Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 26 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі ТОВ «МІЛОАН») та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір про споживчий кредит №1647396, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано позичальником електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами цього договору позичальник [PERSON] отримала кредит у сумі 90000 грн. строком на 10 календарних днів, з остаточною датою повернення кредиту 05.01.2020 року, зі сплатою відсотків 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та комісії за надання кредиту 1080 грн. Вказує, що ТОВ «МІЛОАН» виконало у повному обсязі свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, перерахувало суму кредиту на картковий рахунок позичальника. Відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти у визначений договором строк не повернула, проценти за користування кредитом не сплатила. Станом на 09.10.2020 року прострочена заборгованість за кредитом становить 21118 грн. 05 коп., з яких: 7110 грн. 63 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 9448 грн. 29 коп. - заборгованість за відсотками, 1080 грн - заборгованість за комісійними винагородами, 3479 грн. 11 коп. - заборгованість за пенею. 09.10.2020 року ТОВ «Мілоан» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») на підставі договору факторингу № 03/10. Покликаючись на вимоги ст. 525-530, 610-612, 631, 1046-1049 ЦК України, просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 21118 грн. 05 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач вказала, що всі умови кредитного догвору нею були виконані належним чином, кредит закритий 09.10.2020 року, що підтверджується відомостями кредитного звіту. Крім того, вказує, що строк позовної давності про стягнення кредитної заборгованості розпочався 14.02.2020 року і закінчився 14.02.2023 року, просила застосувати позовну давність. Разом із тим у задоволенні позову просила відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. При цьому просила врахувати, що відсотки за кредитом нараховані поза строком кредитування, після 13 лютого 2020 року, що суперечить вимогам закону, заборгованість за кредитним договором відсутня. Вважає також надто завищеними витрати позивача на правову допомогу адвоката. У відповіді на відзив позивач просив врахувати те, що відповідно до п. 1.3 кредитного договору кредит надано відповідачу строком на 10 днів, з 26.12.2019 року. Пунктом 1.4 кредитного договору визначено, що термін поверненя кредиту і процентів за користування кредитом 05.01.2020 року. Разом із тим пунктом 1.5.2 кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом 1350 грн. нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 2.2.3 цього договору передбачено, що у випадку невиконання позичальнимком умов договору щодо своєчасно повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти продовжують нараховуватися за базовою ставкою згідно п. 1.6 договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припиненне товариством в односторонньом порядку. Сторонами також було узгоджено, що якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватися кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів, передбачених ст. 625 ЦК України. Вказав, що позичальник належним чином свої зобов`язання за вазаним кредитним договором не виконала, заборгованість за кредитом складає 21118 грн. 05 коп., яка складається: 7110 грн. 63 коп. - заборгованість за кредитом, 9448 грн. 30 коп. - заборгованість за процентами, 1080 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією, 3479 грн. 12 коп. - заборгованість за пенею. Вважає також безпідставними покликання відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності, оскільки цей строк був продовжений на строк дії карантину з 11.03.2020 року та зупинений на строк дії воєнного стану. Крім того, вказав, що витрати на правову допомогу є обгрунтованими і підтвердженими належними і достатніми доказами. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, яка вказує на те, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до положень ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 цього ж Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як зазначено в правій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 року у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21) будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що 26 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі ТОВ «МІЛОАН») та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір про споживчий кредит №1647396, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано позичальником електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами цього договору позичальник [PERSON] отримала кредит у сумі 90000 грн. строком на 10 календарних днів, з остаточною датою повернення кредиту 05.01.2020 року, зі сплатою відсотків 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та комісії за надання кредиту 1080 грн. Проценти за користування кредитом 1350 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Аналогічна інформація міститься в анкеті-заяві на кредит № 1647396 від 26.12.2019 року, де, серед іншого, також вказані надані позичальником згоди, процес оформлення та розгляду заяви № 1647396, прийняті рішення по заяві та погоджені умови кредитування. Пунктами 2.3, 2.3.1, 2.3.2 передбачено пролонгацію договору кредиту. Пунктом 2.4 визначено умови повернення кредиту. Відповідно до платіжного доручення № 12981159 від 26 грудня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» перераховано на картковий рахунок [PERSON] кредитні кошти в сумі 9000 грн. Згідно відомостей ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за період з 26.12.2019 року по 04.05.2020 року включно заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1647396 від 26.12.2019 року становить 21118 грн. 05 коп. і складається із: 7110 грн. 63 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 9448 грн. 30 коп. - заборгованість по процентам; 1080 грн. - заборгованість по комісії, 3479 грн. 12 коп - заборгованість за пенею. Із наведеного розрахунку ТОВ «Мілоан» вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом відбувалися відповідно до умов договору, а саме 10 днів кредитування нараховувалися з в сумі 1350 грн. за ставкою 1,50 % за кожен день та з 06.01.2020 року користування кредитом (на умовах пролонгації) 1,50 % від фактичного залишку за кожен день користування кредитом. 09 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 03/10. Із витягу з додатку до договору факторингу № 03/10 від 09.10.2020 року вбачається, що право вимоги за кредитним договором № 1647396, укладеним між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] 26.12.2019 року, перейшло до ТзОВ «Діджи Фінанс». Залишок боргу на момент відступлення прав вимоги становив 21118 грн. 05 коп. Із матеріалів справи встановлено, що представником позивача на адресу відповідача направлялася досудова вимога від 27.09.2023 року щодо сплати вказаної заборгованості в термін до 15.11.2203 року, однак, ураховуючи подальше пред`явлення позову, заборгованість в добровільному порядку не погашена. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, встановлено, що з моменту відступлення первісним кредитором права вимоги до відповідача на користь позивача, будь-які додаткові нарахування за кредитним договором позивачем не здійснювалися. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, перерахувавши на картковий рахунок позичальника [PERSON] кредитні кошти в сумі 9000 грн. У встановлений договором строк відповідач не виконала належним чином свої зобов`язання за вказаним кредитним договором. Наявність простроченої заборгованості за кредитом відповідачем не спростована. Покликання на кредитний звіт станом на 02.01.2025 року з відміткою про те, що кредит закритий, не свідчить про відсутність заборгованості за кредитом. Доказів про повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом відповідач не надала. Із аналізу копії відомостей про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за вказаним кредитним договором вбачається, що з дня видачі кредиту нарахування відсотків за користування кредитом за період 26.12.2019 року - 05.01.2020 року здійснювалося на підставі п. 1.5.2 договору про споживчий кредит, а з 06.01.2020 року до 04.05.2020 року на підставі п. 1.6 кредитного договору. Зважаючи на те, що відповідачем не спростовано того, що станом на 05.01.2020 року, тобто після завершення строку кредитування, нею прострочено виконання грошового зобов`язання, суд дійшов висновку, що позивач набув право нарахувати та стягнути проценти з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за умовами, визначеними п. 1.6 кредитного договору. Разом із тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача пені в сумі 3479 грн. 12 коп. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень до Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково в сумі 17638 грн. 93 коп., зокрема 7110 грн. 63 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 9448 грн. 30 коп. - заборгованість по процентам, 1980 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Частина 2 ст. 615 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд дійшов висновку, що позичальник [PERSON] взяті не себе зобов`язання за кредитним договором № 1647396 від 26.12.2019 року не виконала, у передбачений у договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернула, внаслідок чого станом на 04.05.2020 року виникла заборгованість у сумі 17638 грн. 93 коп. Доказів протилежного суду не надано. Відповідачем не спростовано факт укладення зазначеного кредитного договору та наявність простроченої заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника суми позики та процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 17638 грн. 93 коп. заборгованості за кредитом. Також суд вважає, що зазначені позивачем у відзиві на позов підстави для застосування строку позовної давності відсутні. При цьому суд враховує, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строки позовної давності були продовжені на строк дії карантину, викликаного короновірусною хворобою, з 11.03.2020 року до 1.07.2023 року (Постанови Кабінету Мніістрів України від 11.03.2020 р., від 27.06.2023 р. № 651). Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан в України запроваджено 24 лютого 2022 року і триває він на даний час. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Встановлено, що витрати позивача на професійну правничу допомогу складають 6000 грн. 00 коп., що підтверджується договором № 42649746 від 01.04.2024 р. про надання правової допомоги та додатковою угодою до цього договору від 10.05.2024 р., детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, актом про підтвердження факту наданян правничої допомоги від 10.05.2024 р. Такий розмір витрат на оплату правничої допомоги суд вважає доведеним, співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Витрати позивача зі сплати судового збору становлять 2422 грн. 40 коп. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зокрема (17638,92 х 100) : 21118,05 = 83,5 %, тобто позов задоволено на 83,5 %. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2422 грн. 40, тому при визначенні розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, суд наводить наступний розрахунок: 2422 грн. 40 коп. х 83,5 % = 2022 грн. 70 коп., тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2022 грн. 70 коп. судових витрат зі сплати судового збору. Витрати на відшкодування витрат за надання правничої допомоги складають 5010 грн. (6000 х 83,5 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial