Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в особі представника Корнієнка А.М. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПАТ «Альфа-банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500916910 від 14.10.2013 року на суму 10822,15 грн. 30.09.2014 між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача, в тому числі за кредитним договором № 50091 6910 від 14.10.2013. 10.10.2016 між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів. Що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами. Основними договорами. Право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідно до Додатку №1-1 до Договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 23062,61 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме 10.10.2016 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Враховуючи викладене, просять суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , (рнокпп [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014) суму заборгованості за кредитним договором №500916910 від 14 жовтня 2013 року в розмірі 23062,61 грн., з яких: 10104,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 6465,26 грн. сума заборгованості по процентам та комісією; 6493,35грн. пеня, штраф, неустойка та понесені судові витрати. Ухвалою судді після надходження до суду інформації про зареєстроване місце проживання відповідача відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовом подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи відповідно до вимог ст.128 ЦПК України був повідомлений належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи у його відсутність, на адресу суду не надходило. Представник відповідача Клібанська А.І. подала на адресу суду заяву про закриття провадження у справі в зв`язку зі спливом строків позовної давності. Вважає, що оскільки провадження у справі відкрито 22 грудня 2017 року і розгляд справи не відбувався, а учасники використали всі свої права в даній справі, провадження у справі підлягає закриттю, а в задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку\~статті 280 ЦПК України суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов таких висновків. Згідно ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 12.11.2012 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500916910 від 14.10.2013 про надання коштів для погашення заборгованості за кредитним договором №500321947 від 23.11.2012 в сумі 10822,15 грн. з остаточним терміном повернення 15.10.2016. 30.09.2014 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» укладено Договір факторингу від 30.09.2014, у відповідності до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» передає (відступає) ТОВ «Дата Майнінг Груп» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Дата Майнінг Груп» приймає належні ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором №500916910 від 14.10.2013. 10.10.2016 між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016, у відповідності до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Дата Майнінг Груп» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором №500916910 від 14.10.2013. Відповідно до витягу з Додатку №1-1 до Договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №500916910 від 14.10.2013 про надання коштів для погашення заборгованості за кредитним договором №500321947 від 23.11.2012 в сумі заборгованості 23062,61 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у гривні позичальника [PERSON] за кредитним договором №500916910 від 14.10.2013 станом на 10.10.2016 борг складає 23062,61 грн., а саме: за кредитом 10104,00; по відсоткам - 4063,91; по комісії 2401,35; по штрафам 6493,35. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів такого виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України, передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до положень ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ч.1 та ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягають задоволенню, а саме з відповідача підлягає до стягнення заборгованість в загальному розмірі 23062,61 грн. оскільки відповідачем неналежно виконуються умови договорів та фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, що є порушенням грошового зобов`язання. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на необхідність застосування строків позовної давності до вказаних позовних вимог, з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Стаття 262 ЦК України передбачає, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Згідно з умовами кредитного договору №500916910 від 14.10.2013, що був укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , визначено строк повернення кредиту 15.10.2016. Відповідно до норм ЦК України, строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості повинен був закінчитися 15.10.2019. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача звернувся до суду з позовом 18 грудня 2017 року, тобто в межах визначеного законом строку. При цьому час відкриття провадження у справі за даним позовом та перебіг розгляду справи в суді жодного відношення до строку позовної давності не мають, а тому відсутні підстави для його застосування. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Outcome: approved