Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

У липні 2024 із заявою до суду звернулася [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , яка просила звільнити з-під арешту 1/6 частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами (будинковолодіння), адреса: [ADDRESS] , які належать на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Першою державною нотаріальною конторою 14.08.2007 р. за реєстровим № 7-1130, номер запису про обтяження 8586609. Мотивована заява тим, що у 2009 році постановою слідчого [PERSON] накладено арешт на належну [PERSON] 1/6 частку житлового будинку з прибудовами [ADDRESS] . Вироком Ленінського районного суду м. Вінниці [PERSON] визнано винним у вчинені злочинів засуджено до позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області вирок змінено виключено з нього конфіскацію усього майна, що належить [PERSON] . У 2023 році [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/6 частки житлового будинку. Проте отримати та розпоряджатися спадковим майном після смерті батька [PERSON] не може оскільки на нього накладено арешт. Ухвалою суду від 22.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у спрощеному позовному провадженні. Відповідач ГУНП надав відзив на позовну заяву, у якій назвав позов безпідставним з наступних підстав. Відповідач вважає, що вказаний позов не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, адже арешт накладався в рамках кримінального провадження, тому і скасування арешту має розглядатися в такому же провадженні. Також відповідач звертає увагу суду на те, що він не є належним відповідачем, оскільки арешт накладено СВ Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області, яке було ліквідовано. Відповідач не є правонаступником УМВС України у Вінницькій області. Тому жодного відношення до позивача та його майна немає, прав позивача не порушував. Позивач надав уточнену позовну заяву у якій залучив у справу належного відповідача Головне управління ДПС у Вінницькій області, яку судом прийнято. Відповідач Головне управління ДПС у Вінницькій області надав відповідь на відзив у якому зазначив, що він є неналежним відповідачем. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити із підстав наведених у позовній заяві, судові витрати залишити за позивачем. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області у судовому засіданні проти позову заперечила, підтримала обставини викладені у відзиві. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області та представник Головного управління ДПС у Вінницькій області у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник Першої вінницької державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд дослідивши надані докази встановив, у провадженні СВ Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області перебувало кримінальне провадження відносно [PERSON] (постанова а.с. 8). В рамках вказаного кримінального провадження слідчим Собком В.А. накладено арешт на 1/6 частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами (будинковолодіння), адреса: [ADDRESS] (постанова а.с. 8). Вироком Ленінського районного суду м. Вінниці [PERSON] визнано винним у вчинені злочинів передбачених ст. 307 ч. 2, ст. 309 ч. 1 КК України та засуджено до позбавлення волі з конфіскацією майна (вирок а.с. 22-29). Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області вирок змінено виключено з нього конфіскацію усього майна, що належить [PERSON] (ухвала звор. стор. а.с. 29-33). [PERSON] належала 1/2 частка житлового будинку по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину (свідоцтво а.с. 10). У жовтні 2023 [PERSON] помер, після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді частки на житловий будинок по [ADDRESS] (свідоцтво про смерть а.с. 20). [PERSON] звернувся до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину після смерті батька, проте постановою нотаріуса відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Відмова мотивована тим, що на 1/6 частку спадкового майна по [ADDRESS] накладено арешт, який перешкоджає видачі свідоцтва (постанова а.с. 11). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Арешт майна в кримінальному провадженні це захід забезпечення кримінального провадження, який полягає в тимчасовому позбавленні права користуватись, володіти та розпоряджатись майном. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Позови про зняття арешту з майна можуть бути пред`явлені, зокрема, коли накладено арешт на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відновлення порушеного конституційного права на вільне користування своєю власністю є покладення на відповідача обов`язку усунути перешкоди у користуванні майном. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (далі постанова КМУ № 1200) визначено утворити Державну податкову службу України (далі ДПС) та ДМС, реорганізувавши ДФС шляхом поділу. Згідно з абзацом другим пункту 2 постанови КМУ № 1200 ДПС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок). ДПС та ДМС є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої ДФС у відповідних сферах діяльності (абзац четвертий пункту 2 постанови КМУ № 1200). Відповідно до абзацу шостого пункту 2 постанови КМУ № 1200 ДФС продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення ДПС, ДМС та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі постанова КМУ № 537) утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи ДПС за переліком згідно з додатком 1 та реорганізовано деякі територіальні органи ДФС шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів ДПС за переліком згідно з додатком 2. Зокрема, утворено ГУ ДПС у Вінницькій області шляхом приєднання до нього ГУ ДФС у Вінницькій області. Отже, ГУ ДПС у Вінницькій області є належним відповідачем у вказаній справі. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження,) накладеного на майно позивача, порушується його право власності, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, оскільки суду не надано відомостей щодо правомірності накладення арешту на майно позивача, або ж наявності стосовно нього виконавчого провадження, в якому він є боржником. З огляду на те, що представник позивача виявила бажання, щоб понесенні судові витрати залишити за нею суд вважає, що ст. 141 ЦПК України слід не застосовувати. На підставі викладеного та

Outcome: approved