Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201015565 від 19.10.2020 в сумі 22 665 грн. 58 коп., судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн., мотивуючи тим, що 19.10.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та [PERSON] було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201015565. Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та акцептована [PERSON] . Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки [NUMBER] , на котру в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 5 629,00 грн.. На умовах договору позики кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах, передбачених договором позики №000201015565 у розмірі 5 629,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором позики, з кінцевим терміном погашення не пізніше 17.11.2020 (п.п.5.5. п.5.), базова процента ставка складає 1,85% (п.п.5.12. п.5.) та процентною ставкою 2,5% за кожен день, яка застосовується у разі прострочення користування коштами поза межами строку дії договору позики (п.п.5.13. п.5). Кредитодавець свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договору позики. Відповідач не здійснив жодного платежу, не виконав свої зобов`язання та не вніс платежі, передбачені умовами договору позики, як повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. 30.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» було укладено договір факторингу №20210630-Ф/2. Згідно вказаного договору факторингу ТОВ Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Фінансова компанія «Форза», включно і до [PERSON] , порядковий номер згідно реєстру боржників 1957. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики, станом на 12.09.2024 заборгованість відповідача перед позивачем становить 22 665,58 грн., з них: 5 629 грн. залишок заборгованості за тілом; 3 124 грн. 20 коп. залишок заборгованості по процентах за користування; 12 665 грн. 25 коп. залишок заборгованості по прострочених процентах за користування поза межами строку дії договору (нараховано Новим кредитором за період 01.07.2021 по 28.09.2021) та 1 247 грн. 13 коп. інфляційне збільшення (нараховано Новим кредитором за період з 18.11.2020 по 23.02.2022). Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи становлять на професійну правову допомогу у розмірі 7000 грн.. Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. Представник позивача в своїй позовній заяві просить справу слухати у його відсутність. Відзиву на позов відповідачем до суду не надано, хоча своєчасно та належним останній повідомлявся про відкриття провадження у справі з роз`ясненням прав на подання відзиву на позов, що підтверджується поштовим повідомленням. Дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Частиною 1 ст. 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В абзаці 2 ч.2\~ ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ч. ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У статті 3 Закону «Про електронну комерцію» законодавець закріпив, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції\~ в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. В ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» законодавець, в свою чергу,\~ закріпив, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до п.п.15,16 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, що встановлено п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що електронний підпис - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи\~ (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 по справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 3 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу також врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу ч. 2 ст. 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Вказаного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~ мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав\~ та обов`язків, визначених законом.\~ Кожна сторона повинна довести ті обставини,\~ які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 19.10.2020 [PERSON] , тобто відповідач, заповнив заяву-формуляр про акцептування оферти, якою погодився та прийняв пропозицію ТОВ «Фінансова компанія «Форза» укласти договір про надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту на наступних умовах: номер картки [NUMBER] ; загальний розмір кредиту становить 5 629 грн. 00 коп.; дата видачі кредиту 19.10.2020; дата погашення заборгованості 17.11.2020; строк дії договору 30 днів; базова процентна ставка 1,85%; процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,50%; реальна річна процентна ставка від 677,12% до 895,50% (а. с. 8). 19.10.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та [PERSON] було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201015565 від 19.10.2020 на вищевказаних умовах (а. с. 7). Частиною 10 договору визначено реквізити та підписи сторін. Цього ж дня, [PERSON] було підписано електронним підписом і паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), в якому містяться інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови (а. с. 9). Умови кредитування аналогічні умовам, погодженим сторонами у вищевказаному договорі про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201015565 від 19.10.2020. 30.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (фактор) та ТОВ «Фінансова компанія «Форза» (клієнт) було укладено договір факторингу №20210630-Ф/2 (а. с. 11-12). Згідно п. 2.1. договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 4.1. договору перехід права вимоги:\~ право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку №1 до цього договору. Копії платіжних доручень №279 від 05.07.2021 та №282 від 14.07.2021, підтверджують факт сплати ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на рахунок клієнта ТОВ «Фінансова компанія «Форза» 400 000 грн. 00 коп. та 84 618 грн. 00 коп. відповідно. Призначення платежу: оплата згідно договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 (а. с.16). Копія витягу з реєстру прав вимог №1 до договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 свідчить, що в реєстрі прав вимоги під №1957 значиться [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №000201015565 від 19.10.2020.\~ Сума заборгованості становить 8 753 грн. 20\~ коп., з них 5 629 грн.00 коп. заборгованості за тілом кредиту та 3 124 грн. 20 коп. заборгованості за відсотками (а. с. 17). Копія детального розрахунку заборгованості (виписка з особового рахунку [PERSON] ) №000201015565 від 19.10.2020 свідчить, що загальний борг [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» станом на 12.09.2024 виведено в сумі 22 665 грн. 58 коп., з них: 5 629 грн. 00 коп. залишок заборгованості за тілом; 3 124 грн. 20 коп. залишок заборгованості по процентах за користування; 12 665 грн. 25 коп. залишок заборгованості по прострочених процентах за користування поза межами сроку дії договору (нараховано новим кредитором за період з 01.07.2021 по 28.09.2021; 1 247 грн. 13 коп. інфляційне збільшення (нараховано новим кредитором за період з 18.11.2020 по 23.02.2022). Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 13.12.2024 у справі №286/3642/24 було задоволено клопотання позивача та витребувано у АТ «Сенс Банк» (АТ «Альфа-Банк» до зміни найменування з 01.12.2022, юридична адреса та фактичне місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) інформацію про рух коштів, а саме: перерахування коштів з рахунку ТОВ «Фінансова компанія «Форза» IBAN [NUMBER] , на поточний/картковий рахунок № [NUMBER] на ім`я позичальника [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) до договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201015565 від 19.10.2020 на день/після його оформлення (виписка з рахунку та/або інший документ, тощо), а також витребувано у АТ КБ «Приват Банк» (юридична адреса та фактичне місцезнаходження: 49094, вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро) інформацію про рух коштів, а саме: перерахування коштів з рахунку ТОВ «Фінансова компанія «Форза» № рахунку [NUMBER] , на поточний/картковий рахунок № [NUMBER] на ім`я позичальника - [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) до договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201015565 від 19.10.2020 на день/після його оформлення (виписка з рахунку та/або інший документ, тощо). Листом за №14649-БТ-32.2/2024 від 25.12.2024 АТ «Сенс Банк» повідомило, що останнє не є емітентом запитуваної картки № [NUMBER] на ім`я позичальника [PERSON] . Інформацією щодо зарахувань на заначену картку банк не володіє. Виписка по рахунку ТОВ «Фінансова компанія «Форза»» за період з 19.10.2020 по 20.10.2020 також не підтверджує факту перерахування коштів на рахунок відповідача. АТ КБ «ПриватБанк» своїм листом за №20.1.0.0.0/7-241230/2065-БТ від 02.01.2015 також в свою чергу, повідомило, що в товариства відсутня інформація про перерахування коштів з рахунку ТОВ «Фінансова компанія «Форза» на поточний/картковий рахунок № [NUMBER] , на ім`я позичальника [PERSON] по договору про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №000201015565 від 19.10.2020 на день/після його оформлення. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові по справі №175/35/16-ц від 01.06.2022, від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, (на даний час п. п. 41-42, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 №75), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд відмічає, що до матеріалів справи не долучено будь-яких доказів, які б свідчили про зарахування кредитодавцем ТОВ «Фінансова компанія «Форза» кредитних коштів на рахунок відповідача, в тому числі і виписки з клієнтського рахунку, не надано зазначених доказів і АТ «Сенс Банк» та АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали Овруцького районного суду Житомирської області від 13.12.2024, якою було задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Відповідно, позивачем не доведено факту перерахування коштів відповідачу, тобто не доведено виконання своїх зобов`язань передбачених договором, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у вищевказаних постановах.\~ Однією із засад цивільного судочинства є його диспозитивність. З огляду на зазначений принцип,

Outcome: dismissed