Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

В грудні 2023 року позивач АТ «ПУМБ» звернувся до суду з позовною заявою, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення, в розмірі 605 401, 92 грн. Позов мотивований тим, що 25.01.2024, за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження №12020100050002739 за обвинуваченням громадянки [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 Кримінального кодексу України, суддею Оболонського районного суду м. Києва Дев`ятко В.В., за клопотанням обвинуваченої, постановлено ухвалу про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття відносно [PERSON] кримінального провадження за ч.3 ст.191, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України. За матеріалами кримінального провадження № 12020100050002739 [PERSON] обвинувачується у тому, що у березні-листопаді 2013 року, обіймаючи посаду кредитного фахівця групи цільового кредитування відділу з продажу цільового кредитування Відділення № 1 у м. Києві АТ «Банк Ренесанс Капітал», перебуваючи у попередній змові із невстановленою слідством особою, з використанням підроблених паспортів на ім`я громадян України [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в які було вклеєно фотокартки невстановлених осіб, підроблених листів-гарантій Банку на підтвердження рішення про надання споживчого кредиту, сформувала документи кредитних справ, на підставі яких Банком було укладено кредитні договори № 85018153801 від 20.03.2013, № 85019144183 від 12.05.2013, № 85019149933 від 19.05.20РЗг№ 85019149854 від 19.05.2013, № 85019174449 від 15.06.2013, № 85019174726 від 16.06.2013,' № 85019238923 від 17.08.2013, № 85029358977 від 29.11.2013, на придбання побутової техніки, чим вчинила розтрату майна, яке перебувало в її віданні, за попередньою змовою з групою осіб, а саме кредитних коштів АТ «Банк Ренесанс Капітал» за даними кредитними договорами, складанні, видачі та використанні при цьому завідомо підроблених офіційних документів, внаслідок чого АТ «ПУМБ», яке є правонаступником прав та обов`язків АТ «Банк Ренесанс Капітал», завдано майнової шкоди на загальну суму 150673, 51 грн. 12.05.2020, під час досудового розслідування, у відповідності до статей 16, 22,-190, 1166, 1192 Цивільного Кодексу України, статей 27, 38, 40, 42, 118, 119 Цивільного процесуального Кодексу України, статей 61, 63, 127, 128 Кримінально-процесуального кодексу України, подано позовну заяву про стягнення завданої кримінальним злочином шкоди з [PERSON] .На тій підставі, що 25.01.2024 Оболонським районним судом м. Києва було постановлено ухвалу, якою, у відповідності до ч.1 ст.129 КПК України, неможливо вирішити цивільний позов у кримінальному провадженні, поданий у кримінальному провадженні цивільний позов судом залишено без розгляду, з роз`ясненням потерпілому щодо права його пред`явлення в порядку цивільного судочинства.Рішення суду набрало законної сили 02.02.2024. Станом на 05.04.2024 [PERSON] не вживалось будь яких заходів до відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди АТ «ПУМБ».За час, що пройшов після того, як вказані за кредитними договорами №85018153801 від 20.03.2013, № 85019144183 від 12.05.2013, № 85019149933 від 19.05.2013, № 85019149854 від 19.05.2013, № 85019174449 від 15.06.2013, № 85019174726 від 16.06.2013, № 85019238923 від 17.08.2013, № 85029358977 від 29.11.2013 кошти вибули з володіння Банку, пройшло повних 10 років, з 2014 по 2023 роки, та в Україні мали місце інфляційні процеси, тобто відбулося певне знецінення грошових коштів. В даному випадку мають місце інфляційні збитки - це збитки, понесені Банком у зв`язку із знеціненням грошових коштів.Нарахування інфляційних збитків проводиться за порушення грошових зобов`язань. При розрахунку інфляційних збитків враховуються індекси інфляції за кожний рік прострочення. При цьому враховується інфляція кожного року, незалежно від того був індекс інфляції більше одиниці (інфляція), або менше (дефляція). Визначення суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на індекс інфляції за період прострочення. Індекс інфляції за період прострочення визначається шляхом множення всіх індексів інфляції за кожний рік періоду прострочення. Індекси інфляції встановлені у відсотках, тому при розрахунку індексу інфляції кожен індекс треба поділити на сто. Відповідно розмір інфляційних збитків буде різницею між сумою заборгованості з урахуванням індексу інфляції та сумою заборгованості без урахування індексу інфляції.Відтак, у зв`язку із вчиненням [PERSON] злочинів та невжиття нею заходів щодо відшкодування майнової шкоди, завданої потерпілому - АТ «ПУМБ» кримінальними правопорушеннями - 150673,51 грн., Банк був позбавлений можливості користуватись своїми коштами в зазначеній сумі. Крім того, з часу вчинення нею кримінальних злочинів на теперішній час, протягом 2014 - 2023 років, тобто повних десяти років, за кредитними договорами № 85018153801 від 20.03.2013 на суму 19 998,06 грн., № 85019144183 від 12.05.2013 на суму 19 155,42 грн., № 85019149933 від 19.05.2013 на суму 19164,64 грн., № 85019149854 від 19.05.2013 на суму 18 858,83 грн., № 85019174449 від 15.06.2013 на суму 17 852,66 грн., № 85019174726 від 16.06.2013 на суму 18 812,82 грн., № 85019238923 від 17.08.2013 на суму 17 344,94 грн., № 85029358977 від 29.11.2013 на суму 19 486,14 грн., утворилась заборгованість, з урахуванням індексу інфляції за кожний рік, яка складає 605 401, 92 грн. З урахуванням щорічного індексу щорічного індексу інфляції за 2014-2023 роки загальна сума матеріальної шкоди, заподіяної АТ «ПУМБ» [PERSON] , становить 78 294,77 грн. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020100050002739 відбулося приєднання АТ «Банк Ренесанс Капітал» до ПАТ «Перший український міжнародний банк», а в подальшому ПАТ «Перший український міжнародний банк», змінено організаційно-правову форму на АТ «Перший український міжнародний банк», у зв`язку з чим АТ «Перший український міжнародний банк» став правонаступником усіх прав та зобов`язань АТ Банк Ренесанс Капітал» та ПАТ «Перший український міжнародний банк». Провадження у справі відкрито ухвалою 23.04.2024 р. з призначенням розгляду за правилами загального позовного провадження. Відзив на позов не надходив. В підготовчому засіданні 23.07.2024 р. закрито підготовче провадження з призначенням судового розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, додавши, що [PERSON] було оформлено 11 підроблених кредитів, по яких було досудове розслідування та кримінальна справа, але Банк просить стягнути по 8 кредитам. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, пояснивши, що ухвалою про закриття кримінального провадження не підтверджена її вина у вчиненні злочину. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно ч. 1 ст .4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В силу ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У свою чергу, загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Судом встановлено, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25.01.2024 р. у справі № 756/363/24 звільнено [PERSON] , [INFO] , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження стосовного неї закрито. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Зі змісту ухвали вбачається, що при розгляді кримінального провадження відносно [PERSON] цивільний позов Банком не заявлявся. Звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності є нереабілітуючої підставою закриття кримінального провадження, а тому не звільняє обвинуваченого від відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, враховуючи визначений ч. 6 ст. 82 ЦПК України принцип обов`язковості ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності суду у питанні вини відповідача, позивач у силу того, що цивільний позов у рамках вказаного вище кримінального провадження не заявлявся, обґрунтовано звернувся до суду із даним позовом у порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, завданої злочинними діями [PERSON] , і саме вона має нести відповідальність за завдану позивачу майнову та моральну шкоду. Отже, ухвалою суду встановлено, що, внаслідок злочинних дій відповідача, позивачу заподіяно матеріальну шкоду і ця обставина є обов`язковою для суду при розгляді цієї справи. Встановленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України. Як вбачається з матеріалів справи, копії ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 25.01.2024 р. у справі № 756/363/24 та відповідно до довідки розрахунку № КНО-07.5.2.2/10 від 03.04.2024, у зв`язку із вчиненням [PERSON] злочинів розмір майнової шкоди, завданої потерпілому - АТ «ПУМБ» кримінальними правопорушеннями за 8-ма кредитними договорами становить 150 673,51 грн., а саме: 1) № 85018153801 від 20.03.2013 на суму 19 998,06 грн., 2) № 85019144183 від 12.05.2013 на суму 19 155,42 грн., 3) № 85019149933 від 19.05.2013 на суму 19164,64 грн., 4) № 85019149854 від 19.05.2013 на суму 18 858,83 грн., 5) № 85019174449 від 15.06.2013 на суму 17 852,66 грн., 6) № 85019174726 від 16.06.2013 на суму 18 812,82 грн., 7) № 85019238923 від 17.08.2013 на суму 17 344,94 грн., 8) № 85029358977 від 29.11.2013 на суму 19 486,14 грн. Вищевказана сума в розмірі 150 673,51 грн. є майновою шкодою для позивача, оскільки на цю суму по підробленим [PERSON] документам Банком було видано кредитні кошти. Відповідно до довідки розрахунку № КНО-07.5.2.2/10 від 03.04.2024 у зв`язку з тим, що Банк був позбавлений можливості користуватись своїми коштами в зазначеній суміпротягом 2014 - 2023 років,за кредитними договорами утворилась заборгованість, з урахуванням індексу інфляції за кожний рік, яка складає 605 401, 92 грн., а саме: 1) № 85018153801 від 20.03.2013 на суму 80 351,66 грн., 2) № 85019144183 від 12.05.2013 на суму 76 965,93 грн., 3) № 85019149933 від 19.05.2013 на суму 77 003,00 грн., 4) № 85019149854 від 19.05.2013 на суму 75 774,25 грн., 5) № 85019174449 від 15.06.2013 на суму 71 731,46 грн., 6) № 85019174726 від 16.06.2013 на суму 75 589,36 грн., 7) № 85019238923 від 17.08.2013 на суму 69 691,49 грн., 8) № 85029358977 від 29.11.2013 на суму 78 294,77 грн. Частиною першою статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). В силу з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1)втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності (делікту) є склад цивільного правопорушення, необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань встановлено статтею 1166 ЦК України. Згідно з положеннями статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 та п. 2 (абз. 5) постанови від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України. При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним Кодексом. Інститут звільнення від кримінальної відповідальності не означає декриміналізації діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено. Відтак звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання особи чи визнання її невинуватою. Статтею 284 КПК передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Всі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Зокрема, до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить звільнення особи від кримінальної відповідальності. Суд звертає увагу на те, що кримінальне провадження щодо відповідача було закрито не з причин відсутності події або складу злочину, а саме через збіг строків притягнення до кримінальної відповідальності. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 у справі №398/571/15ц зазначив, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінальнокараного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. Відповідно до частини третьої статті 285 КПК України обвинувачена, яка може бути звільнена від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. Таким чином, [PERSON] була обізнана щодо характеру прийняття відповідного процесуального рішення суду, зокрема, те, що підстави прийняття такого рішення суду мають нереабілітуючий характер, разом з тим, вона заявила клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення її від кримінальної відповідальностіу зв`язку із закінченням строків давності. Тобто якщо відповідач не погоджувався з суттю пред`явленого їй обвинувачення чи підставою закриття кримінального провадження, яка не є реабілітуючою, вона був вправі заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави і наполягати на своєму повному виправданні (реабілітації). Подання клопотання про закриття кримінального провадження за закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є правом обвинуваченого, однак це не спростовує нереабілітуючий характер відповідної підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності. Виправдувального вироку у кримінальному провадженні немає, а закриття справи у зв`язку з закінченням строку давності не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Така позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19. Згідно із частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Звільнення від кримінальної відповідальності з підстав частини першої статті 49 КПК України не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду. Водночас за змістом частини шостої статті 82 ЦПК України, не лише вирок, але і ухвала про закриття кримінального провадження із звільненням від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду у цивільному провадженні виключно в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Посилання відповідача на те, що ні під час судового розгляду справи, ні зараз він не визнає своєї вини правового значення не мають, так як визнання вини не є умовою звільнення від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача [PERSON] на користь позивача Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 150 673,51 грн, яка завдана внаслідок кримінального правопорушення, що доведена у кримінальному провадженні № 12020100050002739. У решті заявлених позовних вимог,щодо стягнення коштів в частині інфляції коштів в розмірі 605 401,92 грн., то в цій частині слід відмовити, оскільки інфляція коштів не є майновою шкодою, заподіяною вчиненням злочину. На підставі п. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору, а тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням пропорційності до задоволених вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 2 260,00 грн. (150 673,51х1,5%:100%), оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову. На підставі викладеного, ст.ст.11, 22, 1166, 1177 ЦК України,

Outcome: partial