Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулись до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, Боярської міської територіальної громади в особі Боярської міської ради, третя особа Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом та просять визнати за позивачем 1 право власності на 1/8 частку квартири під номером [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за позивачем 1 право власності на 2/3 частки земельної ділянки кадастровий номер 3221482201:01:010:0006, розташованої по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за позивачем 1 право власності на 1/32 частку квартири під номером [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за позивачем 1 право власності на 1/6 частку земельної ділянки кадастровий номер 3221482201:01:010:0006, розташованої по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за позивачем 2 право власності на 1/32 частку квартири під номером [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за позивачем 2 право власності на 1/6 частку земельної ділянки кадастровий номер 3221482201:01:010:0006, розташованої по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обгрунтування позову зазначають, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входять: 3/16 частки квартири під номером [ADDRESS] , земельна ділянка кадастровий номер 3221482201:01:010:0006, розташована по [ADDRESS] . За життя померлий заповіту не склав. Спадкоємцями на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] були дочка [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] . Позивач 1 та [PERSON] у силу ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті їхнього батька, оскільки проживали з ним на час відкриття спадщини. На підставі заяв позивача 1 та [PERSON] приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. завів спадкову справу №5/2016, яку зареєстровано у спадковому реєстрі за №59256133. 20.07.2016р. позивач 2 подала приватному нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого [PERSON] на користь позивача 1. Отже, після смерті [PERSON] позивач 1 фактично прийняла спадщину, що якої входить: 1/8 частки квартири під номером [ADDRESS] ; 2/3 частки земельної ділянки кадастровий номер 3221482201:01:010:0006, розташованої за адресою: [ADDRESS] (з урахуванням відмови від прийняття спадщини позивачем 2). Після смерті [PERSON] [PERSON] фактично прийняв спадщину, що якої входить 1/16 частка квартири під номером [ADDRESS] ; 1/3 частки земельної ділянки кадастровий номер 3221482201:01:010:0006, розташованої за адресою: [ADDRESS] . 11.10.2021р., не отримавши свідоцтва про право на спадщину на належну йому частку після смерті батька, помер [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не склав. Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, що складу якої входить: 3/16 частки квартири під номером [ADDRESS] ; 1/16 частка квартири під номером [ADDRESS] , яка прийнята ним як спадкоємцем після смерті батька - [PERSON] ; 1/3 частки земельної ділянки кадастровий номер 3221482201:01:010:0006, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка прийнята ним як спадкоємцем після смерті батька. 07.03.2024р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бузницькою Ю.О. заведено спадкову справу №4/2024, спадкодавець [PERSON] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивач 1 та позивач 2. 07.03.2024р. приватним нотаріусом видано позивачу 1 свідоцтво про право на спадщину за законом №809 та зареєстровано право власності на 3/32 частки квартири [ADDRESS] . 07.03.2024р. приватним нотаріусом видано позивачу 2 свідоцтво про право на спадщину за законом №812 та зареєстровано право власності на 3/32 частки квартири [ADDRESS] . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька позивач 1 та позивач 2 в березні 2024р. хотіли звернутись до приватного нотаріуса Суперфіна Б.М., але, як з`ясувалось, інформація про приватного нотаріуса в Єдиному реєстрі нотаріусів відсутня. Приватний нотаріус Бузницька Ю.О. повідомила, що не може відкрити нове спадкову справу після смерті [PERSON] , оскільки така спадкова справа вже заведена і зареєстрована у Спадковому реєстрі. Листом від 27.03.2024р. №15238/9.1-24/вх. 18381/9-24 Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у відповідь на адвокатський запит повідомило, що наказом Головного територіального управління юстиції у м. Києві №258/6 від 10.04.2017р. «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] » на підставі наказу Міністерства юстиції України від 03.03.2017р. №774/5 «Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] » припинено нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Суперфіна Б.М. з 10.04.2017р. Цим наказом зобов`язано [PERSON] передати до Київського державного нотаріального архіву всі документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса. Однак документи не були передані приватним нотаріусом на відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву, встановити їх місцезнаходження неможливо. Отже, як вказують позивачі, приватний нотаріус станом на момент подання позову не передав спадкову справу [PERSON] в державний архів, у зв`язку з чим позивач 1 позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька, а також само немає змоги видати спадкоємцям позивачу 1 та позивачу 2 свідоцтва про право на спадщину після смерті брата, який прийняв спадщину після смерті батька, але належним чином її не оформив. Таким чином, видати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку та здійснити державну реєстрацію права власності на спадкове майно відповідно до діючого законодавства неможливо, тобто на теперішній час немає іншого способу, окрім звернення до суду щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02.05.2024р. відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] та [PERSON] , постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідач 1 надав письмові пояснення щодо позовних вимог, за яким просить ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства та розглядати справу за відсутності представника відповідача 1. Відповідач 2 письмовий відзив на позовну заяву не надав. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Третя особа не направила письмові пояснення щодо позову. Ухвалою суду від 18.11.2024р. закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] у віці 64 роки, про що 29.01.2016р. складено відповідний актовий запис №1937, місце смерті Україна, м. Київ. Зазначене вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві 29.01.2016р. Позивачі є доньками померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.01.1979р., свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.09.1980р., свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 04.11.2000р. Також померлий [PERSON] є батьком [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.07.1986р., який також помер [INFO] , про що свідчить свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 13.10.2021р. Згідно Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі (дата видачі 20.07.2016р.) зареєстровано спадкову справу №59256133, заведену Приватним нотаріусом Суперфіном Б.М., спадкодавець [PERSON] , дата смерті [INFO] . Із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулась позивач [PERSON] . Позивач [PERSON] подала заяву від 20.07.2016р. про те, що відмовляється від прийняття спадщини після померлого [PERSON] на користь його доньки [PERSON] . Заява зареєстрована в реєстрі за №1388. Син померлого [PERSON] у силу ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки проживав на час відкриття спадщини з ним, що підтверджується матеріалами справи. Матеріали справи не містять доказів того, що з відповідними заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звертались інші особи. Вказані обставини не спростовані належними засобами доказування. За матеріалами справи вбачається, що померлому [PERSON] належало 3/16 частки квартири за адресою: [ADDRESS] (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - дата формування 09.04.2024р.) та земельна ділянка кадастровий номер 3221482201:01:010:0006, розташована по [ADDRESS] (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЄ №601503, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010732600212 Дзвінківської сільської ради). Позивачі зазначають, що з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька хотіли звернутися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М., але, як з`ясувалось, інформація про вказаного нотаріуса в Єдиному реєстрі нотаріусів відсутня. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бузницька Ю.О. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (відмова від 15.03.2024р. вих. №48/1/01-16) та вказала про те, що під час перевірки наявності заведеної спадкової справи після померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , спадкового договору, заповіту за відомостями Спадкового реєстру було встановлено наявність спадкової справи, заведеної після смерті спадкодавця 20.07.2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. за №5/2016, номер у Спадковому реєстрі 59256133. Згідно наказу Міністерства юстиції України від 03.03.2017р. №774/5 анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. Згідно вимог чинного законодавства у зв`язку з анулюванням його свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса повинні бути передані до Київського державного нотаріального архіву. У зв`язку з відсутністю документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. в Київському державному нотаріальному архіві, прийнято рішення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно листа на запит адвоката Скуртул К. Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомило про те, що наказом Головного територіального управління юстиції у м. Києві №258/6 від 10.04.2017р. «Про припинення нотаріального діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] » на підставі наказу Міністерства юстиції України від 03.03.2017р. №774/5 «Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] », припинено нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. з 10.04.2017р. Відповідно до п. 2 вищезазначеного наказу [PERSON] зобов`язано протягом місяця з дня одержання копії наказу передати до Київського державного нотаріального архіву всі документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса. Станом на дату надання відповіді документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] не передані на відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву. Як встановлено вище, [INFO] помер [PERSON] . Він не отримав свідоцтва про право на спадщину на належне йому після смерті батька [PERSON] майно. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, до складу якої увійшли: 3/16 частки квартири під номером [ADDRESS] ; 1/16 частка квартири під номером [ADDRESS] , яка прийнята після смерті батька [PERSON] ; 1/3 частка земельної ділянка кадастровий номер 3221482201:01:010:0006, розташована по [ADDRESS] , яка прийнята після смерті батька [PERSON] . Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бузницькою Ю.О. заведено спадкову справу, яка зареєстрована у спадковому реєстрі за №72115750, номер у нотаріуса 4/2024. Спадкоємцями після смерті [PERSON] , як вбачається із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі є [PERSON] та [PERSON] . Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бузницькою Ю.О. 07.03.2024р. видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 3/32 частки квартири [ADDRESS] (зареєстровано в реєстрі за №809). Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бузницькою Ю.О. 07.03.2024р. видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 3/32 частки квартири [ADDRESS] (зареєстровано в реєстрі за №812). Однак, позивач 1 не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька [PERSON] , а так само позивач 1 та позивач 2 не можуть отримати свідоцтво на спадщину після смерті брата, який прийняв спадщину після смерті батька, але належним чином не оформив її. Неможливість пов`язана з тим, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. не передав спадкову справу до нотаріального архіву. Позивачі зазначають, що іншого способу, окрім звернення до суду щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом, немає. Згідно з ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 Цивільного Кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За матеріалами справи позивач 1 є спадкоємцем після смерті батька [PERSON] , що прийняв спадщину, а також позивач 1 та позивач 2 є спадкоємцями після смерті брата [PERSON] , що прийняли спадщину. Разом з тим отримати свідоцтво про право на спадщину вони не можуть, оскільки свідоцтво про право на зайняття нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Суперфіна Б.М., який зареєстрував спадкову справу щодо спадкодавця [PERSON] , є анульовано за наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2017р. №774/5, а документи нотаріального діловодства та архів приватний нотаріус не передав на зберігання до Київського державного нотаріального архіву. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст.16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У статті 316 цього Кодексу зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, спадкуванню підлягає майно, яке належало спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Отже, враховуючи те, що позивачі прийняли спадщину, і позивач 1 є спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом, а також позивач 1 та позивач 2 є спадкоємцями майна померлого [PERSON] , вони не мають можливості оформити в установленому законом порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки приватний нотаріус, у якого зберігалася спадкова справа та свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю якого анульовано, не передав документи нотаріального діловодства та архів до Київського державного нотаріального архіву, що є перешкодою для набуття права ними власності на об`єкти нерухомого майна в порядку спадкування шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно в нотаріуса, тому за ними, як спадкоємцями, слід визнати право власності в порядку спадкування за законом. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved