Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовною заявою до відповідача про відшкодування\~матеріальної шкоди,\~завданої внаслідок\~залиття квартири у розмірі 212056,80 гривень, а також моральної шкоди у розмірі 50000,0 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Над її квартирою у вказаному житловому будинку знаходиться квартира [ADDRESS] , в якій проживає відповідач [PERSON] [INFO] її квартиру було залито відповідачем, а саме стелю і стіни житлової кімнати та ванної. Стверджує, що залиття її квартири з боку відповідача відбувалось систематично. Окрім цього, відповідач також завдавав шкоду іншому її майну, а саме обливав вхідні двері фарбою зеленого кольору, пошкоджував їх тупими предметами, внутрішньо-дверні полотна, оздоблення та підлогу, що підтверджується актами, складеними сусідами - мешканцями будинку за період з 2020 року по 2023 рік. Внаслідок систематичного залиття її квартири, стеля вкрилась чорно-сірими плямами, які із кожним днем збільшуються в кількості та розмірах, у зв`язку із чим на сьогоднішній день квартира практично є непридатною для проживання. Вказує, що вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню приміщень її квартири внаслідок систематичного залиття та облиття фарбою зеленого кольору вхідних дверей (також їх пошкодження тупими предметами), інших внутрішніх дверних полотен, оздоблення та підлоги у приміщеннях вказаної квартири становить 149264,0 гривень. Зазначає, що досягнути порозуміння у позасудовому порядку з відповідачем не видається можливим, на звернення позивача врегулювати дану ситуацію мирним шляхом відповідач не реагує, поводить себе агресивно, висловлюється в її сторону нецензурною лайкою та погрожує фізичною розправою, внаслідок чого вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, відповідач всупереч встановленим нормативним правилам, обов`язку утримувати своє майно у належному стані, не заподіювати шкоду іншим, порушуючи принцип добросовісності та загальні правила добросусідства, вчиняє бездіяльність (у формі ігнорування вимог щодо усунення затоплення), якою заподіює позивачу майнову та моральну шкоду. Моральна шкода виявилася у тому, що внаслідок неодноразового затоплення відповідачем квартири, завдання шкоди іншому майну та здоров`ю позивача, вчинення кримінальних правопорушень (заподіяння тілесних ушкоджень), їй було завдано душевні страждання, хвилювання та безсоння, які проявилися у втраті нормальних життєвих зв`язків, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, був порушений звичайний спосіб її життя, пошкоджено майно, що супроводжує необхідність здійснення ремонту та інших необхідних робіт для налагодження побуту. Як наслідок у такому хвилюючому стані вона не могла спокійно жити, тобто повсякденне життя докорінно змінилося. Моральну шкоду оцінює у розмірі 50000,0 гривень. Враховуючи вищевикладене,\~позивач просить\~суд,\~стягнути з\~відповідача на\~її користь\~матеріальну шкоду\~у розмірі\~212056,80\~гривень, моральну шкоду\~у розмірі\~5000,0\~гривень, завдану внаслідок залиття квартири, а також понесені судові витрати. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 07.08.2024 року, матеріали справи скеровано для розгляду за підсудністю до Личаківського районного суду м.Львова. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м.Львова 22.08.2024 року та автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Леньо С.І. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 30.08.2024 року (суддя Леньо С.І.), прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В подальшому, на підставі розпорядження керівника апарату № 44 від 07.11.2024 року та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2024 року, для розгляду цивільної справи визначено головуючого суддю Грицка Р.Р. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12.11.2024 року, цивільну справу прийнято до провадження судді Грицка Р.Р. Призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Коваль О.Р. в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у ньому, просять такий задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи всіма можливими засобами, що підтверджується також судовими повістками, скерованими за місцем проживання останнього. Відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи наведене та відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача, ухваливши рішення. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини сторонами не оспорюються. Згідно Акту б/н від 21.07.2020 року, складеному комісією у складі сусідів квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] було встановлено, що 21.07.2020 року мешканцями квартири [ADDRESS] , що на другому поверсі над квартирою [ADDRESS] , спричинено залиття квартири [ADDRESS] , а саме стелі і стін житлових кімнат та ванни. Квартира [ADDRESS] за вказаною адресою була зачинена, на телефонні дзвінки відповідей не було (а.с.7). Відповідно до Акту б/н від 17.04.2022 року, складеному комісією у складі сусідів квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] встановлено, що 17.04.2022 року мешканцями квартири [ADDRESS] спричинено залиття квартири [ADDRESS] , внаслідок якого пошкоджено стелю, стіни, підлоги у кімнаті, туалеті, які були повністю мокрі, всюди виявлено темно жовті розводи. Сусід квартири [ADDRESS] [PERSON] , який проживає на другому поверсі над квартирою [ADDRESS] , систематично впродовж 2020-2022 років заливає квартиру [PERSON] , умисно псує її майно, заливає фарбою вхідні двері, пошкоджує вхідні замки, чим завдає значних матеріальних збитків останній (а.с.8). Згідно Акту б/н від 17.10.2023 року, складеному комісією у складі сусідів позивача [PERSON] встановлено, пошкодження дверей (облиття фарбою, вм`ятини, проломи), дверного замка, оздоблення стін та підлоги в приміщенні коридору, в квартирі [ADDRESS] , які відбулися внаслідок протиправних дій, вчинених [PERSON] , мешканцем квартири [ADDRESS] (а.с.9). Акт проведення обстеження на предмет залиття представниками Львівських комунальних підприємств не складався, у зв`язку із перебуванням будинку [ADDRESS] у приватній власності, який не знаходиться на обслуговуванні ЛКП, що підтверджується листом Личаківської районної адміністрації від 06.08.2020 року (а.с.10). Відповідач [PERSON] проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини також сторонами не оспорюються. Відповідно до висновку експерта № 3670-Е від 27.11.2023 року за результатами проведення будівельно-технічного дослідження вбачається, що встановити причини залиття, облиття фарбою та інших пошкоджень у квартирі [ADDRESS] , станом на час проведення дослідження, не надається можливим. В Акті від 21.07.2020 року, складеному комісією у складі сусідів: квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] повідомляється, що 21.07.2020 року мешканцями квартири [ADDRESS] , що на другому поверсі над квартирою [ADDRESS] , спричинено залиття квартири [ADDRESS] , а саме стін та стелі житлових кімнат та ванни. Судячи по характеру пошкоджень у приміщеннях житлових кімнат під літ.2-6 та 2-7, кухні під літ.2-3 та ванної кімнати під літ.2-5 у квартирі [ADDRESS] , зверху-вниз, засвідчено, що причиною таких пошкоджень є неодноразове виливання рідини, з приміщень квартири [ADDRESS] , що вище поверхом. Актом, за підписом чотирьох свідків, складеним 24.08.2023 року засвідчено, що пошкодження дверей (облиття фарбою, вм`ятини, проломи), дверного замка, оздоблення стін та підлоги в приміщенні коридору, в квартирі [ADDRESS] , відбулися внаслідок протиправних дій вчинених [PERSON] , мешканцем квартири [ADDRESS] . Вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню приміщень квартири [ADDRESS] , внаслідок систематичного залиття мешканцями квартири [ADDRESS] , яка розташована на 2-му поверсі над квартирою [ADDRESS] та облиття фарбою зеленого кольору вхідних дверей (також їх пошкодження тупими предметами), інших внутрішніх дверних полотен, оздоблення та підлоги в приміщеннях вказаної квартири становитиме 149264,0 гривень (а.с.28-37). Згідно рахунку фактури № 140 від 09.02.2023 року, вбачається, що вартість ремонту системи відеоспостереження за адресою: [ADDRESS] , становить 18404,0 гривень з урахуванням ПДВ (а.с.38-39). Позивач [PERSON] здійснила замовлення вхідних дверей та замків до них у квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідним замовлення б/н у магазині [PERSON] та [PERSON] (а.с.45-46). Матеріалами справи також підтверджується, що позивач [PERSON] у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача [PERSON] неодноразово зверталась у правоохоронні органи щодо вжиття відповідних заходів до останнього, про що свідчать відповідні звернення (заяви) позивача та рішення прийняті за результатами їх розгляду, в тому числі вироки судів (а.с.11-12, 40-44, 47-57). Інших доказів в обґрунтування своїх вимог позивачем не надано. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому, дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст.77-79 ЦПК України. Згідно положень ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. В свою чергою статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст.151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Положеннями ст.177 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Згідно положень ст.ст.319, 322 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Таким чином, саме на власника покладено обов`язок утримувати своє майно, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт та відшкодовувати збитки пов`язані із його правом власності. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що полягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду № 522/23237/15-ц від 11.12.2019 року. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 761/12945/19 прийшов до такого самого висновку, зазначивши, що у частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Предметом доказування у цій справі є факт залиття, наявність та розмір заподіяної шкоди, винність дій чи бездіяльності відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями чи бездіяльністю відповідача. Відповідач не спростував обставини, зазначені в Актах, та не надав суду доказів, які свідчать про відсутність його вини у заподіянні шкоди позивачу, а саме залиття квартири. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що збитки позивачу були завдані внаслідок неналежного утримання квартири за адресою: [ADDRESS] , її фактичним користувачем, тобто відповідачем [PERSON] . Розмір збитків, завданих внаслідок затоплення квартири позивача, визначений висновком судової будівельно-технічної експертизи та відповідачем не спростований. Вину у завданій позивачу шкоді відповідачем не спростовано. З огляду на вищенаведені норми законів, суд вважає, що відповідач, як власник та користувач квартири, несе обов`язок по забезпеченню схоронності належного йому на праві власності житла, санітарно-технічного та іншого обладнання в квартирі, пошкодження якого в даному випадку стало причиною залиття квартири позивача, а тому, суд приходить до висновку, що відповідальність за завдану шкоду позивачу має нести саме відповідач. Однак, що стосується ціни позову та суми відшкодування необхідно зазначити наступне. Відповідно до\~ч.ч.2,\~3\~статті 22\~ЦК України\~збитки відшкодовуються\~у повному\~обсязі,\~якщо договором\~або законом\~не передбачено\~відшкодування у\~меншому або\~більшому розмірі. Якщо\~особа,\~яка порушила\~право,\~одержала у\~зв`язку з\~цим доходи,\~то розмір\~упущеної вигоди,\~що має\~відшкодовуватися особі,\~право якої\~порушено,\~не може\~бути меншим\~від доходів,\~одержаних особою,\~яка порушила\~право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Таким чином, позивач має право на відшкодування за рахунок відповідача розміру збитків, що визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт необхідних для відновлення пошкодженої речі. Водночас позивач до розміру відшкодування матеріальної шкоди відносить пошкодження іншого майна не пов`язаного із вчиненням відповідачем дій чи бездіяльності, які призвели до залиття її квартири. Водночас жодним із здобутим доказом, не підтверджено факт заподіяння шкоди іншому майну позивача, саме відповідачем, винність дій чи бездіяльності відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями чи бездіяльністю відповідача. Посилання позивача на неодноразові звернення у правоохоронні органи щодо вжиття відповідних заходів до [PERSON] , підтверджують лише протиправну поведінку останнього та неприязні відносини між сторонами. Таким чином, за відсутності усіх елементів складу цивільного правопорушення, цивільна відповідальність не настає, а тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, суд з урахування локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1, вважає правомірним стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених матеріальних збитків, внаслідок залиття квартири у розмірі 105315,21 гривень. Вказана шкода перебуває у причинно-наслідковому зв`язку між протиправною поведінкою відповідача, завданими збитками та виною останнього. Що ж стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,0 гривень, її слід задовольнити частково. Так, згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Суд погоджується з доводами позивача, що внаслідок залиття квартири, належної позивачу, вона зазнала душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї з приводу цього, перенесла емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які погіршили гармонійні адаптовані умови її життєдіяльності, призвели до порушення душевної рівноваги, що вимагає від неї додаткових витрат часу, залучення душевних та матеріальних зусиль. Відтак, позивачу була заподіяна моральна шкода, проте суд вважає, що обрахований позивачем розмір цієї шкоди є завищеним. Так, у пунктах 3, 9, 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, як вказує Європейський суд з прав людини, оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Також, як зазначила Велика Палата Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 752/17832/14-ц (постанова від 15.12.2020) визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Тому, у справі яка розглядається суд вирішуватиме питання про розмір моральної шкоди на основі принципів розумності, справедливості та співмірності і з врахуванням загальних обставин справи, а саме, з врахуванням таких аспектів як серйозності порушення, особисті обставини позивача та загальний контекст. Позивач, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 50000,0 гривень виходила з того, що внаслідок залиття квартири її було завдано чималих страждань, оскільки внаслідок замокання на стінах та стелі в деяких кімнатах утворилась пліснява, що унеможливлює проживання у квартирі. Також, усі спроби компромісного вирішення питання з відповідачем залишались безуспішними і кожного разу закінчувались скандалами, образами в її сторону з боку відповідача, а також противоправними діями. Ця ситуація не дає їй спокою, у неї погіршився сон та нормальний устрій життя. Окрім цього у розмір заподіяної шкоди позивач включає і моральну шкоду заподіну внаслідок вчинення відповідачем відносно неї кримінальних правопорушень. Разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини у справі, недоведеності вини відповідача у пошкодженні іншого майна позивача, суд знаходить суму стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 50000,0 гривень, занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань. За таких обставин, з врахуванням характеру і тривалості страждань позивача, вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача моральної шкоди слід задовольнити частково, та необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 5000,0 гривень моральної шкоди, понесеної позивачем внаслідок доведеного у цій справі факту залиття її квартири відповідачем, що призвело до погіршення гармонійних адаптованих умови її життєдіяльності, порушення душевної рівноваги, що вимагало від неї додаткових витрат часу, залучення душевних та матеріальних зусиль. Водночас, суд звертає увагу на те, що моральна шкоди заподіяна позивачу внаслідок вчинення відповідачем відносно неї кримінальних правопорушень, не може бути предмет розгляду у даній справі щодо відшкодування шкоди внаслідок залиття квартири, а тому такі вимоги судом не беруться до уваги та відхиляються. Позивач у зв`язку із захистом своїх прав понесла судові витрати які складають із наступного: судового збору у розмірі 2620,60\~гривень та витрат на підготовку експертного висновку у розмірі 14338,80 гривень. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі задоволення позову - на відповідача. Судом встановлено, що позивачем на обґрунтування своїх вимог до позовної заяви долучено висновок експерта № 3670-Е від 27.11.2023 року за результатами проведеного будівельно-технічного дослідження. Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Так, у матеріалах справи міститься квитанція до платіжної інструкції № Н323312 від 24.10.2023 року про оплату вартості проведення експертизи на суму 14338,60 гривень (а.с.18). Таким чином, суд вважає, що витрати понесені позивачем на проведення будівельно-технічного дослідження, що становлять 14338,60 гривень, слід стягнути з відповідача на користь позивача. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що судом задоволено позовні вимоги частково, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1103,17 гривень.

Outcome: partial