Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

Представник позивача адвокат Кондратенко С.Ю., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду, та свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач з 19.06.1981 року по 13.05.2024\~року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумихімпром» на посаді апаратника сушіння 4-го розряду відділення №2 виробництва двуокису титану. Наказом №339 від 13.05.2024 року була звільнена з роботи за власним бажанням (вихід на пенсію) за ч.1 ст.38 КЗпП України. При звільнені відповідачем не проведено розрахунок та не виплачена нарахована заробітна плата в сумі 17042,69 грн, яку просить стягнути з ПАТ «Сумихімпром» на користь [PERSON] . Ухвалою суду від 25 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений законом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні жодна зі сторін не подала. Відповідач у встановлений судом строк відзиву не подав, копію ухвали та позов з додатками отримав 28.12.2024 року. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 19.06.1981\~року по\~13.05.2024 року працювала в ПАТ «Сумихімпром». Звільнена 13.05.2024 року за наказом № 339 за власним бажанням (вихід на пенсію), що підтверджується копією трудової книжки (а.с.3-6). З розрахункового листа ПАТ «Сумихімпром» вбачається, що відповідач не виплатив позивачу при звільненні заробітну плату у розмірі 17042,69 грн (а.с.8). Згідно довідки ПАТ «Сумихімпром» від 09.01.2025 № 4 заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі [PERSON] станом на 13.05.2024 року складає 17042,69 грн (а.с.18). Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як передбачено ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу. Частиною першою ст. 116 КЗпП України встановлені строк розрахунку при звільненні, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Згідно ст. 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Судом встановлено, що працівникові при звільненні не було виплачено належну заробітну плату, сума якої станом на час розгляду справи становить 17042,69 грн. Такими діями відповідача порушено вимоги ст. 116 КЗпП України. Як зазначено вище, згідно наказу від 13.05.2024 позивача звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України). Отже, строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. З матеріалів справи вбачається, що письмове повідомлення про нараховані позивачу суми при звільненні позивач отримав 05.06.2024 року. Отже, тримісячний строк для звернення позивача до суду із заявою про вирішення трудового спору про виплату всіх сум, що належать позивачу при звільненні сплив 13.08.2024 (ч. 2 ст. 233 КЗпП України). Позовна заява була подана 20.12.2024, тобто з пропуском строку звернення до суду. Згідно ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 КЗпП України, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Наведені позивачем у заяві про поновлення процесуального строку для звернення до суду, на думку суду, є поважними, оскільки строк пропуску обумовлений тим, що відповідач запевняв позивача про виплату заробітної плати у позасудовому порядку. Відповідачем не надано заперечень стосовно підстав пропуску строку звернення з позовом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з порушенням строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України, поважність причин його пропуску позивачем доведена, тому наявні підстави для його поновлення. На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів, щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, спростування суми заборгованості чи будь-яких інших заперечень щодо задоволення позову. Надані позивачем докази підтверджують наявність заборгованості з виплати заробітної плати при її звільненні. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи зазначене, відсутність відомостей про виплату відповідачем нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 17042 грн. 69 коп. Оскільки позивачі у справах про стягнення заробітної плати відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, враховуючи задоволення позову, на підставі ч.1\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн .

Outcome: approved