Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що 13.12.2019 [PERSON] підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. 27.10.2023 відповідач підписав паспорт кредиту за допомогою ОТР пароля. Після чого із Відповідачем за допомогою ОТР пароля було підписано кредитний договір б/н від 27.10.2023 р. (надалі - Договір) про надання ваго кредиту у розмірі 45900.00 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позичальника на строк 36 міс. із встановленням річної відсоткової ставки розмірі 18 %. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 24.11.2024 року має заборгованість у сумі 42121,22 грн., у тому числі: 39525,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2596,22 грн заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути із відповідача. Ухвалою суду від 12.12.2024 провадження по справі було відкрито. Ухвалою суду від 23.01.2025 постановлено розгляд справи здійснювати заочно. Представник позивача просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (п.3 ч. 8 ст 128 ЦПК України), заяв про розгляд справи у його відсутності суду не надавав. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.02.2020 відповідачем було подано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. 27.10.2023 між АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 45900 грн на строк 36 років, зі встановленням процентної ставки у розмірі 1,5% щомісячно (18 % річних) (п.1 договору). Пунктом 4.8 договору передбачено, що дебетовий переказ на сплату платежу з погашення кредиту, сплати відсотків за його користування, комісійних винагород, неустойки та інших платежів здійснюється як за рахунок власних коштів позичальника, так із за рахунок кредитних коштів банку. Згідно виписки із рахунку відповідача, станом на 28.09.2024 рахується заборгованість у сумі 42121,22 грн. Відповідач заборгованість за кредитом не погасив, внаслідок чого позивач звернувся до суду для стягнення її у примусовому порядку. Вирішуючи спір, судом враховано таке. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Підписання стилусом на планшеті регламентовано постановою Національного банку України № 78 від 14.08.2017 «Про затвердження Положення про застосування електронного підпису в банківській системі України», відповідно до якої власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою - це цифровий власноручний підпис. При здійсненні клієнтом власноручного підпису на планшеті не використовувались ніякі електронні дані в якості аналогів власноручного підпису, натомість було вчинено саме власноручний підпис але на електронному на екрані сенсорного пристрою. Таким чином, враховуючи що підпис було вчинено власноручно без використання будь-яких додаткових даних в якості аналогу, то такий пристрій не може вважатись електронним підписом лише на тій підставі, що він вчинений на екрані планшету. Отже, власноручний підпис на планшеті не є аналогом власноручного підпису, яким відповідно до визначення є електронний підпис, тобто не є цифровим підписом, а є особливим видом власноручного підпису Розглядаючи даний спір судом встановлено, що між АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем, було укладено зазначений кредитний договір. Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису. Доказів погашення кредитної заборгованості відповідачем надано не було. Судом перевірено факт надання кредитних коштів, правильність нарахування відсотків та встановлено, що вказані суми відповідають умовам укладеного договору. Доказів погашення кредитної заборгованості матеріали справи не містять. Отже позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved