Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

І.\~Виклад позиції\~позивача та заперечень відповідачки. 1. 17.11.2023 року Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«КЕЙ \~КОЛЕКТ»(далі позивач та/або ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ») в особі представника, звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] (далі відповідачка та/або позичальник) з вимогами про стягнення інфляційних втрат в розмірі 486115,68 гривень та 3% річних в розмірі 93687,18 гривень, а також витрат на сплату судового збору. 2. Свої вимоги мотивує тим, що 24.12.2007 року між [PERSON] \~таАКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11276162000, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 118600,00 доларів США зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 12,4% річних. У зв`язку з невиконанням відповідачкою умов Договору про надання споживчого кредиту № 11276162000 щодо сплати заборгованості, ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси щодо примусового стягнення заборгованості. 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого останнє набуло статусу Нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за Договором про надання споживчого кредиту № 11276162000. 20.02.2013 року, рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-6086/11, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11276162000 від 24.12.2007 року в сумі 1042076,38 гривень, яка складається із: заборгованість за кредитом 112894,48 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 897025,67 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 14710,06 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 7350,71 гривень; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 2620,07 гривень, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 20818,28 гривень. Постановою Одеського апеляційного суду від 01.09.2022 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2013 року змінено в часті солідарного стягнення. В решті рішення залишено без змін. У зв`язку з вищевикладеним у позивача виникло право на звернення до суду з відповідним позовом. 3. Відповідачка відзив на позов не надала. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. (а.с. 41-42) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2023 року, цивільну справу № 522/22439/23 передано до Біляївського районного суду Одеської області за підсудністю. (а.с. 28-29, 33) 6. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2024 року цивільна справа № 522/22439/23 була передана на розгляд головуючій судді Портній О.П. (а.с. 35) 7. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 8. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 20.02.2024 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 36-37) 9. Відповідачка, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України, строки не подала до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленою належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 10. Оскільки відповідачка була належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 ЦПК України шляхом направлення рекомендованих поштових направлень з повідомленням про вручення, які повернулися на адресу суду (а.с. 45, 47), в судове засідання не з`явилася, про поважність причин своєї неявки суд не повідомила, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. 11. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 12. Верховний Суд у своїй Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 13. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. 14. Судом встановлено, що 24.12.2007 року [PERSON] звернулася до АКІБ «УкрСиббанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Договір про надання споживчого кредиту № 11276162000. (а.с. 13-16) 15. В забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] перед АКІБ «УкрСиббанк», 25.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 169183. (а.с. 17) 16. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2013 року по справі № 2-6083/11 позов ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» задоволено та стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11276162000 від 24.12.2007 року в сумі 1042076,38 гривень, яка складається із: заборгованість за кредитом становить 112894,48 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 897025,67 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом становить 14710,06 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 7350,71 гривень; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам становить 2620,07 гривень, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 20818,28 гривень. (а.с. 18-19) 17. Постановою Одеського апеляційного суду від 01.09.2022 року по справі № 2-6083/11 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, позовні вимоги ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту залишено без задоволення. (а.с. 20-22) 18. Відповідно до розрахунку суми 3% річних, заборгованість відповідачки за період з 02.11.2020 року по 31.10.2023 року складає 93687,18 гривень. (а.с. 10) 19. Відповідно до розрахунку суми інфляційних втрат, заборгованість відповідачки за період з 02.11.2020 року по 31.10.2023 року складає 486115,68 гривень. (а.с. 11-12) V. Оцінка Суду. 20. В ч. 1 ст.\~14\~ЦК України закріплено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. 21. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 22. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. 23. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 24. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в ст. 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Цивільно-правове зобов`язання - це правовідношення, в якому одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З цього визначення випливає, що цивільно-правове зобов`язання це таке правовідношення, в якому управомочна особа діє як кредитор, а зобов`язана особа - як боржник. 25. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. 26. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 27. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 28. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 29. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. 30. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 31. Згідно ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. 32. Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 33. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). 34. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 35. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 36. Відповідно до ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 37. Відповідно до ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 38. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 39. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 40. Обґрунтовуючи право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат, позивач надав суду копію Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2013 року по справі № 2-6083/11 та копію Постанови Одеського апеляційного суду від 01.09.2022 року по справі № 2-6083/11, які були також дослідженні безпосередньо шляхом повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень. 41. Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 42. З наданих позивачем документів вбачається, що первісний кредитор свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Натомість, в порушення вимог Закону, відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернула. Протилежного відповідачкою суду не доведено. 43. Водночас, як вбачається із представленого суду розрахунку заборгованості, позивач просить стягнути з відповідачки інфляційні втрати у розмірі на загальну суму 486115,68 гривень, та 3% річних у сумі 93687,18 гривень. 44. При цьому, позивачем проведено розрахунок заборгованості інфляційних втрат за період з листопада 2020 року по вересень 2023 року та розрахунок 3% річних за період з 02.11.2020 року по 31.10.2023 року, однак суд звертає увагу на те, що Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХв Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжено Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», зокрема від 23.07.2024 № 3891-ІХ на строк до 09.11.2024 року. 45. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 46. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.\~625\~ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 47. Разом з тим, Законом України\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану»\~від 15.03.2022\~року №\~2120-IX (набрав чинності 17.03.2022 року) розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України доповнено п. 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». 48. З аналізу положень п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та ст.ст. 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про те, що на кредитний договір розповсюджується дія п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Схожі висновки містяться у Постановах Верховного Суду від 06.09.2023 року у справі № 910/8349/22, 18.10.2023 року у справі № 706/68/23. 49. Окрім того Законом України\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану»\~від 15.03.2022\~року №\~2120-IX (набрав чинності 17.03.2022 року) розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 1, ст. 2 із наступними змінами) доповнено п. 6-1 такого змісту: «6-1. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч.\~4 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". 50. Отже, починаючи з 24.02.2022 року, відповідачка, як позичальник, звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, установленої ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з лютого 2022 року по вересень 2023 року та 3% річних, нарахованих за період з 01.02.2022 року по 31.10.2023 року, є безпідставною і не підлягає задоволенню. 51. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у справі\~№ 910/13071/19 сформулювала позицію щодо нарахування та сплати боржником інфляційних втрат за неповний місяць, де надав роз`яснення, що якщо час прострочення у неповному місяці більше пів місяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; якщо час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. 52. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 20.08.2020 року по справі\~№ 904/3546/19 підтримав позицію щодо правил обрахування інфляційних витрат викладену в Постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 року у справі № 905/21/19, у якій викладений правовий висновок про те, що при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню: 1) норми ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення"; 2) приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078; 3) Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 року №265. Визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (п.п. 2529 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 року у справі № 905/21/19). 26.06.2020 року об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати. У кредитора згідно з ч. 2 ст.\~625\~ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (п. 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 року у справі № 905/21/19). Також об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 було наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн = "ЗБ", де "Х" залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн умовна сума погашення боргу в цьому місяці, а "ЗБ" залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу в цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося). У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%. 53. Враховуючи викладене, розмір інфляційних втрат, з урахуванням суми боргу (1042076,38 гривень) за період, із врахуванням введеного в Україні з 24.02.2022 року воєнного стану, становить 144956,72 гривень за період з листопада 2020 року по січень 2022 року; натомість сума 3% річних за період з 02.11.2020 року по 01.02.2022 року становитиме 39406,41 гривень. 54. Таким чином, із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 144956,72 гривень інфляційних втрат за період з листопада 2020 року по січень 2022 року (включно); 39406,41 гривень 3% річних за період з 02.11.2020 року по 01.02.2022 року. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 55. Як вбачається з наданої копії платіжної інструкції № 1226 від 07.11.2023 року (а.с. 9), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 8697,04 гривень, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 2765,45 гривень (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 184363,13 грн. ? 8697,04 грн. ? 579802,86 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial