Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

У березні 2024 року представник [PERSON] адвокат Бальжик К.Д. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення. Позовні вимоги мотивувала тим, що [PERSON] є власником 1/2 частки будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення суду від 20.12.2007 року. У 1/2 будинку, яка належить їй на праві приватної власності, проживає відповідач [PERSON] . Якийсь час він мешкав у її будинку, але він не є членом її родини та не є колишнім членом родини. Фактично вона дозволила [PERSON] проживати у її будинку до того, як він винайме собі квартиру для проживання. Однак по теперішній час він не звільняє її помешкання, погрожує їй, вчиняє психологічне та фізичне насильство. На її пропозиції звільнити будинок у добровільному порядку він відмовляється. Ніяких комунальних послуг він не сплачує та з не зрозумілих причин «залишив за собою право» мешкати у будинку, не пояснюючи підстав такого права. Тому просить рішенням суду виселити останнього. 22.08.2024 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору співвласника будинку - [PERSON] . Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує щодо прийняття заочного рішення суду, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до\~ст. 128 ЦПК України\~належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~за відсутності заперечень до того позивачів. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.12.2007 року. Власником іншої 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.12.2007 року, є [PERSON] . За відомостями сектору ведення реєстру територіальної громади м. Ізмаїл Одеської області, [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку місця проживання не значиться. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 681402, встановити зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , не вдається за можливе. Згідно з ч.1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У той же час положеннями статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. За змістом ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Тобто, будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Відповідач за вказаною адресою не зареєстрований, позивач не бажає спільне проживання разом з ним в одному будинку, тому його право користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Враховуючи, вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні позивачем 1/2 частини будинку є обґрунтованими та відповідач підлягає виселенню. За правилами ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved