Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

АТ «Ідея Банк» звернулося до Галицького районного суду м. Львова з відповідним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 210509,98 грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 21.02.2020 року між АТ «Ідея Банк» та гр. [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Z06.00612.006406357 (надалі Кредитний договір). Згідно Кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 104760,00 грн, зі сплатою 21,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 210509,98 грн. Вказана заборгованість відповідачки підтверджується випискою по особовому рахунку та довідкою-розрахунком заборгованості. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 18 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 08 січня 2025 року від представника відповідачки [PERSON] адвоката Буковинського Т.Й. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відзив мотивований тим, що передбачена Банком на постійній основі у пункті 1.5 Кредитного договору, додаткова плата за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною умовою договору, а тому не може підлягати до стягнення, оскільки безоплатність надання такої послуги прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Представник відповідачки зазначає, що у зв`язку з тим, що встановлена Банком плата за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною умовою кредитування, а тому Акціонерне товариство «Ідея Банк» зобов`язане перерозподілити вже сплачені Позичальником кошти у рахунок погашення іншої заборгованості по кредиту а саме в рахунок погашення осново боргу та процентів за користування кредитом. У свою чергу, як вбачається з Виписки Банку по рахунку № [NUMBER] , за період з 21.02.2020 року по 12.11.2024 року Позичальником було сплачено 86 платежів на загальну суму 128 936 і он. 63 коп. з яких 74 490 грн. 86 коп. Банк зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, що становить 57,77% від усіх платежів по кредиту. Таким чином, у зв`язку з тим, що встановлена Банком плата за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною умовою Кредитного договору, а тому Акціонерне товариство «Ідея Банк» зобов`язане зарахувати вже сплачені позичальником кошти у розмірі 74 490 грн. 86 коп„ що були спрямовані Банком на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості (за нікчемним правочином) у рахунок погашення іншої заборгованості по кредиту. У свою чергу, окремо ще нарахована Позивачем додаткова прострочена плата за обслуговування кредиту, що зазначена у позові Банку, у розмірі 63 957 грн. 45 коп. є нікчемною умовою кредитування та не може підлягати до задоволення. Таким чином, заборгованість Позичальника за Кредитним договором, виключно за рахунок сплаченої та окремо нарахованої Банком плати за обслуговування кредитної заборгованості по кредиту вже підлягає зменшенню не менше ніж на 138 448 грн. 31 коп. (74490.86+63957,45=138448.31). З урахуванням вказаного, позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» може підлягати до часткового задоволення лише в частині стягнення з Позичальника на користь Банку заборгованості за Кредитним договором не більше як 72 061 грн. 67 коп. (210509,98-138448,31=72061,67). Враховуючи вищенаведене, представник відповідачки просить: відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України застосувати наслідки виконання [PERSON] нікчемного правочину по Договору кредиту та страхування №Z06.00612.006406357 від 21 лютого 2020 року, в частині встановлення Акціонерним товариством «Ідея Банк» обов`язку для позичальника сплачувати щомісячно плату за обслуговування кредитної заборгованості, що передбачена пунктом 1.5. вказаного Кредитного договору; позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити в частині стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за Договором кредиту та страхування №Z06.00612.006406357 від 21 лютого 2020 року не більше як 72 061 грн. 67 коп. та судового збору у розмірі 1080 грн. 92 коп; стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн. 15 січня 2025 року від представника позивача Михашули Є. до суду надійшла відповідь на відзив, яка мотивована тим, що чинне на момент укладення Кредитного договору законодавство України передбачало можливість включення до договорів про споживче кредитування (до котрих відноситься Кредитний договір, стягнення заборгованості за яким є предметом позову у цій справі), умов, що передбачають сплату споживачами плати за обслуговування кредиту чи кредитної заборгованості. Представник відповідача стверджує, що законом не заборонено встановлювати плату за послуги, встановлені у пункті п. 9.8.2 Договору, адже вимоги щодо безоплатності вказаних послуг законом не передбачено, з огляду на що вказана вище умова Кредитного договору відповідає вимогам закону. Окрім цього, зазначає, що AT «Ідея Банк» та [PERSON] не визначали умови здійснення плати за обслуговування кредитної заборгованості виключно у випадку вчинення AT «Ідея Банк» дій, передбачених п. 9.8.2 Договору. AT «Ідея Банк» та Боржник визначили сплату останнім плати за обслуговування кредитної заборгованості, як безумовну дію Позичальника, яку він мав виконати відповідно до умов Кредитного договору. Враховуючи, що між сторонами письмово було досягнуто згоди за істотними умовами кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Крім цього, представник позивача додатково у підтвердження невиконання Відповідачем зобов`язань по Кредитному договору, надав детальний розрахунок заборгованості за Кредитним договором із перерахунком заборгованості за Кредитним договором з моменту його укладення, зарахуванням сплаченої Відповідачем плати за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до умов Кредитного договору та ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», і відповідно до якого заборгованість Відповідача за Кредитним договором становить 57037,40 грн.. Також, представник позивача наполягає на відсутності правових підстав для відшкодування [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, оскільки матеріали справи не містять належних, достатніх, достовірних, допустимих доказів реальності, фактичності надання правової допомоги Мерончук Т.Є. адвокатом в цій судовій справі, Позивач самостійно здійснив перерахунок заборгованості згідно детального розрахунку такої, Відповідач не виконав належним чином обов`язок щодо надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, у зв`язку з чим Банк вважає, що такі є непідтвердженими, а тому у їх стягненні потрібно відмовити/зменшити до нуля. Представник позивача Жовтонецький В.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Від представника відповідачки адвоката Буковинського Т.Й. надійшла заява про відкладення розгляду справи, через неможливість явки в судове засідання у зв`язку із захворюванням. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України,\~суд відкладає\~розгляд справи\~в судовому\~засіданні в\~межах\~встановленого цим\~Кодексом строку\~з таких\~підстав: 1)\~неявка в\~судове засідання\~учасника справи,\~щодо якого\~відсутні відомості\~про вручення\~йому повідомлення\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Також слід зазначити, що представником відповідачки не надано суду жодних підтверджуючих документів неможливості явки у судове засідання. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~ Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 21.10.2020 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Z06.00612.006406357. Згідно Кредитного договору відповідачка отримала кредит в розмірі 104760,00 грн, зі сплатою 21,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідачка умов договору у встановлений договором термін не виконала. Судом також встановлено, що відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений термін та не сплатила нараховані відсотки та комісію, у зв`язку з чим сума заборгованості згідно долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості станом на 13.11.2024 становить 210509,98 грн. та складається із наступного: прострочений борг 90968,68 грн., прострочені проценти 55583,85 грн. При цьому, в розмір заборгованості, заявленої у позові, позивачем було включено прострочену плату за обслуговування кредиту в розмірі 210509,98 грн. Окрім того, згідно виписки по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ) вбачається, що відповідачкою [PERSON] була сплачено позивачу кошти, які зараховані позивачем в якості плати за обслуговування кредиту в розмірі. Відповідно до абзацу третього частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з набуттям чинності Закону України\~«Про споживче\~кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії\~Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає\~Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, положення укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При розрахунку суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки, суд приймає як належний та допустимий доказ долучений представником позивача до відповіді на відзив детальний розрахунок заборгованості [PERSON] за договором №Z06.00612.006406357, із зарахуванням сплаченої відповідачкою плати за обслуговування кредитної заборгованості у погашення іншої заборгованості. Відповідно до даного розрахунку розмір заборгованості становить: прострочений основний борг - 46335,87 грн., прострочені проценти - 10701,53 грн., а всього 57037,40 грн., оскільки такий\~\~відповідачкою та її представником належними та допустимими доказами (відповідними розрахунками) не спростовано. Згідно з положеннями ст.\~509\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору. У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~Належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають\~встановленню при\~ухваленні судового\~рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Ідея банк» та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 57037,40 грн. Оскільки, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 855,56 грн. (з розрахунку 57037,40 / 210509,98 х 3157,65 = 855,56).

Outcome: partial