Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Колєснікова О.М., звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенко В.В., яким, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила: -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенко В.В. 15.11.2018 року, серія ННМ 404261, зареєстроване в реєстрі на номером №1068 на 1/3 частку у спадщині земельній ділянці для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,3 га, що розташована в межах території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер 4820683000:02:000:0269; -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенко В.В. 15.11.2018 року, серія ННМ 404262, зареєстроване в реєстрі на номером №1070 на 1/3 частку у спадщині земельній ділянці для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,3 га, що розташована в межах території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер 4820683000:02:000:0269; -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенко В.В. 15.11.2018 року, серія ННМ 404264, зареєстроване в реєстрі на номером №1071 на 1/3 частку у спадщині земельній ділянці для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,9291 га, що розташована в межах території Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер 4820680700:03:000:0415; -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенко В.В. 15.11.2018 року, серія ННМ 404263, зареєстроване в реєстрі на номером №1069 на 1/3 частку у спадщині земельній ділянці для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,9291 га, що розташована в межах території Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер 4820680700:03:000:0415. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема на вищевказані земельні ділянки. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач (дружина спадкодавця) та відповідачі (діти спадкодавця), які прийняли спадщину. 15.11.2018 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенко В.В. було видано відповідачам вищевказані свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач ввважає, що вказані свідоцтва про право на спадщину за законом були видані нотаріусом відповідачам з порушенням діючого законодавства, а тому підлягають визнанню в судовому порядку недійсними. Так, позивач вважає, що в порушення вимог ст. 49,50 Закону України «Про нотаріат», глав 13,14 розділу І, підпунктів 4.12, 4.14, 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, приватний нотаріус за наявності постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка на даний момент є чинною, оскільки не була оскаржена (скасована) в суді, видав свідоцтво про право на спадщину, а також видав відповідачам свідоцтво про право на спадщину без документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. Крім того, в порушення вимог п.2 Розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр», ч.3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», п. 109-111, 115-119, п.67,69,70,75 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року №1051, виготовлення технічної документації та встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, а також державну реєстрацію земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,3 га, що розташована в межах території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер 4820683000:02:000:0269, було проведено за заявою відповідачів (спадкоємців), при цьому положеннями даних нормативно-правових на той час таке можливо було здійснити лише за заявою власника (користувача) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою. Тобто державну реєстрацію даної земельної ділянки було здійснено за заявою неналежних осіб. Також позивач вказав на наявність рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.09.2018 року, яким відповідачам було відмовлено у задоволенні позову про визнння права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, яке також не було оскаржено та набрало законної сили. Водночас зазначено, що нотаріус відмовляв їй у наданні інформації щодо спадкового майна, всіляко сприяв відповідачам у реєстрації земельної ділянки, а також нотаріусом мало місце порушення норм закону «Про нотаріат» щодо розголошення нотаріальної таємниці стосовно спадкоємця [PERSON] стороннім особам під час витребування оригіналів документів на спадкове майно. Ухвалою судді від 25.06.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 25.08.2021року до суду надійшов відзив на позов, яким відповідачі просили відмовити в задоволенні позову. Заперечуючи проти задоволення позову відповідачі вказали на те, що позивач створила їм перешкоди в оформленні спадщини після смерті їх батька [PERSON] шляхом відмови надання нотаріусу оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та ініцюювання декількох судових справ. Вважають вимоги позивача безпідставними, оскільки отримавши свідоцтва про право на спадщину вони жодним чином не порушили права позивача. Просили стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. 19.08.2021 року до суду надійшли пояснення приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенко В.В., згідно яких останній вказав, що видача відповідачам свідоцтв про право на спадщину була здійснена згідно вимог діючого законодавства, зокрема на підставі витребуваних ним в органах Держгеокадастру оригіналів Державних актів на землю на ім`я спадкодавця. Позивачем мало місце знехтування законних вимог нотаріуса щодо надання оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, створюючи цим перешкоди іншим спадкоємцям у оформленні спадщини. 19.08.2021 року до суду на запит від приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенко В.В. надійшла копія спадкової справи №30/2016, заведеної після смерті [PERSON] ,померлого [INFO] . 21.09.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач вказала, що обставини не надання нотаріусу нею правовстановлюючих документів на спадкове майно не відповідає дійсності, видача свідоцтв про право на спадщину була здійснена з порушенням вищевказаних нормативно-правових актів, що в свою чергу порушує її (позивача) право на отримання свідоцтва про право на спадщину у відповідності до вимог чинного законодавства, при цьому посилаючись на обставини, аналогічні обставинам, викладеним в позові. Щодо стягнення судових витрат також заперечує. Ухвалою суду від 28.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її та позивача відсутність, позов підтримують в повному обсязі. Від представника відповідачів надійшла заява про розгляд справи у її та відповідачів відсутність, проти задоволення позову заперечують. Третя особа приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенко В.В. в судове засідання не з`яився. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку необхідності відмови в задоволенні позову з огляду на наступне. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.110), після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема вищевказані спірні земельні ділянки. Після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу №30/2016 (а.с.101-185). Спадкоємцями першої черги за законом є позивач (дружина спадкодавця) та відповідачі (діти спадкодавця), які прийняли спадщину шляхом подання до нотаруса відповідної заяви (а.с.10-109). 19.04.2018 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенко В.В. винесено постанови, якими відповідачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку (кожному) після смерті [PERSON] на майно, що складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,3 га, що розташована в межах території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер 4820683000:02:000:0269 та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,9291 га, що розташована в межах території Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер 4820680700:03:000:0415. Причиною цьому було те, що останні не надали оригінали документів на вищевказане спадкове майно (а.с.35,36). Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.09.2018 року у справі №468/729/18-ц, відповідачам [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на вищевказані земельні ділянки в порядку спадкування по причині того, що при розгляді судом не було встановлено обставин, які б об`єктивно унеможливлювали оформлення спадщини через нотаріуса (можливість отримання оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно шляхом витребування їх нотаріусом). Дане рішення набрало законної сили 25.10.2018 року (а.с.144-146). В подальшому на підставі запиту від 26.09.2018 року (а.с.147) нотаріусом було отримано у тимчасове користування оригінали архівного другого примірника державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК №012560 та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №849225 (а.с.148,150,155) 15.11.2018 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенко В.В. видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законном, зареєстровані в реєстрі за №1068,1069 на 1/3 частку у спадщині після смерті [PERSON] , яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,3 га, що розташована в межах території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер 4820683000:02:000:0269 та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,9291 га, що розташована в межах території Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер 4820680700:03:000:0415 (а.с.172,174). Також 15.11.2018 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенко В.В. видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законном, зареєстровані в реєстрі за №1070,1071 на 1/3 частку у спадщині після смерті [PERSON] , яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,3 га, що розташована в межах території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер 4820683000:02:000:0269 та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,9291 га, що розташована в межах території Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер 4820680700:03:000:0415 (а.с.176,178). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків. Встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша\~статті 4 ЦПК України) Згідно зі\~статтями 1216,1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217,1223 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У\~статті 1258 ЦК України\~зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 ЦК України. Статтею 1261 ЦК України\~передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї(статті1268,1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, що передбачено частиною першою\~статті 1296 ЦК України. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано\~статтею 1301 ЦК України, згідно з якою свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 судам роз`яснено, що відповідно до\~статті 1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до\~статті 1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Крім цього, іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Подібні висновки щодо застосування\~статті 1301 ЦК України\~викладені в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-1316/2227/11, від 23 вересня 2020 року в справі № 742/740/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 752/8119/17-ц, від 29.06.2022 у справі №383/258/21. Як зазначалось вище, в обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що видача свідоцтв про право на спадщину відповідачам була здійснена без дотримання вимог ст. 49,50 Закону України «Про нотаріат», глав 13,14 розділу І, підпунктів 4.12, 4.14, 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, ч.2 ст. Розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр», ч.3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», п. 109-111, 115-119, п.67,69,70,75 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року №1051. За змістом ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» визначає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Згідно ст.ст. 66,67,68 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить у порядку спадкування до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, видається свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за місцем відкриття спадщини, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом України. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Спадкоємці за законом, які позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємства, можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину. Глави 13,14 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, передбачають підстави відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії та можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Підпунктами 4.12, 4.14, 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 (в редакції яка діяла на момент винисення спірних свідоцтв про право на спадщину) передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Проаналізувавши положення вищенаведених нормативно-правових актів та обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, суд приходить до висновку, що видача вищевказаних свідоцтв про право на спадщину була здійснена з чітким дотриманням вимог таких нормативно-правових актів. Так, з матеріалів спадкової справи №30/2016, заведеної після смерті [PERSON] , вбачається, що свідоцтва видані за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтв про право на спадщину нотаріусом було перевірено: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, прийняття спадкоємцями спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин нотаріусом вживались заходи щодо витребування документів, які підтверджують вказані факти. Також нотаріусом вживались заходи щодо витребування документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. Доводи позивача\~з приводу\~того,\~що приватний\~нотаріус неправомірно\~видав відповідачам\~свідоцтва про\~право на\~спадщину, з огляду на наявність постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.04.2018 року, яка на даний момент є чинною, оскільки не була оскаржена (скасована) в суді, суд вважає безпідставними та не бере до уваги. Положення ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та Глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5 не передбачають як підставу для відмови у вчиненні нотаріальної дії наявність нескасованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, обставини, що були підставою для відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину, на момент видачі спірних свідоцтв (відсутність оригіналу документів на спадкове майно) були усунені шляхом витребування нотаріусом оригіналів документів на спадкове майно, тобто вони припинили своє існування, відтак були достатні підстави для видачі свідоцтв про право на спадщину, при цьому ні положеннями Закону України «Про нотаріат», ні положеннями Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, ні положеннями іншого нормативного акту не передбачено необхідності в обов`язковому порядку скасування таких постанов за для можливості видачі свідоцтв про право на спадщину. Суд також відхиляє доводи позивача з приводу видачі нотаріусом відповідачам свідоцтв про право на спадщину без документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, оскільки вони не знайшли свого підтвердження та спростовуються маріалами справи. Спадкове майно складалось з двох вищевказаних земельних ділянок. Як зазначалось вище, після того як рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.09.2018 року у справі №468/729/18-ц, відповідачам [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на вищевказані земельні ділянки в порядку спадкування по причині відсутності об`єктивних перешкод для оформлення спадшии через нотаріуса, останнім було вжито повторних заходів щодо витребування оригіналів документів на спадкове майно (державних актів на землю), в результаті чого від органів Держегеокадастру ним було отримано відповідні документи у тимчасове користування. Щодо порушення вимог п.2 Розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр», ч.3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», п. 109-111, 115-119, п.67,69,70,75 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року №1051, під час виготовлення технічної документації та встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, а також державної реєстрації земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,3 га, що розташована в межах території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер 4820683000:02:000:0269, слід зазначити наступне. З наявних в матеріалах справи повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 09.03.2021 року (а.с.54) та витягу з Державного земельного кадстру (а.с.55), вбачається, що реєстрацію вищевказаної земельної ділянки (кадастровий номер 4820683000:02:000:0269) було здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановленя (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 25.10.2018 року, виготовленої ФОП [PERSON] на підставі договору від 25.10.2018 року №212-10/2018, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] . Наведене свідчить, що реєстрацію земельної ділянки (кадастровий номер 4820683000:02:000:0269) було здійснено вже після смерті її власника [PERSON] . Відтак, в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини з приводу того, що виготовлення технічної документації та встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, а також державну реєстрацію земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,3 га, що розташована в межах території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер 4820683000:02:000:0269 було здійснено за зверненням особи, яка на той час не мала на це повноважень. Аналогічих обставин щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,9291 га, що розташована в межах території Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер 4820680700:03:000:0415, судом не встановлено, оскільки згідно відомостей Державного земельного кадастру реєстрацію даної земельної ділянки було проведено 03.08.2012 року, тобто ще за життя спадкодавця [PERSON] . Разом з тим, дані обставини не можуть слугувати підставою для зміни висновків суду щодо необгрунтованості позовних вимог та необхідності відмови в їх задоволенні з огляду на наступне. Як зазначалось вище. Згідно ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша\~статті 4 ЦПК України) З системно-правового аналізу вищенаведених положень нормативно-правових актів вбачається, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. В свою чергу, в обгрунтування порушення своїх прав позивач посилається на те, що неможливість реалізації її прав як спадкоємця в майбутньому може бути обумовлена тим, що отриманні нею свідоцтва про право на спадщину можуть бути в подальшому визнанні недійсними, в разі їх оскарження в судовому порядку третіми особами, з тих підстав, що вони отриманні в незаконний спосіб. Тобто, позивач обгрунтовує свій позов не наявністю факту порушення цивільного права на момент звернення до суду, а лише ймовірністю його настання в майбутньому. Наведене вказує на необґрунтованість позовних вимог. Доводи позивача\~про те,\~що мало\~місце порушення\~її прав\~під час\~того,\~як нотаріус\~відмовляв їй\~у наданні\~інформації щодо\~спадкового майна,\~всіляко сприяв відповідачам у реєстрації земельної ділянки, розголошував нотаріальну таємницю стосовно неї стороннім особам під час витребування оригіналів документів на спадкове майно, суд не бере до уваги, оскільки дані обставини не мають безпосереднього відношення до предмета позову. Суд також відхиляє доводи позивача про порушення її спадкових прав в результаті пропустку строків, передбачених п.114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року №1051, що свою чергу сталось внаслідок необізнаності останньої про оформлення спадкових прав та реєстрацію права власності на земельні ділянки відповідачами. П.114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року №1051, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру. На думку суду, такі обставини порушення прав позивача є надуманими, грунтуються лише на власних припущеннях останньої. Крім того, в ході розгляду справи було встановлено, що заявником реєстрації вищевказаних земельних ділянок виступали відповідачі, які своєчасно здійснили реєстрацію речових прав, а тому відсутні підстави для скасування державної реєстрації вищевказаних земельних ділянок і тим самим порушення прав позивача. За таких обставин, враховуючи, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами те, що видачею оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] були порушені її права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ч.ч. 1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПУ України). Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зробила висновок про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. При поданні відзиву на позов відповідами було надано докази на пітвердження понесення витрат на професійну правову (правничу) допомогу. На підтвердження обумовлених витрат в матеріалах справи наявні: квитанція до прибуткового касового ордеру 027, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, ордери. Також факт надання правничої допомоги підтверджується складанням та поданням відповідачами відзиву на позову. Загальна сума плати становить 4000 грн. Враховуючи відомову в позові, з урахуванням складності даної справи, реального часу надання правничої допомоги та обсягу необхідної до виконання роботи, беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає, що розмір витрат відповідачів на професійну правничу допомогу підлягає стягненню з позивача в повному обсязі, а саме по 2000 грн. на кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved