748 га з кадастровим номером 5910700000:02:018:0018, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1936054659107, за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] володів цим майном з 12.10.2019 після оформлення спадщини після смерті батька. Право власності за ним припинено 26.10.2021 у зв`язку з вчиненням договору купівлі-продажу на користь [PERSON] і реєстрацією його приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Совою Сергієм Миколайовичем за № 645 в реєстрі. 3) гаражним боксом № [NUMBER] , ряд [NUMBER] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 147727980000 загальною площею 18,3 квадратних метрів, за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] володів цим майном з 05.09.2013 за договором купівлі гаражу. Право власності припинено 23.12.2021 у зв`язку з укладенням договору дарування на користь дочки [PERSON] , що зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудік І. П. за номером в реєстрі 1250. 4) 1/4 частки квартири загальною площею 56,51 квадратних метрів, житловою площею 42,5 квадратних метрів, реєстраційний номер нерухомого майна № 2468510480000, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] володів цим майном з 16.10.2006 в зв`язку з приватизацією об`єкту на [PERSON] та членів його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях - по 1/4. Право власності припинено 30.09.2021 в зв`язку з укладенням договору дарування на користь дочки [PERSON] , що зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудік І. П., що зареєстровано в реєстрі за № 903. Отже, з огляду на наведене, відповідач [PERSON] після скоєння ДТП вчинив чотири угоди з відчуження свого майна, в результаті яких став неплатоспроможний. Такі дії привели до неможливості стягнення майнової та моральної шкоди, яку він заподіяв Позивачу [PERSON] в результаті скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Договори купівлі- продажу нерухомого майна та дарування нерухомого майна [PERSON] своїй дочці є фіктивними (фраудаторними правочинами), оскільки дії сторін, які зокрема є близькими родичами, під час їх укладання були направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених цими договорами, а з метою приховання цього майна від виконання за його рахунок грошового зобов`язання. Сторони правочину діяли очевидно недобросовісно та зловживали правами стосовно кредитора - позивача. Тоді як, у позивача в день ДТП 13.08.2021 виникло право на відшкодування шкоди, а у відповідача [PERSON] - виник відповідний обов`язок. Все цінне нерухоме майно, яке перебувало у власності [PERSON] з 2006, 2013 та 2019 років, у короткий період з 05.09.2021 до 23.12.2021 вибуло з власності шляхом відчуження. При цьому, [PERSON] продовжує користуватися майном: живе в квартирі, не змінює місце реєстрації. Водночас декларує відсутність його майна в квартирі, як зазначено в акті огляду приватного виконавця. Після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого можна задовольнити вимоги кредитора. Крім цього, земельна ділянка 0,0748 га продана за 22 100,00 грн., а будинок - за 200 000,00 грн., що нижче ринкової ціни. Визнання недійсними цих угод дасть можливість повернути їх у власність [PERSON] , боржника у виконавчому провадженні, і за їх рахунок здійснити примусове виконання рішення суду. Ураховуючи викладене, позивач просить суд: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 63,6 квадратних метрів, житловою площею 34,6 квадратних метрів за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1936074959107, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 26.10.2021 і зареєстрований приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Сова Сергієм Миколайовичем в реєстрі за номером 643; 2) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 61150807 від 26.10.2021, прийняте приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Сова Сергія Миколайовича про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 63,6 квадратних метрів, житловою площею 34,6 квадратних метрів за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1936074959107, на підставі Договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] від 26.10.2021 і зареєстрованого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Сова Сергієм Миколайовичем в реєстрі за номером 643; 3) визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0748 гектарів з кадастровим номером 5910700000:02:018:0018, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1936054659107, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 26.10.2021 та зареєстрований приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Сова Сергієм Миколайовичем в реєстрі за номером 645; 4) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 61150807 від 26.10.2021, прийняте приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Сова Сергієм Миколайовичем про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0748 гектарів з кадастровим номером 5910700000:02:018:0018, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1936054659107, на підставі Договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] від 26.10.2021 і зареєстрованого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Сова Сергієм Миколайовичем в реєстрі за номером 645; 5) визнати недійсним договір дарування гаражного боксу, ряд [NUMBER] , гараж загальною площею 18,3 квадратних метрів, за адресою: місто Київ, Оболонський район, Автокооператив по будівництву та експлуатації автогаражів «Луговий», гараж [NUMBER] , адреса ГК: вулиця Лугова, 15, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 147727980000, укладений між [PERSON] та [PERSON] 23.12.2021 і зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудік Іриною Петрівною за номером 1250; 6) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 62528475 від 23.12.2021, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудік Іриною Петрівною про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на гаражний бокс, ряд [NUMBER] , гараж, загальною площею 18,3 квадратних метрів, за адресою: місто Київ, «Луговий» автокооператив по будівництву та експлуатації автогаражів (Оболонський р-н), гараж [NUMBER] , адреса ГК: вулиця Лугова, 15 (Оболонський р-н), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 147727980000, на підставі договору дарування гаражного боксу серія та номер 1250 від 23.12.2021 між [PERSON] та [PERSON] ; 7) визнати недійсним договір дарування 1/4 частки квартири загальною площею 56,51 квадратних метрів, житловою площею 42,5 квадратних метрів за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2468510480000, укладений між [PERSON] та [PERSON] 30.09.2021 та зареєстрований в реєстрі приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудік Іриною Петрівною за номером 903; 8) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 60680678 від 30.09.2021, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудік Іриною Петрівною про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 1/4 частки квартири загальною площею 56,51 квадратних метрів, житловою площею 42,5 квадратних метрів за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2468510480000, на підставі договору дарування частини квартири серія та номер 903 від 30.09.2021 між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28.02.2024 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Дмитро Анатолійович, про визнання договорів недійсними залишено без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28.02.2024 заяву [PERSON] про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Дмитро Анатолійович, про визнання договорів недійсними - повернуто заявнику. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 06.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 06.03.2024 у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Дмитро Анатолійович, про визнання договорів недійсними - відмовлено. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14.03.2024 у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Дмитро Анатолійович, про визнання договорів недійсними - відмовлено. 23.05.2024 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Літвінової О.Г. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволені позовних вимог, з підстав викладених у відзиві. Ухвалою Оболонського районного суду від 18.06.2024 клопотання представника позивача [PERSON] - Валька І.В. про витребування доказів задоволено частково; витребувано у приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Сумської області Сови Сергія Миколайовича та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рудік Ірини Петрівни належним чином засвідчені копії документів, визначених ухвалою суду. 07.08.2024 на виконання вимог ухвали суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рудік І.П. надійшли належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких посвідчено договір дарування частини квартири від 30.09.2021, реєстровий номер №309, та договір дарування гаражного боксу від 23.12.2021, реєстровий номер №1250. 13.08.2024 від приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Сумської області Сови С.М. надішли пояснення, до яких долучено належним чином засвідчені копії документів, витребувані ухвалою суду від 18.06.2024, а також заява про його залучення у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача. Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 19.08.2024 відмовлено у задоволенні клопотання приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Сумської області Сови С.М. про його залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача; задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідка [PERSON] , закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 09.01.2025 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Літвінової О.Г. через систему «Електронний суд» надійшов текст промови у дебатах. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Між іншим повідомили, що 10.01.2025 [PERSON] перерахував позивачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову. Відповідач додатково зазначив, що жодним чином не уникав своїх обов`язків щодо відшкодування шкоди, всіма можливими шляхами намагався знайти кошти, щоб розрахуватись із позивачем, просив також взяти до уваги, що внаслідок початку 24.02.2022 повномасштабної збройної агресії та введення в Україні воєнного стану його фінансовий стан суттєво погіршився. Також, повідомив, що 10.01.2025 ще перерахував позивачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що між нею та її батьком - [PERSON] існувала домовленість про те, що вона буде постійно допомогати батьку у виплатах заборгованості перед [PERSON] , натомість [PERSON] переоформить на неї частину майна, оскільки у відповідача [PERSON] є ще син, який може претендувати на це майно. Письмових угод про відшкодування вартості подарованого не укладалось. Допитаний у судовому засіданні від 18.11.2024 в якості свідка [PERSON] , суду показав, що є рідним братом відповідача [PERSON] та дядьком відповідача [PERSON] . Після смерті батьків свідок відмовився від частини спадщини на користь свого брата - [PERSON] , оскільки останній мав більше вільного часу для оформлення необхідних документів. У подальшому брати домовилися, що поділять кошти навпіл між собою після реалізації майна, яке входило до спадщини. Свідок показав, що протягом 4-5 років майно було виставлено на продаж, після чого знайшовся покупець. Також він був присутній під час продажу майна та отримав половину коштів, отриманих за договорами купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. Особа покупця житлового будинку та земельної ділянки свідку невідома, бачив її вперше у нотаріуса під час оформлення договорів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася, шляхом направлення судової повістки через засоби поштового зв`язку. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду відповідач не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань до суду не надходили. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Д.А. в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як убачається із матеріалів справи, [PERSON] 13.08.2021 приблизно о 17.00 годин, керуючи на підставі посвідчення водія серії [NUMBER] , виданого ДАІ МВС-УВС м. Києва від 11.07.1995, технічно справним автомобілем червоного кольору, марки «Volkswagen», моделі «Caddy», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався в смузі для руху проїжджою частиною дороги по Гостомельському шосе в місті Києві, зі сторони селища міського типу Гостомель Київської області в напрямку вулиці Міської в місті Києві зі швидкістю приблизно 50 км/год. При цьому, з права на передньому сидінні вказаного автомобіля сидів в якості пасажира [PERSON] , [INFO] . В цей же час в смузі для руху проїжджої частини дороги по Гостомельському шосе в місті Києві, зі сторони селища міського типу Гостомель Київської області до вулиці Міської в місті Києві організувався затор з автомобілів, які стояли нерухомо у вказаній смузі для руху з метою здійснити проїзду на дозволений сигнал світлофору. Наближаючись до затору з автомобілів, які стояли нерухомо в смузі для руху проїжджої частини дороги по Гостомельському шосе в місті Києві, зі сторони селища міського типу Гостомель Київської області до вулиці Міської в місті Києві, водій [PERSON] керуючи автомобілем червоного кольору, марки «Volkswagen», моделі «Caddy», реєстраційний номер [NUMBER] , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та не встигнувши своєчасно зреагувати на затор, швидко наближаючись до автомобіля чорного кольору марки «Geely», моделі «FЕ-1», реєстраційний номер [NUMBER] , який знаходився попереду, почав уникати зіткнення з останнім, шляхом зміщення свого автомобіля ліворуч на зустрічну смугу для руху. Однак, уникати зіткнення не вдалося та водій [PERSON] керуючи автомобілем червоного кольору, марки «Volkswagen», моделі «Caddy», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив зіткнення передньою правою частиною даного автомобіля, в`їхавши в задню ліву частину автомобіля чорного кольору марки «Geely», моделі «FЕ-1», реєстраційний номер [NUMBER] та в подальшому виїхав на зустрічну смугу для руху, де здійснив зіткнення передньою правою частиною автомобіля, в`їхавши в передню частину автомобіля чорного кольору марки «Volkswagen»,, моделі «Caravelle», реєстраційний номер [NUMBER] , за кермом якого знаходився [PERSON] , [INFO] , а в якості пасажира на передньому правому сидінні [PERSON] , [INFO] . Таким діями, [PERSON] порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме не виконав вимоги п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , [PERSON] отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а позивачу завдано тілесні ушкодження тяжкого ступеню тяжкості. За даним фактом 17.08.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості та розпочато кримінальне провадження №12021100080002070 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Позивачем у рамках кримінального провадження №12021100080002070 цивільний позов до [PERSON] не пред`являвся. 30.09.2021 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) був укладений договір дарування частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудік І.П., за яким дарувальник безоплатно передав у власність - подарував доньці, а обдаровувана прийняла в дар 1/4 частину квартири [ADDRESS] . 26.10.2021 [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким продавець передає житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у власність покупцеві, а покупець житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та сплачує за нього певну грошову суму. Того ж дня, 26.10.2021 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого продавець передає земельну ділянку у власність покупцеві, а покупець приймає земельну ділянку площею 0,0748 гектара, кадастровий номер 5910700000:02:018:0018 і сплачує за це певну суму грошову суму. 23.12.2021 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) був укладений договір дарування гаражного бокса, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудік І.П., за яким дарувальник безоплатно передав в дар, а обдаровувана прийняла в дар гаражний бокс [NUMBER] , ряд [NUMBER] , розташований в автокооперативі по будівництву та експлуатації авто гаражів «Луговий» за адресою: [ADDRESS] 03.02.2022 між позивачем [PERSON] , його дружиною [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено мирову угоду. За умовами п. 3 мирової угоди, сторони погодили, що розмір майнової шкоди, яка завдана родині [PERSON] , дорівнює 980 438,00 грн, що становить 36 312,00 доларів США за ринковим курсом на день пригоди. До підписання мирової угоди [PERSON] добровільно відшкодував 400 000,00 грн. Згідно п. 5 мирової угоди, з урахуванням отримання потерпілими майбутнього страхового відшкодування в максимальному розмірі, залишок невідшкодованої частини майнової шкоди складає 231 551,00 грн, що за ринковим курсом валют на день укладання мирової угоди 28.2 гривень за 1 долар США становить 8 211,00 доларів США. Також передбачено графік погашення невідшкодованої частини майнової шкоди рівними частинами з березня по грудень 2022 року, шляхом перерахування коштів на банківські реквізити позивача. Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 11.02.2022 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого [PERSON] звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням, із встановленням йому іспитового строку 1 (один) рік та на підставі ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Вирок сторонами не оскаржувався та набрав законної сили 14.03.2022. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26.06.2023 у справі № 756/3964/23 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 315 302,00 грн., моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. Рішення сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили 03.08.2023. На виконання вказаного рішення Оболонським районним судом м. Києва 01.12.2023 видано виконавчий лист №756/3964/23. 05.12.2023 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Гненним Д.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання зазначеного виконавчого листа. 05.12.2023 постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи приватним виконавцем звернуто стягнення на доходи [PERSON] , що отримує дохід у Акціонерному товаристві «Інститут транспорту нафти» та постановлено здійснювати відрахування із суми доходів боржника у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості. Відповідно до акта приватного виконавця від 06.12.2023, за результатами перевірки, проведеної виконавцем за адресою боржника, вказаною у виконавчому документі ( [ADDRESS] ), яка була розпочата о 18 год. 45 хв. та закінчена о 19 год. 00 хв. майно боржника не розшукано. Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) на письмовий запит приватного виконавця Гненного Д. повідомило, що станом на 19.12.2023 за [PERSON] зареєстровані наступні транспортні засоби: 1) марка та модель ТЗ - «Volkswagen Caddy», V двигуна - 1896, рік випуску - 2008, дата реєстрації - 09.01.2021; 2) марка та модель ТЗ - «ЗАЗ 110307», V двигуна - 1197, рік випуску - 2003, дата реєстрації 16.07.2008. Постановами про розшук майна боржника від 08.12.2023 та від 29.12.2023 у виконавчому провадженні [NUMBER] оголошено в розшук майно боржника, а саме: VOLKSWAGEN, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова,рами): [NUMBER] та ЗАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] . Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 в справі № 910/10784/16). Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що внаслідок відчуження належного [PERSON] майна, останній став неплатоспроможний. Вчинення [PERSON] вказаних дій та відстуність будь-якого іншого майна призвело до неможливості повернення боргу позивачу як кредитору за рахунок спірного майна, а отже, такі дії свідчать про зловживанням правом на укладення відповідних договорів, що завдає шкоди позивачу, як кредитору. Укладені відповідачами правочини, на думку позивача, є фіктивним, укладення оспорюваних договорів були направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених цими договорами, а з метою приховання цього майна від виконання за його рахунок грошового зобов`язання. За викладених обставин позивач вважає, що відповідачами укладено фраудаторні правочини, які є недійсними на підставі ст. 234 ЦК України як фіктивні, а також в силу ст. ст. 3, 13 ЦК України, як такі, що вчинені всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17; від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц). При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі). Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, на яку також посилається позивач, обгрунтовуючи заявлені вимоги, зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України». Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року в справі № 405/1820/17, висновки якої позивач також застосовує до спірних правовідносин, вказано, що «цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)». Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20). Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (вказані висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18; від 26 квітня 2023 року в справі № 644/5819/20). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717 ЦК України). За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (частина перша та друга статті 234 ЦК України). Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (постанова Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 723/405/17). У своїй постанові від 14 серпня 2024 року у справі № 504/112/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зауважив, що: недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; в практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов); кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна; очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року в справі № 761/40240/21). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України). Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. До того ж, Верховний Суд наголошує, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Надаючи оцінку твердженням позивача про фіктивність договорів купівлі-продажу та дарування, суд дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять наданих позивачем доказів вчинення фіктивних правочинів з обох сторін та на підтвердження умислу відповідачів на укладення договорів без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися. Про реальність настання правових наслідків правочинів свідчить наступне. Так, на підставі договору купівлі-продажу гаражного боксу від 05.09.2013, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заїзжай К.М., зареєстрованого в реєстрі за №445, [PERSON] набув право власності на гаражний бокс № [NUMBER] , ряд № [NUMBER] , площею 18,30 кв.м., розташований в авто кооперативі по будівництву та експлуатації авто гаражів «Луговий» (колишня назка - ГБК «Луговий»), по вулиці Луговій, 15 Оболонського району в місті Києві та відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.10.2006, квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належала відповідачу [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] [PERSON] в рівних долях. Крім того, 12.10.2019 приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу Сумської області Сова С.М. видав відповідачу [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину за законом №897 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Як зазначалося вище, 30.09.2021 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) був укладений договір дарування частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудік І.П., за яким дарувальник безоплатно передав у власність - подарував доньці, а обдаровувана прийняла в дар 1/4 частину квартири [ADDRESS] , а 23.12.2021 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) був укладений договір дарування гаражного бокса, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудік І.П., за яким дарувальник безоплатно передав в дар, а обдаровувана прийняла в дар гаражний бокс [NUMBER] , ряд [NUMBER] , розташований в автокооперативі по будівництву та експлуатації авто гаражів «Луговий» за адресою: [ADDRESS] . 26.10.2021 [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) уклали договір купівлі-продажу житлового будинку. Відповідно до п.1.1. договору, за цим договором продавець передає житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у власність покупцеві, а покупець приймає житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та сплачує за нього певну грошову суму вказану у пункті 2.1 цього договору. Згідно з пунктом 2.1 договору, за домовленістю сторін продаж предмету договору вчиняється за 200 000,00 грн., які продавець одержав у повному обсязі від покупця до підписання цього договору, шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок продавця, згідно платіжного доручення №1 від 26.10.2021 Роменського відділення у м. Ромни Сумської області АТ «БАНК СІЧ». Зазначена ціна відповідає волевиявленню кожного з учасників цього правочину, є остаточною і змінам після його укладення не підлягає. Того ж дня, 26.10.2021 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Відповідно до п.1.1. договору, за цим договором продавець передає земельну ділянку у власність покупцеві, а покупець приймає земельну ділянку площею 0,0748 гектара, кадастровий номер 5910700000:02:018:0018 і сплачує за це певну суму грошову суму. Продаж земельної ділянки за домовленістю сторін здійснюється за 22100,00 грн., які продавець одержав у повному обсязі від покупця до підписання цього договору, шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок продавця, згідно платіжного доручення №1 від 26.10.2021 Роменського відділення у м. Ромни Сумської області АТ «БАНК СІЧ» Зазначена ціна відповідає волевиявленню кожного з учасників цього правочину, є остаточною і змінам після його укладення не підлягає (п 2.1. договору). За відомостями Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області №04-05/1473 від 05.04.2024, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Предмети дарування та купівлі-продажу на час укладання спірних договорів не перебували під арештом чи забороною, вільні від будь-яких обтяжень та обмежень. Цей факт було перевірено нотаріусом під час посвідчення договорів. Приватним нотаріусом на виконання вимог Закону України «Про нотаріат» було встановлено осіб, а також перевірено відсутність податкової застави, заборони відчуження або арешту майна. А воля саме сторін оспорюваних договорів була спрямована на встановлення цивільно-правових відносин, які передбачені цими договорами. При цьому, позивачем у рамках кримінального провадження №12021100080002070 цивільний позов до [PERSON] не пред`являвся. Отже, вказані правочини є реально виконаними. Суд також враховує, що за домовленістю сторін земельна ділянка та житловий будинок були відчужені відповідачем за ціною на час відчуження нерухомого майна, яка за оплатними договорами не є очевидно заниженою. З матеріалів справи суд не вбачає обставин, що свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] є родичами чи іншими пов`язаними особами. Як зазначав відповідач [PERSON] у судових засіданнях по даній справі, він не мав фінансової можливості відшкодувати шкоду завдану потерпілим у кримінальну провадженні. Відтак, між ним та [PERSON] , були укладені договори дарування з умовою, що [PERSON] надаватиме кошти для відшкодування завданої шкоди потерпілим у кримінальну провадженні. Даючи оцінку зазначеним обставинам, суд звертає увагу, що само по собі укладення договорів дарування між родичами [PERSON] та [PERSON] не свідчить про їх недійсність. Як вбачається зі змісту Мирової угоди до її укладення 03.02.2022, [PERSON] сплатив [PERSON] та його дружині грошові кошти на загальну суму 400 000,00 грн. Між іншим, 29.09.2021 [PERSON] сплатив 87 000,00 грн. в якості компенсації на лікування та реабілітації на користь іншого потерпілого внаслідок ДТП - [PERSON] , що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи. Відтак, судом встановлено, що після відчуження вказаного майна боржник [PERSON] не перестав бути платоспроможним по відношенню до кредитора, отже, відсутні підстави для ставлення під сумнів цих правочинів у частині їх добросовісності та відсутні ознаки фраудаторного правочину. Разом з тим, позивачем не доведено, що оспорювані договори без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами та вказаними договорами порушено права позивача. Більше того, з матеріалів справи, зокрема з інформацією, наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в м. Києва на запит приватного виконавця, убачається що за [PERSON] зареєстровані 2 транспортні засоби. Відтак, позивач може отримати часткове виконання судового рішення за рахунок іншого майна боржника. Також, постановою приватного виконавця від 05.12.2023 у виконавчому провадженні [NUMBER] звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] та здійснюється відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості. Крім того, з доданих до матеріалів копій платіжних документів вбачається, що [PERSON] здійснює часткове погашення боргу перед позивачем (платіжні документи: від 19.06.2024 на суму 200 000, 00 грн. від 08.08.2024 на суму 100 000,00 грн., від 26.09.2024 на суму 100 000,00 грн.). До того ж, під час судового розгляду 10.01.2025 сторона позивача підтвердила отримання грошових коштів від [PERSON] на суму 50 000,00 грн. Таким чином, [PERSON] з моменту ухвалення рішення Оболонським районним судом міста Києва від 26.06.2023 у цивільній справі №756/3964/23 добровільно сплатив на користь позивача 450 000,00 грн. Той факт, що позивач міг розраховувати на виконання боржником [PERSON] своїх зобов`язань за рахунок наявного у нього майна, яке було відчужено на підставі оспорюваних договорів, саме по собі не є достатнім для визнання них недійсними. З огляду на зазначене, суд вважає, що сукупність наведених обставин не доводить фактів недобросовісності [PERSON] під час укладення спірних договорів, зловживання своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, відчуження належного [PERSON] майна з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника, а відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договорів недійсними та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та обтяжень на спірне майно. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, судом відзначається, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. З огляду на вищевикладене, обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи, в зв`язку з чим у задоволенні позову, слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed