Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заяву до [PERSON] , треті особи: Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] , про зняття арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер її син [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належну останньому 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що в ході оформлення документів щодо спадкування з`ясувалось, що 1/3 частина спадкового майна обтяжена арештами, номер обтяження 5499276 та № 5517554. Позивач зазначає. що зверталась до Суворовського ВДВС з заявою про зняття арешту з майна, однак отримала відмову, та останній було повідомлено, що матеріали виконавчого провадження знищені. На підставі викладеного позивач просить: зняти арешт зареєстрований 16.08.2007 року за реєстровим номером обтяження № 5499276 та арешт зареєстрований 20.08.2007 року за реєстровим номером обтяження № 5517554. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з`явились, на адресу суду 28.01.2025 року (вх. № 2899)за підписом адвоката позивача Кудрявцева Ігоря Анатольовича надійшло клопотання про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача та позивача, згідно якого представник зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.34). Відповідач [PERSON] до суду також не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с.25-26). Треті особи: Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлялись, звернулись на адресу суду з клопотаннями щодо можливості розгляду справи за їх відсутності (а.с.31-33) . З огляду на зазначене судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлялись, позивач та треті особи звернулись з заявами про слухання справи за їх відсутності, а відтак підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду з зазначеним позовом про зняття арешту, позивач зазначила, що є спадкоємцем після смерті свого сина [PERSON] , який помер [INFO] . В ході оформлення спадкових прав, з`ясувалось, що позивач, як спадкоємець не може отримати Свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що спадкове майно обтяжено арештами. У зв`язку з цим, остання змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , у віці 48 років, актовий запис про смерть №222 складений Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про народження, встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с.9). З довідки щодо надання відомостей про склад спадкоємців виданої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу встановлено, що 02 лютого 2024 року заведена спадкова справа №8/2024 року до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . Спадкоємцями майна померлого [PERSON] , які прийняли спадщину, є його мати [PERSON] та дружина [PERSON] (а.с.11). Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 14.11.2001 року, квартира [ADDRESS] в рівних частках на праві спільної часткової власності належить: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Щодо наявності арешту, судом досліджуються архівна довідка Одеського державного нотаріального архіву від 09.10.2024 року згідно якої встановлено наступне: в матеріалах архівного фонду Восьмої одеської державної нотаріальної контори міститься Постанова АВ № 988296 від 15.08.2007 року Першого відділу ДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі про накладення арешту на все майно, що належить [PERSON] , а саме 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Відомості щодо зняття арешту в матеріалах справи відсутні. Підстава: Восьма ОДНК Справа №2-31, том № 5 «Розпорядження по накладенню та зняттю заборон (арештів) відчуження нерухомого майна» за 2007 рік Восьма ОДНК Справа №2-19, том № 2 «Реєстр для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, та арештів, накладених на будинки судовими та слідчими органами» за 2007 рік. Також, до довідки надано копію Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.08.2007 року, згідно якої встановлено, що на примусовому виконанні Суворовського ВДВС перебуває виконавчий лист 2-12-19/98 виданий 28.01.2005 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі: частини усіх видів заробітку на утримання дитини. Вказаною постановою накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , а саме 1/3 частини квартири [ADDRESS] та накладено заборону на відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] , а саме, 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.14,15). Також, судом досліджується лист Суворовського ВДВС у м. Одесі від 09.08.2024 року № 133886, згідно якого встановлено наступне: при перевірці інформації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено номер запису про обтяження 5499276 накладений на 1/3 частину квартири, за адресою: [ADDRESS] власник [PERSON] , згідно постанови про арешт майна боржника АВ № 988296 від 15.08.2007 року виданої 1 ВДВС Суворовського районного УЮ м. Одеси та номер запису про обтяження 5517554 накладений на 1/3 частину квартиру, за адресою: [ADDRESS] власник [PERSON] , згідно постанови про арешт майна боржника АВ № 988293 від 15.08.2007 року виданої 1 ВДВС Суворовського РУЮ у м. Одесі. Згідно п.9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки, та провадження знищено у порядку Закону. В матеріалах надісланих до ВДВС відсутні підстави для задоволення заяви про скасування арешту. У зв`язку з викладеним, заявнику рекомендовано звернутись до суду (а.с.16). Також, арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, а саме квартири [ADDRESS] , підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.12). Отже, з досліджених документів щодо арешту та підстав його накладення встановлено, що арешт та заборона на відчуження нерухомого майна були накладені ВДВС в рамках виконання рішення суду про стягнення аліментів з боржника, яким є [PERSON] на користь стягувача [PERSON] . З огляду на матеріали спадкової справи позивач у справі [PERSON] та третя особа [PERSON] є спадкоємцями після смерті спадкодавця [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Таким чином, прийнявши у визначеному законом порядку спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця спадкоємці набули прав на спадщину, до складу якої входить, зокрема, 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. Якщо на спадкове майно накладено арешт або наявна заборона на вчинення дій щодо нерухомості, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Разом з цим, суд вважає зазначити наступне. Відповідно до частин 1, 6 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ч.ч.2-4 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача з вимогою до спадкоємців в порядку та у строки, визначеніст.1281 ЦК України. Підставою подання позову у справі є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної ч.1 ст.317 ЦК України, - права розпорядження майном. Згідно з положеннями ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі 755/6302/19 (провадження № 61-11244св20). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу\~України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При цьому, до складу спадщини не входять, зокрема, обов`язки особи як боржника, якщо вони нерозривно пов`язані з його особою і у зв`язку з цим не можуть бути виконані іншою особою (ст. ст. 1219, 608 Цивільного кодексу України). Обов`язок щодо сплати аліментів на дитину припиняється у разі смерті платника аліментів і не входить до складу спадщини, оскільки дане зобов`язання нерозривно пов`язане з особою батька/матері та дитини і не може бути виконане іншою особою. Відповідно до вимог частин першої, четвертої ст. 194 Сімейного кодексу\~України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 Сімейного кодексу України, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до позиції викладеної в постанові Верховного\~суду від\~21.03.2018\~у справі\~№ 161/11682/15-ц за змістом статті 194 Сімейний кодекс\~України від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина. У випадку смерті платника аліментів його спадкоємці за рахунок наявних активів спадкової маси зобов`язані погасити заборгованість за аліментами на дитину. Зазначене узгоджується також із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12.08.2020 у справі № 199/5826/16-ц, від 11.11.2020 у справі № 161/11682/15-ц та від 16.06.2021 у справі № 754/17704/18. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, наявність обтяження на майно, що належало за життя [PERSON] обмежує право позивача, реалізувати законні права щодо зазначеного майна, як спадкоємця першої черги. Враховуючи наявність заборон на нерухоме майно, неможливість зняття заборони в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] . Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача

Outcome: approved