Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в якому просив: (а) визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] ; (б) припинити стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] за судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2020 року; (в) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів. Обґрунтував свої позовні вимоги тим, що з [PERSON] з 30.09.2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі, якій розірвано судом 29.10.2019 року. Вони мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . На момент розірвання шлюбу діти проживали з відповідачкою за адресою: [ADDRESS] . 20.04.2023 року він уклав шлюб з [PERSON] та разом з дружиною проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] виявив бажання проживати разом з батьком. Вважає, що у зв`язку з проживанням сина з ним недоцільно стягувати з нього аліменти, а покласти вказаний обов`язок на мати. У зв`язку з чим звертається до суду із цим позовом. Ухвалою суду від 12.08.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 30.09.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Ухвалою суду від 30.01.2025 року залишено позов без розгляду в частині позовних вимог про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача в розмір 1/6 частини. Позивач через канцелярію суду 30.01.2025 року подав заяву в якій просив вимог про визначення місця проживання [PERSON] з ним за адресою [ADDRESS] задовольнити з підстав наведених у позові. Позов просив розглянути без його участі. Відповідачка подала заяву в якій не заперечувала щодо задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання сина разом із батьком. Просила судове засідання провести без її участі. Третя особа ВИКОНКОМ ПОКРОВСЬКОЇ\~РАЙОННОЇ У\~МІСТІ РАДИ\~В ОСОБІ\~СЛУЖБИ У\~СПРАВАХ ДІТЕЙ надали заяву про розгляд справи без участі їх представників, просили прийняти рішення з урахуванням висновку ВИКОНКОМУ ДОВГИНЦІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ про визначення місця проживання в інтересах [PERSON] , [INFO] . Третя особа ВИКОНКОМ ДОВГИНЦІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] та зазначили, що доцільно визначити місце проживання останнього разом з батьком [PERSON] . Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні 23 грудня 2024 року підтвердив бажання проживати разом з батьком. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 30.09.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, якій розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.10.2019 року. Рішення набрало законної сили 28.11.2019 року (а.с.26-27). Сторони мають двох дітей доньку [PERSON] ,\~ [INFO] \~та сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~копією свідоцтв\~про народження\~дітей (а.с.16-17). Судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2020 року, який набрав законної 23.09.2020 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини всіх доходів на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). [PERSON] 20.04.2023 року уклав шлюб із [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (а.с.15). Позивач [PERSON] з 02.03.2022 року був призваний до лав ЗСУ та перебував на військовій службі (а.с. 11а). Згідно із довідкою від 09.06.2024 року за № 8715 військової частини Міністерства оборони України старший солдат [PERSON] виключений зі списків військової частини 26.03.2023 року (а.с. 13). Довідкою військово лікарської комісії від 15.06.2024 року за № 667 встановлено, що старший солдат [PERSON] отримав травму, пов`язану з проходженням військової служби (а.с. 14). До суд надано побутову характеристику [PERSON] , який з боку сусідів характеризується позитивно, спокійний, уважний та порядний. Приймає активну участь у житті будинку, скарг від сусідів до ТОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» не надходило (а.с. 25). [PERSON] разом із дружиною [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 18.07.2024 за адресою: [ADDRESS] хлопчик [PERSON] , [INFO] , має усе необхідне, забезпечений одягом та взуттям, має місце навчання та відпочинку, мешкає в одній кімнаті разом із сином нинішньої дружини позивача [PERSON] , 2009 року народження (а.с. 30). [PERSON] станом на 01.04.2024 року має заборгованість зі сплати аліментів за судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2020 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] 2009 року народження та [PERSON] , 2011 року народження у розмірі 119\~616, 86 гривень (а.с. 29). Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 01.07.2024 року [PERSON] притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на неї накладено стягнення 170 гривень (а.с. 23) Крім того, у відповідності до постанови Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.12.2022 року [PERSON] притягнута до адміністративної відповідальності за ухилення від належного виховання своїх обов`язків як мати по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] та накладено стягнення у виді попередження (а.с. 21-22). ВИКОНКОМ ДОВГИНЦІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ надали висновок за № 8/28-497 від 30.10.2024 року про визначення місця проживання дітей в якому зазначено, що вважають недоцільним визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а.с.81). Частиною першою\~статті 15 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Гарантоване\~статтею 55 Конституції України\~й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)), постановою Верховного суду від 15 січня 2025 року (справа № 755/15383/23; провадження № 61-14116св24). Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). У відповідності до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). У справі, яка переглядається, предметом спору є визначення місця проживання малолітньої дитини. У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (стаття 7 Сімейного кодексу України (далі СК України)). У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.\~Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з абзацом першим частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли\~згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суду не надано підтверджень наявності будь-якого спору між батьками щодо місця проживання дітей, навпаки відповідачка надала письмову заяву в які не заперечує щодо проживання сина разом з батьком, підтвердивши тим самим, що сторони дійшли домовленості щодо проживання сина саме з позивачем. Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах\~від\~10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23 (провадження № 61-1964св24), від\~10 грудня\~2024 року у справі №\~299/8679/23 (провадження № 61-14033св24). Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог. Понесені судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed