Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

07.07.2021 року [PERSON] через свого представника звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою, на обгрунтування якої зазначила, що 24.10.2017 року близько 05 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21713», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по пр. Грушевського зі сторони вул.Яровиці у напрямку вул. Привокзальної в м. Луцьку, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який розташовується неподалік будинку №20а по пр.Грушевського у м. Луцьку, не вибрав безпечної швидкості, проявивши неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, порушивши п.п. 2.3 (б), 2.10 (в), 12.3, 18.1, 19.3 Правил дорожнього руху України, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, таким чином не надав дорогу пішоходу [PERSON] , яка здійснювала перехід проїжджої частини дороги по нерегульованому пішохідному переходу з ліва на право відносно руху автомобіля та здійснив наїзд на неї. Внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого черезвертельного перелому правої стегнової кістки зі зміщенням, травматичний звих правої плечової кістки з посттравматичною правобічною брахіоплексопатією з помірним проксимальним парезом, рану в ділянці правої гомілки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.07.2020 року [PERSON] визанано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Вказує, що що за наслідками сукупності отриманих травм [PERSON] втратила можливість самостійно пересуватись та отримала II групу інвалідності. Як наслідок, [PERSON] було звільнено з місця роботи у зв`язку із неможливістю виконання покладених на неї обов`язків за станом здоров`я. Таким чином, за наслідками отриманих травм в результаті ДТП з вини відповідача [PERSON] , отримавши каліцтво, втратила засоби для існування (заробіток, дохід), який слід стягнути з [PERSON] в сумі п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати у відсотковому співвідношенні до ступеня втрати загальної працездатності. Разом з тим, зазначає, що в момент ДТП, яка відбулась за участю [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21713» д н.з [NUMBER] , останній було застраховано згідно договору (поліс № АЕ/211409) від 27.07.2017 року про обов`язкове рахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховика ПАТ «Страхова Компанія «Привідна». Повідомляє, що страховик ПАТ «Страхова компанія «Провідна» свої зобов`язання відповідно до ст. 26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виконав, а тому страхова компанія не залучається в якості співвідповідача. На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] розмір втраченого нею внаслідок каліцтва заробітку (доходу) в сумі п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати у відсотковому співвідношенні до ступеня втрати загальної працездатності щомісячно до моменту відновлення стану здоров`я, який передував завданню шкоди. Ухвалою суду\~від 09.11.2022\~року у\~справі призначено комісійну судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне запитання: Який відсоток ступеня втрати загальної працездатності [PERSON] , внаслідок завдання їй тілесних ушкоджень у ДТП, яка сталася 24.10.2017 року близько 05 години 20 хвилин неподалік будинку [ADDRESS] , станом на 07.07.2021 року? 03.10.2024 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 32 від 29.06.2023 року. 13.01.2025 року представник позивача подав розрахунок відповідно до якого розмір втраченого [PERSON] внаслідок каліцтва заробітку, що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середньомісячного заробітку, який потерпіла мала до каліцтва, з врахуванням ступеня втрати нею професійної працездатності, та складає 4089, 48 грн. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник позивача просив позов задовольнити, з врахуванням поданого ним розрахунку. Представник відповідача просила суд у задоволенні позову відмовити. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.10.2017 року близько 05 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21713», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по пр. Грушевського зі сторони вул.Яровиці у напрямку вул. Привокзальної в м. Луцьку, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який розташовується неподалік будинку №20а по пр.Грушевського у м. Луцьку, не вибрав безпечної швидкості, проявивши неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, порушивши п.п. 2.3 (б), 2.10 (в), 12.3, 18.1, 19.3 Правил дорожнього руху України, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, таким чином не надав дорогу пішоходу [PERSON] , яка здійснювала перехід проїжджої частини дороги по нерегульованому пішохідному переходу з ліва на право відносно руху автомобіля та здійснив наїзд на неї. Внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого черезвертельного перелому правої стегнової кістки зі зміщенням, травматичний звих правої плечової кістки з посттравматичною правобічною брахіоплексопатією з помірним проксимальним парезом, рану в ділянці правої гомілки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.07.2020 року [PERSON] визанано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Вищевказаний вирок набрав законної сили, є чинним, а тому має преюдиційне значення при розгляді даної справи. Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала школи каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрат чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Деліктне зобовязання - первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. В ході розгляду справи судом, за клопотанням позивачки, було призначено судово-медичну експертизу на предмет визначення відсотка втрати працездатності. Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 32 від 29.06.2023 року встановлено наступне: «… [PERSON] ще з 2009 р. у зв`язку з основним діагнозом: «Первинно-генерелізований деформуючий остеоартроз (Rst III ФПС III ст. правого кульшового суглобу) з генералізованим ураженням суглобів. ФПС II ст.» встановлено групу інвалідності; подальші записи в медичній документації свідчать, що надалі об`ктивний стан здоров`я [PERSON] не покращувався, і вона неодноразово проходила огляди МСЕК, де продовжувалось встановлення їй групи інвалідності, причиною якої визнано загальне захворювання (ураження опорно-рухового апарату) -\~визначити відсоток\~втрати працездатності,\~внаслідок завданого\~їй під\~час ДТП,\~яка відбулась\~24.10.2017\~р.,\~тілесного ушкодження\~у вигляді\~закритого черезвертельного\~перелому правої\~стегнової кістки\~зі зміщенням\~-\~немає можливості. Також під час ДТП, яка відбулась 24.10.2017 р., гр. [PERSON] отримала тілесне ушкодження у вигляді травматичного звиху правої плечової кістки, що в подальшому призвело до контрактура правого плечового суглобу II (два) ступеню (консультаційний висновок спеціаліста ортопеда-травматолога КП «ВОКЛ» від 08.05.2023 р.) та 20% постійної втрати загальної працездатності». На переконання суду, вищевказаний висновок не може бути достатнім доказом того, що внаслідок ДТП позивачка втратила саме 20 % загальної працездатності, оскільки остання ще до розглядуваної події мала ряд захворювань, які істотно обмежували її загальну працездатність. При цьому, зі змісту висновку достовірно слідує, що визначити відсоток втрати працездатності, внаслідок завданого позивачці під час ДТП, яка відбулась 24.10.2017 р., тілесного ушкодження у вигляді закритого черезвертельного перелому правої стегнової кістки зі зміщенням немає можливості. Крім того, в ході розгляду справи, позивачка неодноразово наголошувала, що вона стала істотно обмежена в працездатності саме внаслідок пошкодження їй у ДТП стегнового суглоба, однак, як слідує із вищезгаданого висновку комісійної судово-медичної експертизи, остання втратила 20 % загальної працездатності саме внаслідок ушкодження плечової кістки. Тобто, в порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, стороною позивача не було надано доказів на підтвердження тих обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги. Суд зауважує, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням ступеня втрати загальної працездатності. Натомість, стороною позивача не було надано достатніх доказів того, які б беззаперечно вказували на ступінь втрати нею загальної працездатності внаслідок ДТП, яка сталася 24.10.2017 р. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову заяви [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої каліцтвом.

Outcome: dismissed