Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

[PERSON] 6 листопада 2024 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовної вимоги позивачка посилається на те, що [INFO] померла її баба [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина. За життя [PERSON] заповіту не складала, спадкування майна здійснюється за законом. Будучи онукою померлої [PERSON] та маючи право на спадкування за законом, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Швець Л.С. з приводу оформлення своїх спадкових прав, однак приватний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій, оскільки [PERSON] пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті її баби. Вважає, що пропустила вказаний термін з поважних причин, так як є значна відстань між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці позивача, які пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; карантином. Покликаючись на зазначені обставини [PERSON] просить суд визначити додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю один місяць, що є достатнім для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 8 листопада 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній цивільній справі з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; витребувано від приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Швець Л.С. копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . (а.с. 30). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 2 грудня 2024 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 40). У судове засідання позивач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, не прибула, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила позов задовольнити (а.с. 37). Належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, відповідачка [PERSON] у судове засідання не прибула, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позов визнає повністю, оскільки не претендує на спадкове майно (а.с. 35). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, [INFO] у віці 93 роки в м. Львові Львівської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (виданим повторно), серії [NUMBER] від 21 квітня 2023 року (а.с. 21). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, спадкування майна здійснюється за законом. Позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] є онуками [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи, інших спадкоємців немає. Згідно довідки № 236, виданої 15 жовтня 2024 року Новокалинівською міською радою Самбірського району Львівської області, [PERSON] до дня смерті була зареєстрована на [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] була зареєстрована одна (а.с. 25). Позивачка зазначає, що пропустила вказаний термін з поважних причин, так як є значна відстань між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці позивача, які пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; карантином. Із листа приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Швець Л.С. № 333/01-16 від 15 жовтня 2024 року, вбачається, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 26). Статтею 4 КПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220, ст. 1222 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , проте, позивач звернулася до нотаріуса 15 жовтня 2024 року, отже з пропуском вказаного строку. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже правила частини третьої 1272 ЦК України, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними (Постанова ВС від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Із листа приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Швець Л.С. № 386/01-16 від 15 листопада 2024 року відомо, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заведена (а.с. 33). Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року (справа № 12868/87) та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року (справа № 22774/93) зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки позивачка втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті [PERSON] . Втрата спадкового майна буде для неї надмірним тягарем, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачкою при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий у розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с. 4). Позивачка при зверненні до суду не просила відшкодувати їй понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність (ст. 13 ЦПК України), понесені судові витрати позивачці при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved