Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

У грудні 2024\~року Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» (далі\~за текстом\~ Європейська\~агенція)\~звернулося до\~суду з\~позовом до\~відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики №76434382 в розмірі 28800 грн, з яких: 7200 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 21600 грн сума заборгованості за відсотками. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем у вересні 2023 року було укладено зазначений вище договір з товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~(далі\~по тексту-Безпечне\~агентство),\~відповідно до\~умов якого він отримав грошові кошти\~шляхом їх\~переказу на його банківський картковий рахунок. Договір був укладений в електронному вигляді шляхом обміну електронними повідомленнями та підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, який було введено відповідачем, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». У 2021\~році між Європейською агенцією та Безпечним агентством (з яким відповідач укладав договір позики) було укладено договір факторингу і позивач\~набув статусу\~нового кредитора,\~отримавши право\~грошової вимоги\~по відношенню\~до осіб,\~які являлись їх боржниками, включно і до відповідача. Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення позичених коштів утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою від 19.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло. Правом подати відзив на позов або будь-які заперечення щодо змісту і вимог позовної заяви відповідач не скористався. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Статтями 3,15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч.1 ст.205 ЦК України). Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: 1) його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами; 2) воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; 3) він підписаний його стороною (сторонами). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.ст.1048, 1054 ЦК України). Як на підставу своїх позовних вимог, позивачем було надано Договір позики №76434382 від 10.09.2023, укладений між Безпечним агентством та відповідачем, відповідно до якого останньому було надано грошові кошти (Позику) на суму 7200 грн (п.2.1.), строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку (п.2.2.). Договір був укладений в електронному вигляді шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було введено відповідачем, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу чи міни; дарування; факторингу. Останнім є операція з переуступки першим кредитором прав вимоги боргу третьої особи другому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу першому кредиторові. Як на підставу набуття позивачем статусу нового кредитора, переходу права\~вимоги за\~зазначеним договорам,\~суду було\~надано договір факторингу від 14.06.2021, укладений між Безпечним агентством та Європейською агенцією №14/06/21. Відповідно до реєстру боржників №17 від 27.02.2024 до договору факторингу №14/06/21 первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору своє право вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №76434382 від 10.09.2023, що укладений між Безпечним агентством та [PERSON] . На обґрунтування позовних вимог щодо наявності заборгованості по Договору позики, укладеному [PERSON] ,позивачем\~було надано: копію самого договору; таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача; договір факторингу№14/06/21; додаткові угоди до договору факторингу №2 та №20; акт прийому-передачі Реєстру Боржників №17 за договором факторингу; витяг з реєстру боржників №17 до договору факторингу та розрахунок заборгованості. З останнього слідує, що за договором позики №76434382\~від 10.09.2023 наявна заборгованість у відповідача, складові якої зазначені позивачем у резолютивній частині позову. Пунктом 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний цифровий підпис це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача (ст.1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»). Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За правовим статусом він прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: такий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст.12 ЦПК України), який забезпечує повноту\~дослідження обставин\~справи.\~Цей принцип\~передбачає покладання\~тягаря доказування\~на сторони.\~Одночасно цей\~принцип не\~передбачає обов`язку\~суду вважати\~доведеною та\~встановленою обставину,\~про яку\~сторона стверджує.\~Така обставина\~підлягає доказуванню\~таким чином,\~аби задовольнити,\~як правило,\~стандарт переваги\~більш вагомих\~доказів,\~тобто коли\~висновок про\~існування стверджуваної\~обставини з\~урахуванням поданих\~доказів видається\~більш вірогідним\~ніж протилежний. Згідно ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. У даній\~справі суду\~не було\~надано доказів\~ознайомлення відповідача\~з текстом\~наданого позивачем\~договору та\~його згоди з викладеними в ньому умовами. У матеріалах відсутні електронні докази ідентифікації особи та підписання ним договору електронним цифровим підписом. Інформація про підписання відповідачем договору за допомогою одноразового ідентифікатора створена заінтересованою особою. Будь-яких беззаперечних доказів використання [PERSON] такого засобу підписання договорусуду не надано. Позивачем також не надано належних доказів на підтвердження факту отримання відповідачем коштів від первинного кредитора за вищезазначеним договором. Згідно ст.1\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність\~в Україні»,\~первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію. Необхідність дослідження саме первинних документів у справах щодо стягнення кредитної заборгованості визнана у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц. Правова позиція щодо первинних документів відображена в постанові Верховного Суду України від 14.06.2018 по справі №364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані у позовній заяві. Таким чином,\~позивач звертаючись\~з даним\~позовом до\~суду,\~повинен був\~отримати від\~первинного кредитора\~платіжний документ,\~який підтверджує\~розмір заборгованості\~по Договору. Відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Документи,\~які містять\~інформацію про\~розмір заборгованості [PERSON] не є\~належними доказами\~фактичного отримання\~грошей відповідачем\~або здійснення\~розрахункових операції\~в його інтересах. Враховуючи відсутність належних доказів отримання відповідачем коштів, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу та процентів. Резюмуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт виникнення заборгованості відповідача та її розмір, що є підставою для відмови в задоволенні позову. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed