Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Представник позивача адвокат Макара О.Є. звернулась в суд в інтересах [PERSON] з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» Луцьке регіональне управління та [PERSON] укладено Кредитний договір № 24-ЖК, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 127\~ 508,00 доларів США на строк до 13 березня 2033 року для придбання у власність нерухомого майна квартири [ADDRESS] . Також між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір іпотеки від 13 березня 2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 16 липня 2014 року Луцьким міськрайонним судом волинської області ухвалено рішення, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 24-ЖК від 13 березня 2008 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] . 30 квітня 2020 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» укладено договір № GL3N217215_ПВ про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов вказаного договору та згідно з Додатком №1 до нього (реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються) ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуло права вимоги за кредитним договором № 24-ЖК від 13 березня 2008 року та договором іпотеки від 13 березня 2008 року, боржником за якими є [PERSON] 16\~квітня 2021\~року між\~ТзОВ «Преміум\~Лігал Колекшн»\~та ТзОВ\~«Цикл Фінанс»\~укладено Договір\~№ 16/0421ВП\~про відступлення\~(купівлі-продажу)\~прав вимоги,\~відповідно до\~умов якого\~ТзОВ «Преміум\~Лігал Колекшн»\~відступає Новому\~кредитору -\~ТзОВ «Цикл\~Фінанс»,\~а Новий\~кредитор набуває\~права вимоги\~до позичальників,\~іпотекодавців,\~заставодавців та\~поручителів,\~зазначених у\~Додатку №\~1\~до цього\~Договору (а.\~с.\~49-50,\~том 1). Відповідно до умов вказаного договору та згідно з Додатком №1 до нього ТзОВ «Цикл Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором № 24-ЖК від 13 березня 2008 року та договором іпотеки від 13 березня 2008 року, боржником за якими є [PERSON] 01 липня 2021 року між ТзОВ «Цикл Фінанс» та ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» набуло право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] . 15 квітня 2024 року Луцьким міськрайонний судом Волинської області ухвалено рішення, відповідно до якого вказаний договір купівлі-продажу визнано недійсним. Вказує, що договір № 16/04/21 від 16 квітня 2021 року про відступлення прав вимоги, в частині, що стосується кредитного та іпотечного договорів позичальника [PERSON] , є недійсним, оскільки укладений з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На позичальника [PERSON] розповсюджується дія вказаного закону, адже він зареєстрований і проживає в квартирі в [ADDRESS] з 2008 року. Ця квартира є предметом іпотеки, її загальна площа не перевищує 140 квадратних метрів і в [PERSON] немає у власності іншого нерухомого майна. Договір про відступлення прав № 16/04/21 від 16 квітня 2021 року, укладений між ТзОВ «Цикл Фінанс» і ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» оформлено незаконно, з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки укладений в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого в період мораторію не може бути стягнуте майно, яке є предметом іпотеки. Датою закінчення мораторію щодо стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті є 23 вересня 2021 року. Просив суд визнати недійсним договір № 16/04/21 від 16 квітня 2021 року про відступлення прав вимоги, в частині, що стосується кредитного та іпотечного договорів позичальника [PERSON] ,укладений між ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТзОВ «Цикл Фінанс». Ухвалою судді від 22 травня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі з проведенням підготовчого засідання. 24 червня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує на безпідставність позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинсько області від 13 серпня 2024 року заяву представника позивача про збільшення позовних вимог повернуто без розгляду. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2024 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, нас стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. Представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. В ході розгляду справи надавала пояснення, вказуючи, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Представники відповідача та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, нас стороні відповідача, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що 13 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» Луцьке регіональне управління та [PERSON] укладено Кредитний договір № 24-ЖК, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 127\~ 508,00 доларів США на строк до 13 березня 2033 року зі сплатою 12,99 % річних для придбання у власність нерухомого майна квартири [ADDRESS] . З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір іпотеки від 13 березня 2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Онищук І.П. 13 березня 2008 року за № 941. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2014 року в справі № 161/7185/14-ц ухвалено в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 24-ЖК від 13 березня 2008 року, укладеним між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] , у розмірі 244\~ 776,03 доларів США, що в еквіваленті становить 2 44\~ 4 406,87 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , шляхом надання ПАТ «Комерційний банк «Надра» права продажу з застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», без згоди [PERSON] , з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, право подання документів до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції та отримання документів, що стосується реєстрації дублікатів правовстановлюючих документів, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав на нерухоме майно, отримувати дублікат технічного паспорту в бюро технічної інвентаризації, здійснювати нотаріальні дії як продавець), необхідних для здійснення такого продажу, за ціною не нижчою ніж буде встановлена у звіті про проведення незалежної оцінки суб`єкта оціночної діяльності. 30 квітня 2020 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» укладено договір № GL3N217215_ПВ про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О. О., зареєстрований в реєстрі за № 2891. Відповідно до умов вказаного договору та згідно з Додатком №1 до нього (реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються) ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуло права вимоги за кредитним договором № 24-ЖК від 13 березня 2008 року та договором іпотеки від 13 березня 2008 року, боржником за якими є [PERSON] 16\~квітня 2021\~року між\~ТзОВ «Преміум\~Лігал Колекшн»\~та ТзОВ\~«Цикл Фінанс»\~укладено Договір\~№ 16/0421ВП\~про відступлення\~(купівлі-продажу)\~прав вимоги,\~який було\~посвідчено приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Чернелюх\~Л.\~В.,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 237,\~відповідно до\~умов якого\~ТзОВ «Преміум\~Лігал Колекшн»\~відступає Новому\~кредитору -\~ТзОВ «Цикл\~Фінанс»,\~а Новий\~кредитор набуває\~права вимоги\~до позичальників,\~іпотекодавців,\~заставодавців та\~поручителів,\~зазначених у\~Додатку №\~1\~до цього\~Договору. Відповідно до умов вказаного договору та згідно з Додатком №1 до нього ТзОВ «Цикл Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором № 24-ЖК від 13 березня 2008 року та договором іпотеки від 13 березня 2008 року, боржником за якими є [PERSON] 01 липня 2021 року між ТзОВ «Цикл Фінанс» та ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В., зареєстрований в реєстрі за № 1229. Відповідно до умов цього договору продавець (ТзОВ «Цикл Фінанс»), діючи на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примушення, як фізичного так і морального, продав, а покупець (ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок») купив нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Квартира складається з трьох житлових кімнат, її загальна площа становить 81,7 квадратних метрів. Зазначене нерухоме майно належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 13 березня 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Оніщук І. П. за реєстровим № 941. Обґрунтовуючи позовні\~вимоги [PERSON] \~покликається на\~незаконність \~ укладеного\~16\~квітня 2021\~року між\~ТзОВ «Преміум\~Лігал Колекшн»\~та ТзОВ\~«Цикл Фінанс»\~Договору №\~16/0421ВП\~про відступлення\~(купівлі-продажу)\~прав вимоги,\~вказуючи,\~що такий\~Договір укладено\~в період\~дії Закону України № 1304-VIІ «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Так,\~відповідно до\~Закону України № 1304-VIІ «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року, зокрема згідно з підпунктом 1 пункту 1 не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Відповідно до пункту 3 Вказаного Закону кредитна установа не має права відступити (відчужити) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у\~підпункті 1\~цього пункту. Згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Водночас суд зазначає, що з огляду на пункт 1 Закону № 1304-VII дія\~цього\~Закону лише обмежує в часі примусове стягнення майна до моменту втрати ним чинності. Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) Зазначений Закон унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Вказане узгоджується з правовим висновком щодо застосування положень цього Закону, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19; від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20. На момент звернення стягнення на майно [PERSON] діяла встановлена Законом № 1304-VII заборона на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті. 23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон № 1304-VII втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року. Таким чином, після втрати чинності Законом № 1304-VII іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору та вимог законодавства, яке регулює питання майнового забезпечення кредитів. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. \~ \~ \~ \~Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті\~5\~ЦПК\~України). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Отже, гарантоване статтею\~55\~Конституції України\~й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті\~16\~ЦК\~України. У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті\~5\~ЦПК\~України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішення такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Судовий захист повинен бути повним, відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19)). \~ \~ \~ \~Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Стаття\~204\~ЦК\~України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. З огляду на зазначені приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права. Таким чином, захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. Обґрунтовуючи позов, позивач [PERSON] \~вказує,\~що оспорюваний\~ ним\~договір про\~відступлення прав\~вимоги укладено\~в період\~дії Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а предмет іпотеки належна позивачу квартира, підпадає під дію вказаного Закону. Отже власний інтерес позивача, як заінтересованої особи, полягає в тому, щоб предмет правочину перебував не у власності відповідача, а саме у власності позивача. Утім, повернення сторін оспорюваного договору у правове становище, що передувало укладанню договору, не утворюють умов, за яких позивач набуває можливість законної реалізації своїх прав, адже, заміна кредитора у зобов`язанні не змінюють як основного зобов`язання так і забезпечувального. Як вже зазначалось вище, завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Враховуючи, що\~договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 01 липня 2021 року між ТзОВ «Цикл Фінанс» та ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» відповідно до якого ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» набуло право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на даний час є дійсним і \~позивачем не оспорюється, а визнання договору про відступлення прав вимоги не матиме наслідком\~набуття позивачем можливості законної реалізації своїх прав\~щодо вказаного нерухомого майна, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги, стороною якого позивач не є, не призведе до поновлення прав позивача на квартиру, які він вважає порушеними, а тому вказані вимоги не є ефективним способом захисту, оскільки, навіть у разі задоволення, потребуватимуть додаткових заходів судового втручання.

Outcome: dismissed