Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

У серпні 2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява [PERSON] , в якій остання просить суд встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] без шлюбу у період з 2010 року по день смерті [PERSON] за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заяви представник заявниці зазначає, що з 2010 року по 15 квітня 2022 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , мали спільний бюджет, спільні витрати, спільний побут, робили ремонт, спільно відпочивали на святах, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина. З 31 березня 2022 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «КЛШМД» ДМР з діагнозом гострий інфаркт міокарда. [PERSON] , як дружина, забезпечувала його належне лікування та всім необхідним, зокрема лікарськими засобами та медичними виробами. [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] здійснила його поховання та поминки, як дружина, розпорядилася речами померлого, отримала оригінал свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, що складається з домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке належало йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 04.10.2006 державним нотаріусом Другої дніпропетровської держаної нотаріальної контори Міхеєвою Т.М. за реєстровим №2-2163, право власності за яким зареєстроване 30.10.2006 комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, реєстраційним номер за РПВН: 16050250. За життя [PERSON] заповіт складено не було. Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Івановим О.І. відкрито спадкову справу №7/2022. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла спадкоємиця четвертої черги спадкування за законом [PERSON] . 03 березня 2023 року [PERSON] звернулася до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванова Олександра Івановича із заявою щодо вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті. Постановою від 03.03.2023 Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Івановим О.І. у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено. Однією з підстав відмови є відсутність документу, що підтверджує факт проживання однією сім`єю зі спадкоємцем не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто рішення суду, що набрало законної сили. У зв`язку з вище викладеним, заявниця звернулася до суду з проханням встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] . Ухвалою суду від 08.08.2024 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті за правилами окремого провадження. Ухвалою суду від 03.12.2024 року витребувано у Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацію про перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з будь-якою особою у період з 01.01.2010 року по 15.04.2022 року. 18.12.2024 року до суду надійшов лист Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 17.12.2024 року № 2783/31.29-25 про відсутність інформації у Державному реєстрі актів цивільного стану актових записів про шлюб на [PERSON] та [PERSON] . Представник заявниці [PERSON] адвокат Горохов К.К. надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Заінтересована особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванов О.І. надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.04.2022 року. З 2010 року по 15 квітня 2022 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №41 від 12.08.2022 та актом №84 від 22.08.2022, виданими Головою квартального комітету №30 Новокодацього району. Починаючи з 2010 року та до моменту смерті [PERSON] , [PERSON] разом з померлим [PERSON] мали спільний бюджет, спільні витрати, спільний побут, робили ремонт, спільно відпочивали на святах, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, що підтверджуються наявними матеріалами справи, зокрема світлинами за вказаний період, з яких вбачається їх постійне сумісне перебування один з одним у різних сферах життя, як то на святах, у будинку, на відпочинку та таке інше. З 31 березня 2022 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «КЛШМД» ДМР з діагнозом гострий інфаркт міокарда. [PERSON] , як дружина, забезпечувала його належне лікування та всім необхідним, зокрема лікарськими засобами та медичними виробами, що підтверджується чеками на придбання товарів для лікування. Причина смерті [PERSON] інфаркт головного мозку, що підтверджується довідкою про причину смерті від 16.04.2022 року, яка була видана для поховання. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, що складається з домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке належало йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 04.10.2006 державним нотаріусом Другої дніпропетровської держаної нотаріальної контори Міхеєвою Т.М. за реєстровим №2-2163, право власності за яким зареєстроване 30.10.2006 комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, реєстраційним номер за РПВН: 16050250, про що надано відповідний витяг № 12330680. За життя [PERSON] заповіт складено не було. Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Івановим О.І. відкрито спадкову справу №7/2022. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла спадкоємиця четвертої черги спадкування за законом [PERSON] . 03 березня 2023 року [PERSON] звернулася до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванова Олександра Івановича із заявою щодо вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті. Постановою від 03.03.2023 Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Івановим О.І. у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено. Однією з підстав відмови є відсутність документу, що підтверджує факт проживання однією сім`єю зі спадкоємцем не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто рішення суду, що набрало законної сили. За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно зі статтею 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За вимогами пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Слід зазначити, що інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним кодексом України і закріплений, зокрема, у статті 74 СК України. Згідно з положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участь у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї, на законодавчому рівні не визначена. Водночас, строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну сімейне життя, вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини», Суд визначив, що поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші сімейні de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки відносини між подружжям мають, насамперед, глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Суспільні зв`язки, що складаються в сім`ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності. В Сімейному кодексі України, порівняно з КЗпШС, збільшена кількість норм, які регулюють особисті немайнові відносини подружжя. Проте велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер. До особистих немайнових прав подружжя СК України відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов`язків та спільне вирішення питань життя сім`ї; право на особисту свободу. Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст. 7 СК України є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей. Відтак, суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення, чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю сім`ї, є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі. Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 643/6799/17 роз`яснив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-148цс12 від 12 грудня 2012 року, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (частина 4 статті 263 ЦПК України). Обставин, які б давали підстави сумніватись у такому висновку, судом не встановлено. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу має для заявниці юридичне значення, оскільки відсутність документів про родинний зв`язок із спадкодавцем унеможливлює оформлення нею спадщини, тому звернення до суду є правомірним. Вирішення цього питання в іншому порядку, окрім судового, є неможливим. Під час розгляду даної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу спору про право виявлено не було. Враховуючи вищевикладене, системний аналіз наявних у справі доказів, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи щодо обставин викладених у позові, суд дійшов висновку, що заявниця [PERSON] , на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України, надала суду належні і допустимі докази на підтвердження факту проживання однією сім`єю разом із [PERSON] у період з 2010 року до 15 квітня 2022 року, якими довела наявність спільного побуту та проживання, взаємних прав та обов`язків, тобто відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам, притаманним подружжю, під час існування яких ані вона, ані [PERSON] не перебували у в будь-якому іншому шлюбі. На підставі вищевикладеного та наявності факту відсутності спору та інших шляхів захисту прав [PERSON] , суд задовольняє вимоги заявниці у повному обсязі. Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved