Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

АТ «Кредобанк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, мотивуючи позов тим, що 12.11.2021 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір №46761/2021, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 453343,80 грн., а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Банком виконано належним чином умови договору, надано кредит, а позичальник тривалий час свої зобов`язання за договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 12.06.2023 р. становить 425324,39 грн. Банком надіслано відповідачу досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань, яка залишена без задоволення, порушення не усунуті. З огляду на викладене вище, банк змушений звернутися до суду. Також просить стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.09.2023 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.04.2024 року призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 12.11.2021 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір №46761/2021, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 425324,80 грн., а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Строк дії договору до 11.11.2024 року. АТ «Кредобанк» свої зобов`язання за договором виконано, а відповідач тривалий час свої зобов`язання за договором не виконував та станом на 12.06.2023 року має заборгованість в загальній сумі 425324,80 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредита в сумі 414411,51 грн., відсотки в сумі 10912,88 грн., що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості перевіреним в судовому засіданні. 31.07.2023 року та 17.05.2023 року АТ «Кредобанк» направив вимогу відповідачу (реєстр відправки) щодо дострокового стягнення заборгованості, яка залишена без задоволення, порушення не усунуті. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 6379,87 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. Окрім того, у позові представник позивача просить суд про стягнення із відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 % від ціни позову, а саме 42532,43 гривень. Відповідно до ч. 3\~ст.137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі N826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Позивачем до позовної заяви додано копію договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000531 та копію посвідчення адвоката України, копію довіреності № 12783 від 24.11.2022 року. Водночас, матеріали справи не містять доказів узгодженого розміру правової (правничої) допомоги в рамках даного позову, детального опису робіт (наданих послуг), оплати витрат на професійну правничу допомогу позивачем (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а отже такі витрати є не доведеними позивачем, тому у задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.

Outcome: partial