Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому вказувала, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Однак [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, зокрема: належним чином не піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не приймає участі у її вихованні; не цікавиться навчанням, успіхами, потребами [PERSON] ; не приймає участі у стабільному та достатньому матеріальному утриманні сина. У зв`язку з цим [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків (23 липня 2024 року - за ч. 1 ст. 184 КУпАП). Аналогічно [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, зокрема: з сином протягом тривалого часу не підтримує жодного зв`язку; не піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не приймає жодної участі у його вихованні; не цікавиться життям, здоров`ям, навчанням, успіхами, потребами [PERSON] ; не утримує сина матеріально. У зв`язку з цим малолітній [PERSON] проживає та знаходиться на утриманні своєї бабусі [PERSON] . Враховуючи вказані обставини, з метою найкращого врахування та забезпечення інтересів дитини, позивачка просила позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , призначивши її опікуном дитини, а також стягнути з кожного з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів їх заробітку - до повноліття сина. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представниця [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи за місцем їх реєстрації, причини неявки суду не повідомили. Представниця третьої особи без самостійних вимог - Дробинська Н.В. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивачка та її представниця не заперечували проти такого порядку вирішення спору. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , її представниці [PERSON] , представниці третьої особи без самостійних вимог Дробинської Н.В., думку малолітнього [PERSON] , опитаного в присутності педагога [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Однак з досліджених матеріалів справи (а.с. 11, 12, 15, 16, 65, 66) встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, зокрема: належним чином не піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не приймає участі у її вихованні; не цікавиться навчанням, успіхами, потребами [PERSON] ; не приймає участі у стабільному та достатньому матеріальному утриманні сина. У зв`язку з цим [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків (23 липня 2024 року - за ч. 1 ст. 184 КУпАП). У своїй заяві від 29 липня 2024 року, адресованій начальнику Служби у справах дітей Вознесенської міської ради, [PERSON] підтвердила факт її ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо сина та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Аналогічно [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, зокрема: з сином тривалий час не підтримує жодного зв`язку; не піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не приймає жодної участі у його вихованні; не цікавиться життям, здоров`ям, навчанням, успіхами, потребами [PERSON] ; не утримує сина матеріально (а.с. 10, 11, 15, 16, 65, 67). У своїй заяві від 25 липня 2024 року, адресованій начальнику Служби у справах дітей Вознесенської міської ради, [PERSON] підтвердив факт його ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо сина та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. У зв`язку з цим малолітній [PERSON] проживає та знаходиться на утриманні своєї бабусі [PERSON] . Суд з урахуванням положень ч. 2 ст. 171 СК України при вирішенні спору намагався з`ясувати думку малолітнього [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав, однак було встановлено, що останній за віком та рівнем розвитку не може об`єктивно її висвітлити. При цьому, останній пояснив, що його батько - [PERSON] тривалий час не підтримує з ним жодних зв`язків, а мати - [PERSON] періодично спілкується з ним в телефонному режимі (за ініціативою бабусі), рідко навідує, буває, що зустрічає його біля школи та доводить додому, рідко купляє йому ласощі, речі. У той же час [PERSON] не проводить з ним дозвілля, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться навчанням, не забезпечує його матеріально. Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3, 5 ст. 150, ч.ч. 1, 3 ст. 155, ст. 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» (аналогічно положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року) передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції). В той же час у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року та у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року висловлено наступне: «Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним». Тому, ретельно зваживши доводи, надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини (доведене належними доказами ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків), приймаючи до уваги думку дитини та письмовий висновок Органу опіки та піклування виконкому Вознесенської міської ради від 11 листопада 2024 року (а.с. 61-62), суд вважає доцільним позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , оскільки це буде відповідати інтересам останнього. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 167 СК України в разі ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини, мають за їхньою заявою баба, дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. За встановленого, враховуючи досліджені судом докази відносно особи позивачки, на вихованні та утриманні якої тривалий час знаходиться [PERSON], думку дитини, подання Органу опіки та піклування виконкому Вознесенської міської ради від 29 жовтня 2024 року (а.с. 63-64), суд вважає необхідним призначити [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON] . Разом з тим, згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Положення ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Ч.ч. 1, 3 ст. 181, ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я, матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність у платника рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, зокрема стан здоров`я та матеріальне становище дитини, відсутність в матеріалах справи доказів щодо осіб відповідачів, що б вказували на те, що останні не мають можливості матеріально утримувати дитину або вплинули на розмір аліментів, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] , [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] у звичайному розмірі за таких обставин - 1/4 частини їх заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів починається з дати подачі позову та припиняється з досягненням дитиною повноліття. При цьому, згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів також підлягає стягненню судовий збір: - на користь позивачки - по 605,60 грн з кожного (за вимогу про позбавлення батьківських прав); - на користь держави - по 1 211,20 грн з кожного (за вимогу про стягнення аліментів).

Outcome: approved