Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

У листопаді 2024 року АТ "Таскомбанк" звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за заявою-договором № 002/11264498-СК_SB від 17.08.2021, в розмірі 25 126,11 грн та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.08.2021 між банком та [PERSON] укладено заяву-договір № 002/11264498-СК_SB про приєднання до публічної пропозиції АТ "Таскомбанк" на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до даної заяви-договору та паспорта споживчого кредиту, позивач надав відповідачу грошові кошти, встановивши суму кредитного ліміту в сумі 16 000 грн, процентна ставка за користування кредитом: 37,00 %. Умови вищезазначеного кредитного договору відповідачем не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. Станом на 28.10.2024 заборгованість за заявою - договором № 002/11264498-СК_SB від 17.08.2021, становить 25 126,11 грн, в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 16 000 грн; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) 9 126,21 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість. Ухвалою суду від 20.11.2024 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надав суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, шляхом надіслання повісток про виклик до суду за місцем проживання, зазначеним у позовній заяві, та розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надав. Оскільки представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне заочно розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач АТ "Таскомбанк" стверджує, що до них звернувся [PERSON] з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 17.08.2021 підписав заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ "Таскомбанк" на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/11264498-СК_SB. Однак, до позовної заяви не долучена копія вказаної заяви-договору № 002/11264498-СК_SB від 17.08.2021, підписана відповідачем [PERSON] . До матеріалів справи долучена копія заяви-договору та копія паспорту на іншу особу, яка не є стороною у справі. Також суд звертає увагу, що позивачем долучений розрахунок заборгованості по кредитному договору № 002/11264498-СК_SB від 17.08.2021, укладеному з позичальником [PERSON] , відповідно до якого станом на 28.10.2024 заборгованість становить 25 126,21 грн, в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 16 000 грн; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) 9 126,21 грн. Тобто, сума, заявлена у прохальній частині позову - 25 126,11 грн, а у розрахунку заборгованості 25 126,21 грн, що на 0,10 грн відрізняється. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 1046, 1048, 1049 ЦК України ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Разом з тим, позивачем, на підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за вказаним договором не долучено документів, які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. Отже, на підтвердження доводів, вказаних в позовній заяві, позивачем не надано копію заяви-договору № 002/11264498-СК_SB від 17.08.2021, на який він посилається. При цьому, надані позивачем розрахунки заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, такі розрахунки не є первинними бухгалтерськими документами, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому такі самі по собі без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником вони не є підтвердженням наявності заборгованості. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і це не є обов`язком суду. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, зазначений в розрахунку, є правильним. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог АТ "Таскомбанк", що має наслідком відмову у їх задоволенні в повному обсязі. Крім того, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, необхідно покласти на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed