Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ» (далі ТОВ «ФК «Є ГРОШІ») та [PERSON] було укладено кредитний договір, по якому виникла заборгованість у зв`язку із невиконанням останньою його умов, право вимоги за яким було відступлено ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» на підставі договору факторингу. Відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справи щодо спорів про стягнення заборгованості розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Новоселицького районного суду від 24.09.2024 року було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності та не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи та не повідомили про причини неявки. З письмової згоди представника позивача суд проводить заочний розгляд справи. Крім цього, відповідач у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк відзив на позов не подав, тож відповідно до положень ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 29 березня 2024 року о 17:21 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ» та [PERSON] у порядку Закону України «Про електронну комерцію» було укладено договір позики «Безмежний» №3679309802-3396643 (далі договір) у вигляді електронного правочину шляхом його підпису одноразовим ідентифікатором (смс-кодом). Укладенням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись правил, які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам. Для підписання кредитного договору [PERSON] було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «L62422» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 та статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов та уклали кредитний договір. За умовами договору позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 40 000 грн, що за вирахуванням комісії становило 39\~000 грн, які одразу після укладення договору були зараховані на банківську картку відповідача (п.2.1. договору), що підтверджується листом ТОВ» ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ». Строк кредитування (строк позики) за договором складає 360 календарних днів, зокрема до 23 березня 2025 року включно та складається із пільгового періоду з 29 березня 2024 року по 27 квітня 2024 року і поточного періоду з 28 квітня 2024 по 23 березня 2025 року (п.2.2. договору). За користування позикою позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка складає 2,50 % в день від залишку суми позики (п.2.3. договору). Сторони погодили, що у разі прострочення строку або розміру сплати першого обов`язкового платежу за цим договором, умови про нарахування процентів з додатковою знижкою скасовуються і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою ставкою, починаючи з дати отримання позики (п.2.3.1. договору). ТОВ «ФК «Є ГРОШІ» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та перерахувало гроші в сумі 39\~000 гривень шляхом їх зарахування о 17:21 29 березня 2024 року на платіжну картку з маскою № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» №7/5417 від 23.07.2024 року. Відповідно до\~розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Є ГРОШІ» за кредитним договором №3679309802-3396643 за період з 29 березня 2024 року по 28 червня 2024 року позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 107\~950 гривень, яка складається з: 40\~000 гривень заборгованості по тілу кредиту, 61\~950 гривень заборгованості за відсотками та 6000 гривень заборгованості за нарахованою пенею. 28 червня 2024 між ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №2024-06-8Г (далі договір факторингу), відповідно до умов якого, клієнт передав фактору, а фактор прийняв і зобов`язується оплатити клієнту права вимоги за грошовим зобов`язанням, що виникли у клієнта за основними договорами, укладеними між боржниками та первісним кредитором. Фактор стає новим кредитором у зобов`язаннях, що виникли з основних договорів та отримує право вимоги за основними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за основними договорами, строк платежу за якими настав, відповідно до акту прийому-передачі прав вимоги, а також по основним договорам, які виникнуть в майбутньому (п.п.1.1, 1.2. договору факторингу). Пунктом 6.1 договору факторингу передбачено, що останній набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 27 червня 2025 року. З додатку №1 до договору факторингу №2024-06-8Г акту прийому-передачі прав вимоги ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3679309802-3396643 від 29 березня 2024 року в сумі 107\~950 гривень. Відповідно до\~розрахунку заборгованості ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» за кредитним договором №3679309802-3396643\~від 29 березня 2024 року станом на 24 липня 2024 року позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 133\~950 гривень, яка складається з 40\~000 гривень заборгованості по тілу кредиту, 87\~950 гривень заборгованості за відсотками та 6000 гривень заборгованості за нарахованою пенею. Щодо укладення кредитного договору Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Договір, який укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч.4, 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону)пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч.8 ст.11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20). Такі дії сторін свідчать про укладення договору позики з дотриманням встановленої Законом України «Про електронну комерцію» форми правочину. Щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту Відповідно до ст. ст.526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За нормою ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до положень частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. У постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц (провадження N 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду виклала висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526,527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. Разом з тим, у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту». Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц (провадження N 14-680цс19) є релевантною для даних правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору. Пунктом 3.1.1.3. договору про надання споживчого кредиту №3679309802-3396643\~від 29\~березня 2024\~року визначено, що товариство має право вимагати у позичальника дострокового повернення всієї суми позики, процентів за користування коштами, комісій, сплати штрафних санкцій (пеня, штраф) у наступних випадках: позичальник надав позикодавцю недостовірні відомості для укладення кредитного договору; позичальник допустив прострочення внесення обов`язкового платежу або здійснив погашення не у повному обсязі більше, ніж на 30 (тридцять) календарних днів від дати кожного чергового обов`язкового платежу визначеної в графіку платежів; внесення негативної інформації про позичальника до Бюро кредитних історій; відкриття провадження судом по справам з майновими вимогами до позичальника, враховуючи подання зустрічних позовів відносно позичальника, а також відкриття виконавчого провадження з майновими вимогами до позичальника, виявлення інших боргів позичальника. Позичальник зобов`язаний своєчасно повернути позику, вносити обов`язкові платежі, сплатити проценти та комісії в порядку, визначеному цим договором, у сумі та у строки, визначені графіком платежів (п. 3.2.2.2. договору). Відповідно до п. 4.1. позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики, сплату нарахованих процентів та комісій на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики, сплата процентів за користування позикою та комісій здійснюватиметься у відповідності до умов і календарних дат зазначених в цьому договорі та додатку №1 графік платежів до цього договору, які встановлені та розраховані з припущення, що позичальник отримає позику в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним, та що сторони виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі. З додатку №1 графік платежів до кредитного договору вбачається, що відповідач зобов`язаний сплатити тіло кредиту у розмірі 40\~000 грн 23 березня 2025 року. З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» суд дійшов до висновку, що банк не скористався обов`язковим порядком досудового врегулювання спору, щоб у нього виникло право дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» було завчасно направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано. Отже в частині вимоги позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту слід відмовити у зв`язку з її передчасністю. Щодо стягнення заборгованості по відсоткам Визначаючи розмір заборгованості у частині процентів за користування кредитом, які підлягають стягненню з [PERSON] , суд виходить з наступного. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-XI «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі Законом №3498-XI) від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-XI «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Закону №3498-XI установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Тобто, у період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором не може перевищувати 2,5%, а у період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором не може перевищувати 1,5%. Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №3498-XI зобов`язано надавачів фінансових послуг, не зазначених у пункті 3 розділу ІІ Закону та надавачів допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. У заяві представника позивача від 17 вересня 2024 року про виправлення недоліків позовної заяви останнім зазначено, що заборгованість по відсоткам нараховано за період з 29 березня 2024 року по 24 липня 2024 року. Відповідно до п.п.2.2.-2.3.1. кредитного договору та наданих позивачем детальних розрахунків заборгованості вбачається, що заборгованість за процентами у період з 29 березня 2024 року по 24 липня 2024 року нараховувались за процентною ставкою 2,5%, тобто у період з 22 квітня 2024 року по 24 липня 2024 року відсотки нараховувались у розмірі більшому ніж встановлений законом. У період з 29 березня по 21 квітня 2024 року позивачем нараховано заборгованість по відсоткам у розмірі 24\~000 грн (40\~000 (тіло кредиту) х 2,5% (розмір передбаченої договором процентної ставки) х 24 дня (кількість днів у періоді)). У зв`язку з наведеним суд доходить до висновку, що розмір заборгованості за період з 22 квітня по 24 липня 2024 року підлягає зменшенню, виходячи з встановленого пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» максимального розміру денної процентної ставки 1,5% і становить 56\~400 гривень (40\~000 (тіло кредиту) х 1,5% (максимальний розмір денної процентної ставки встановленої Законом) х 94 дня (кількість днів у періоді)) з якої слід відняти 29\~050 гривень, тобто суму частково внесених відповідачкою коштів на погашення простроченої заборгованості по відсоткам 29 та 30 травня 2024 року, що дорівнює 27\~350 гривень. Отже, загальний розмір заборгованості відповідача за процентами становить 51\~350 гривні (24\~000 грн + 27\~350 грн). Щодо стягнення заборгованості по пені З 24 лютого 2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. 15 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон України N 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 відповідно до якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, суд доходить до висновку, що в частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 6000 грн слід відмовити, оскільки нарахування та стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання у період дії воєнного стану суперечить вимогам пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, згідно з яким позичальник звільняється від відповідальності за таке прострочення, а положення Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не містить положень, які б дозволяли кредитодавцю нараховувати та стягувати з боржника неустойку у період дії в Україні правового режиму воєнного стану. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №3679309802-3396643 від 29 березня 2024 року у розмірі 51\~350 грн. Водночас, у задоволенні інших вимог слід відмовити, зокрема щодо стягнення тіла кредиту у зв`язку з передчасністю таких вимог, а в частині стягнення пені в силу прямої вказівки закону. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог., Відповідно до платіжної інструкції №369 від 30 липня 2024 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. Абзацом 1 підпункт 1.1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позову майнового характеру, який подано юридичною особою, застосовується ставка в 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною 3 цієї статті передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Тобто, розмір судового збору, який підлягав сплаті за подачу даного позову складає 2422,4 грн. З мотивувальної частини даного рішення вбачається, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог (38,33%), а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 928,63 грн (2422,4 * 51\~350 / 133\~950). На підставі\~ст.\~ст.\~525,\~526,\~530,\~549,\~610,\~611,\~1049,\~1050\~ЦК України,\~

Outcome: partial