Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

У лютому 2024 року позивач, інтереси якого представлені адвокатом, звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: 1) визначити поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини позивачем після смерті рідного батька [PERSON] , який помер [INFO] ; 2) визначити позивачу додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті рідного батька [PERSON] , який помер [INFO] , терміном в три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповідав усе своє майно позивачу. Зазначає, що у 2019 році у зв`язку з поганим самопочуттям батька, позивач вимушений був повернутися на тимчасово окуповану територію до м. Горлівка, Донецької області, де мешкав батько останнього, оскільки батько позивача потребував сторонньої допомоги. Вказує, що після смерті батька і до [INFO] позивач перебував у м. Горлівка, Донецької області на території непідконтрольній Україні з метою вирішення питань поховання та інших побутових питань, які виникли після смерті батька, оскільки позивач не мав намір повертатися на тимчасово окуповану територію. Крім того, позивач перебуваючи на окупованій території, доручив своєму синові [PERSON] вчинити всі необхідні дії для подання до суду заяви про встановлення факту смерті [PERSON] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.12.2021 року по справі №369/16624/21 заяву [PERSON] про встановлення факту смерті його діда [PERSON] було задоволено повністю. 08.12.2021 року на підставі вказаного рішення було отримано свідоцтво про смерть [PERSON] .. Зазначає, що 24.06.2022 року позивач виїхав з території рф до Латвії через пункт пропуску Гребнева, що підтверджується відміткою у закордонному паспорті [PERSON] та згодом 20.07.2022 року переїхав до Республіки Австрія, де 21.07.2022 року став на облік до органів місцевої влади відповідно до законодавства країни. 19.06.2023 року позивач подав до Посольства України в Республіці Австрія заяву про прийняття спадщини. Зазначає, що 07.07.2023 року на підставі заяви позивача від 19.06.2023 року Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою була зареєстрована спадкова справа 70901334. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2024 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою судді від 26.02.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. 09.08.2024 представником відповідача Київської міської ради - Теплюк В.В. подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства, посилаючись на те, що за життя [PERSON] було складено заповіт від 01.11.2008 та зареєстровано в спадковому реєстрі №45740457, відповідно до якого все його майно, де б воно не було, з чого б воно не складалось, взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] .. Як слідує із заповіту жодним іншим спадкоємцям, крім [PERSON] нічого не заповідалось, тобто позивач є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] .. 15.11.2024 протокольною ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити та ухвалити відповідне рішення, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, у відзиві на позовну заяву представник просив здійснювати розгляд справи за відсутністю представника відповідача. Одинадцята київська державна нотаріальна контора явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином, на адресу суду завідувачем направлено заяву, в якій остання просить суд розглядати справу за відсутності представника та прийняти рішення згідно норм чинного законодавства. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що [PERSON] помер [INFO] в м. Горлівка Донецької обл., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Святошинським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Померлий [PERSON] , [INFO] , є батьком позивача [PERSON] .. На дату смерті [PERSON] мешкав у м. Горлівка, Донецької обл. Згідно з частиною першою статті 91 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст. 11-1 Закону України: «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Відповідно до заповіту від 01.11.2008, посвідченого приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Забродою Р.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 6679, [PERSON] все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право, заповів [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, лише 24.06.2022 року [PERSON] виїхав з території рф до Латвії через пункт пропуску Гребнева, що підтверджується відміткою у закордонному паспорті [PERSON] та згодом 20.07.2022 року переїхав до Республіки Австрія, де 21.07.2022 року став на облік до органів місцевої влади відповідно до законодавства країни, що підтверджується довідкою Центрального реєстру населення м. Егельсберг Республіки Австрія від 21.07.2022 року. 19.06.2023 року позивач подав до Посольства України в Республіці Австрія заяву про прийняття спадщини. 07.07.2023 року на підставі заяви [PERSON] від 19.06.2023 року Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою була зареєстрована спадкова справа 70901334. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Так, 07.07.2023 року Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини заведено спадкову справу № 70901334 щодо майна померлого [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №73110260 від 07.07.2023 року. Згідно із нормами глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Як встановлено судом, позивач не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, [PERSON] , у встановлений законом шестимісячний строк, оскільки перебував на тимчасово окупованій території, де йдуть бойові дії. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України встановлено, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року). Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Норми ст. 1272 ЦК щодо права на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини застосовуються до спадкоємців, право на спадкування яких виникло із набранням чинності ЦК. Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори;2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустила строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Задовольняючи позов, суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню. Що стосується додаткового строку, що може бути встановлений для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, то суд приходить до висновку про можливість встановлення строку в три місяці з дня набрання рішенням законної сили, який суд вважає достатнім для подання відповідної заяви. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved