Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

У грудні 2024 із заявою до суду звернулася [PERSON] , яка просила встановити факт, постійного проживання [PERSON] , разом з своєю матір?ю, [PERSON] , [INFO] , з літа 2015 р. по дату її смерті [INFO] у [ADDRESS] . Мотивувала заявлені вимоги тим, що [PERSON] є матір`ю заявниці, яка померла [INFO] . Після смерті матері відкрилася спадщина на земельну ділянку. Так як заявниця проживала останніх п`ять років із матір`ю то відповідно прийняла спадщину. Проте при зверненні до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину отримала відмову, аргументовану тим, що заявниця у встановлений законом термін не звернулася із заявою про прийняття спадщини, адреси реєстрації їх різні, документів про спільне проживання не надано, як і рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Ухвалою суду від 04.12.2024 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження. У судовому засіданні сторона заявниці заявлені вимоги підтримали та просили заяву задовольнити із підстав наведених у заяві. Представник заявниці у судовому засіданні надала суду заяву про виправлення описки в прохальній частині заяви, оскільки невірно зазначено адресу [ADDRESS] , замість вірної [ADDRESS] . Вказану заяву судом прийнято. Представник заінтересованої особи до суду не з`явився, в матеріалах наявна заява з проханням розгляд заяви здійснити у його відсутність, при винесенні вирішення покладалися на розсуд суду. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона живе в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] жила в квартирі 106 . Разом з нею останні роки жила її дочка [PERSON] . [PERSON] мала захворювання тому потребувала допомоги, яку надавала заявниця. Свідок [PERSON] суду повідомила, що [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] , після смерті батька. Свідок , яка мешкає в [ADDRESS] , кожного разу бачила як заявниця після роботи йшла до матері в квартиру. Свідок [PERSON] суду повідомила, що бачила заявницю як та проживала з матір`ю, яка та хворіла. Також до [PERSON] навідувалися онуки - діти заявниці. Свідок живе в квартирі [ADDRESS] Суд дослідивши надані докази установив, [PERSON] народилася [INFO] , батьки: [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 28.06.1980 року, спільним прізвищем подружжя стало « [PERSON] ». [PERSON] була зареєстрована та проживала у [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , про що Вінницьким міським відділом ДРАЦС ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) зроблено відповідний актовий запис. За життя [PERSON] розпорядилася належним їй майном склавши заповіт. Так земельну ділянку площею 0,1019 га. кадастровий номер 0520682800:01:004:0161 розташовану у Вінницькому районі, Луко-Мелешківській сільській раді, СТ «Садівничий масив Лука-Мелешківська» заповіла заявниці. Заповіт посвідчено нотаріусом Третьої Вінницької державної нотаріальної контори, та зареєстровано у спадковому реєстрі. Заявниця зверталася до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину проте отримала відмову, аргументовану тим, що вона у встановлений законом термін не звернулася із заявою про прийняття спадщини, адреси реєстрації її та спадкодавеці різні, документів про спільне проживання не надано, як і рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Голова ОСББ «Водограй 1» підтвердив, що [PERSON] була зареєстрована та проживала у [ADDRESS] разом із [PERSON] . Згідно акту сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт спільного проживання заявниці з матір`ю більш ніж п`ять років від дати смерті [PERSON] . Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Таким чином у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Відповідно до п.1 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 2 Постанови №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що звернути увагу судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ст. 1268 ЦК України). Суд дослідивши надані докази та вислухавши пояснення свідків прийшов до висновку про задоволення заявлених вимог з наступних підстав. Суд вважає, що заявницею доведено факт постійного проживання її за адресою [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] . Вказана обставина доведена достатніми, достовірними доказами. Також суд врахував, що встановлення даного факту необхідно для захисту прав та законних інтересів заявниці, як належної спадкоємиці [PERSON] , тобто виникнення у неї майнових прав. В тому числі судом враховано, що встановлення вказаного факту не порушує нікого прав та інтересів, спір про право відсутній. Судові витрати у відповідності з вимогами ч. 7 ст. 294 ЦПК України слід віднести за рахунок заявниці. На підставі викладеного та

Outcome: approved