Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрглобал-Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс») звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 16.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» (далі ТзОВ «Селфі кредит») та [PERSON] укладений електронний договір про надання споживчого кредиту № 1059708 (далі договір № 1059708). Даний договір підписаний електронним підписом відповідача, що відтворений шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора. Підписанням вказаного договору відповідач підтвердила, що перед укладенням цього Договору їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація та те, що вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 05.10.2022, що розміщені на веб-сайті, повністю з ними погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Позивач вказав, що грошові кошти у розмірі 25000 грн. відповідач отримала 16.10.2023 шляхом безготівкового перерахування коштів у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки № [NUMBER] . Відтак, позивач вважає, що ТзОВ «Селфі кредит» свої зобов`язання за договором № 1059708 виконало в повному обсязі. 29.07.2024 між ТзОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладений Договір факторингу № 29/07/24, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» перейшло право вимоги за договором №1059708 про надання споживчого кредиту від 16.10.2023. На думку позивача, вказані обставини свідчать про те, що ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] \~за Договором № 1059708. Станом на 24.04.2024 заборгованість [PERSON] \~за договором № 1059708 становить 159499,99 грн, з яких: заборгованість за кредитом 24 999,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом 134500 грн. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 159499,99 грн та судові витрати. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавала. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду 30.09.2024 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 26.11.2024 згідно клопотання позивача витребувано із АТ «КБ Приватбанк» нформацію про те, чи було емітовано на ім`я [PERSON] платіжну карту № [NUMBER] ; інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 16.10.2023 року по 21.10.2023 року; виписку про рух грошових коштів по картковому рахунку, відкритому до платіжної карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), за період з 16.10.2023 року по 21.10.2023 року, з відображенням часу зарахування коштів. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав клопотання про розгляд даної справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, не повідомила суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи. Суд, встановив, що 16.10.2023 між ТзОВ «Селфі кредит» (Товариство) та [PERSON] (Споживач) укладений електронний договір про надання споживчого кредиту № 1059708. Підписанням зазначеного договору відповідач підтвердила, що перед укладенням цього Договору їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, зазначена в ч. 1, 2\~ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг», та інформація, розміщена на веб-сайті за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», а також те, що відповідач ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 05.10.2022, що розміщені на його веб-сайті, повністю з ними погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись (п. 9.8 Договору № 1059708). Пунктом 1.1 Договору № 1059708 визначено, що укладення Договору здійснюється за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Вебсайт. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення паролю входу до Особистого кабінету. При цьому Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІТС Товариства. Згідно з п. 1.2 Договору № 1059708 Товариство надає Споживачу кредит в гривні, а Споживач зобов`язується одержати і повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 25 000,00 грн. Строк кредиту 364 днів. Стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день та застосовується в межах строку кредиту. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] (п. 2.1 Договору № 1059708). Згідно з п. 1.7 1.8.1 Договору № 1059708, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 57165.29% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредитування 225200 грн. При цьому, зі змісту зазначеного Договору вбачається, що такий договір підписаний електронним підписом відповідача шляхом використання ідентифікатору (одноразового паролю) Р668 (розділ 10 Договору № 1059708). Як вбачається із виписки за договором б/н за період 16.10.2023-21.10.2023 від 06.01.2025, наданої АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду, 16.10.2023 було зарахована на картку № [NUMBER] , що належить відповідачу кошти в розмірі 25\~000 грн., які надійшли на виконання умов договору № 1059708. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частини 1, 2\~ст. 509 ЦК України\~визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихцього\~Кодексу. Підставами виникненняцивільних правта обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.\~Стаття 629 ЦК України\~визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За правилом ч. 1\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 та від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору, та регулюються\~главою 71 ЦК України. Згідно з ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію»\~(далі за текстом Закон), згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на викладене на підставі укладеного сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів\~ст. 11 ЦК України\~виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. Статтею 639 ЦК України\~передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Наведене, у свою чергу, свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі\~Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Отже, між сторонами договору була досягнута згода щодо всіх істотних умов договору про надання споживчого кредиту, який оформлений в електронній формі з використанням електронного підпису. За таких підстав, суд вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] укладений електронний договір про надання споживчого кредиту № 1059708 від 16.10.2023. Поряд з цим, відповідно до ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1\~ст. 513 ЦК України). Згідно зі\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, суд встановив, що 29.07.2024 між ТОВ «Селфі кредит» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» (Фактор) укладений Договір фактрингу № 29/07/24, відповідно до п.2.1 умов якого, Клієнт відступає (передає) Фвктору права вимоги, а Фактор набуває права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення права вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені за цим договором. Права вимоги відступаються (передаються) в розмірі заборгованостей, що зазначений у пункті 2.2 цього договору на дату відступлення. (п .3.1.1.) Право вимоги переходить до Фактора з моменту підписання цього договору та оплати Фактором суми фінансування у строки передбачені п.4.1 договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами. Разом із правами вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані із ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором (п.3.1.3). Як вбачається з витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №29/07Є2024 від 29.07.2024, Клієнт (ТОВ «Селфі кредит)» відступило ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1059708 від 16.10.2023 у розмірі 159\~499, 99 грн. Згідно із копією платіжною інструкцією № 1118 від 29.07.2024 ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» на виконання умов Договору факторингу № 29/07/24 від 29.07.2024 перерахувало ТОВ «Селфі кредит» кошти у сумі 1\~838\~137, 38 грн. Докази того, що такий договір визнаний недійсним чи його дійсність оскаржується у судовому порядку, суду не надані. За таких підстав, суд дійшов висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 1059708 від 16.10.2023. Так,\~ст. 525 ЦК України\~визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст.\~526, ч. 1 ст.\~527, ч. 1 ст.\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу\~у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). При цьому, відповідно до ч. 1 ст.\~611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач неналежним чином виконувала свої зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту № 1059708 від 16.10.2023, внаслідок чого у неї виникла прострочена заборгованість, яка складає 159\~499,99 грн, з яких: заборгованість за кредитом 24999,99 грн; заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом 134500 грн. за період з 16.10.2023 по 29.07.2024. При цьому, суд зазначає, що нарахування процентів проведено відповідачу на підставі п.1.5.1 договору №1059708, згідно яким стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день від суми наданого кредиту, що складає у грошовому виразі 550 грн. Суд також констатує, що відповідач погодилась з усіма умовами зазначеного договору, у тому числі відсотковою ставкою, уклавши вказаний правочин. Також, суд визначаючи розмір нарахованих процентів, які слід стягнути із відповідача суд врахує те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 внесено зміни до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно із яким максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті не може перевищувати 1 відсоток. Однак, пунктом 17 розілу IV прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: -протягом перших 120 днів 2,5%; - протягом наступних 120 днів 1,5%. Відповідно до п.2 розділу ІІ прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, крім\~пункту 6\~цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, та\~пункту 7\~цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям,\~пункту 7-1\~цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит та договори, передбачені\~пунктами 1\~і\~5\~частини другої статті 3 цього Закону, які відповідають встановленим у зазначеному пункті критеріям, а також\~пунктів 8-16\~цього розділу, дія яких поширюється на всі договори про споживчий кредит та всі договори, передбачені\~частиною другою\~статті 3 цього Закону, предметом забезпечення за якими є або, станом на 24 лютого 2022 року, було майно, яке відповідає ознакам, визначеним\~пунктом 8\~цього розділу. Таким чином, за період з 16.10.2023 (дата укладення договору) по 29.07.2024 (дата переходу права вимоги до позивача) розмір нарахованих процентів із розрахунку 2,2 % в день згідно пункту 1.5.1 договору №1059708 буде складати: 550х288=158400 грн., де 288 кількість днів за вказаний період, 550 грн. процентна ставка передбачена договором у грошовому виразі. Однак, оскільки позивач просить стягнути із відповідача лише 134500 грн. нарахованих відсотків, тому його вимога у цій частині підлягає до задоволення. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором, а тому позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» заборгованості за договором № 1059708 від 16.10.2023 в розмірі 159\~499,99 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~1) у разі задоволення позову на відповідача;\~2) у разі відмови в позові - на позивача;\~3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, оскільки позов задоволено, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 2 422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. Щодо стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне Так, згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року. Представником позивача було подано докази на підтвердження витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, а саме: договір № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024, укладений між ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» та фізичною особою підприємцем [PERSON] ; акт приймання-передачі наданих послуг № 4 від 30.08.2024 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024; Витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 4 від 30.08.2024 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024; платіжні інструкції кредитового переказу коштів № 1352 від 06.09.2024, №1380 від 19.09.2024. Таким чином, з огляду на приписи ЦПК України, вказані документи є належним документальним підтвердженням розміру понесених позивачем судових витрат. При цьому, пунктом 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справ №755/9215/15-ц, зазначено що, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд вважає, що сума витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000 грн. є завищеною, оскільки вид правової допомоги, складність справи, не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, витрат часу на виконання наведених робіт у зазначеному акті приймання-передачі послуг адвокатом, а також участь адвоката у судових засіданнях. Враховуючи складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений час на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 5000,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial