Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес страхування» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання підземного паркінгу. 16.01.2025 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Богуцького Івана Олександровича подано заяву про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат. В обґрунтування поданої заяви представник відповідача зазначив, що враховуючи завершення судового розгляду та не вирішеним питанням розподілу судових витрат вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. За таких обставин, враховуючи положення статті 270 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення додаткового рішення у справі без участі представників сторін. Суд, дослідивши завяу, матеріали справи приходить до наступного ваисновку. Надаючи правову оцінку матеріалам справи, суд виходить з наступного. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У постанові Великої Палати Верховного суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 300/3178/20 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї що лише підлягає сплаті Як установлено в частині другій статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22). Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 січня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ-Сервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ-Сервіс» заборгованість в розмірі 11 540 гривень 34 копійок . Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ-Сервіс» 3 % річних в розмірі 708,26 грн. та 2 252,96 грн. інфляційної складової боргу, а всього 2 961,22 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ-Сервіс» судовий збір в розмірі 2684,00 грн. У зазначеному рішенні питання про розподіл між сторонами судових витрат на правничу допомогу не вирішувалося. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Понесені витрати сторона відповідача доводить копією договору про надання правничої допомоги від 02 травня 2024; копією додатку № 2 до договору про надання правничої допомоги від 02.05.2024, яким визначено фіксований розмір послуг та порядок оплати, який підлягає до сплати; акт виконаних робіт № 1 до Договору про надання правової допомги від 02.05.2024 в розмірі 5000,00 грн., платіжна інструкція №@PL427788, оскільки позов задоволено частково та загальна сума стягнення боргу з відповідача становить 14 501,56 грн., що складає 36,68% суми позовних вимог (39 534,57 грн.), а відтак з позивача на користь відповідача підлягає стягненню частка витрат на правовову допомогу відповідача, пропорційно до частки, в якій позов було задоволено: 5 000,00 грн. х 63,32% = 3166,00грн.. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог, суд вважає можливим стягнути з позивача витрати за надання правової допомоги на користь відповідача в сумі 3166,00 коп., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved