Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення франшизи у розмірі 3 200,00 грн, відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 6 391,57 грн. та стягнення моральної шкоди у розмірі 4 800,00 грн. Позовну заяву мотивує тим, що 30.08.2024 року в ДТП було пошкоджено автомобіль «Шевроле» н.з. [NUMBER] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2024 року винним визнано [PERSON] . Вартість відновлювального ремонту становить 55 908,43. Оскільки відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «Страхова група ТАС», страховик виплатив страхове відшкодування у розмірі 52 512,23 грн. Сума франшизи 3 200,00 грн. залишається не виплаченою. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь позивача франшиза та доплата за здійснення відновлювального ремонту у розмірі 6 391,57 грн. Крім того, просив стягнути моральну шкоду у розмірі 4 800,00 грн., оскільки пошкодження автомобіля в ДТП завдало його власникові сильних душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. Вирішити питання про розподіл судових витрат. Просить позов задовольнити. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.11.2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню , виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 30.08.2024 приблизно о 10.30 год. [PERSON] в м. Києві на бул. Ак. Вернадського, 87, керуючи автомобілем «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Шевроле», д.н.з. [NUMBER] , водій [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до рахунку № 9 від 18.09.2024 року виписаного ФОП [PERSON] вартість проведених робіт по ремонту транспортного засобу автомобіля Шевроле д.н.з. [NUMBER] становить 62 300,00 грн. 04 жовтня 2024 року на адресу відповідача була направлена претензія про відшкодування шкоди. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, крім того, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Частиною 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної безпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частині залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п 12.1 ст.12 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Франшиза- це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку. Позивач вказує, що франшиза відповідно до полісу застрахованого автомобіля становить 3 200,00 грн. В той же час до матеріалів справи не долучено доказів розміру франшизи. Щодо матеріальної шкоди позивачем не надано підтвердження фактичних витрат. Враховуючи вищевикладене, суд враховує, що за правилами частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і ненадання позивачем у справі, що розглядається, доказів в підтвердження обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позбавляє суд можливості перевірити розмір франшизи з метою її стягнення. Щодо стягнення моральної шкоди з [PERSON] у розмірі 4 800,00 грн слід зазначити наступне. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. - під морально шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних страждань, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, до п. 9 даної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Також до п. 5 вищевказаної постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Заподіяння моральної шкоди позивачу відповідачем у вигляді сильних душевних страждань та негативного впливу на його моральний стан не підтверджено матеріалами справи, а тому підстав для стягнення моральної шкоди, суд не вбачає. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи норми ст. 141 ЦПК , оскільки суд відмовив у задоволенні позову, витрати щодо розгляду покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed