Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

І. Стислий виклад позиції та вимоги позивача Позивач звернувся до суду із цим позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 30.10.2023 на шосе у напрямку до м. Новомосковська він був зупинений поліцейським УПП в Дніпропетровській області Прошаком Є.І., який склав щодо нього постанову серії ЕАТ №8042909 від 30.10.2023. З цією постановою він не погодився та оскаржив її до суду. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2024 у справі №183/12589/23 його позов до УПП в Дніпропетровській області та Департаменту патрульної поліції України задоволене повністю, наразі набрало законної сили після перегляду його апеляційним судом та оскарженню не підлягає. Незважаючи на це, відповідач-1, достовірно знаючи про скасування постанови, майже через рік звернувся до виконавчої служби, яка відкрила виконавче провадження та арештувала його рахунки. Сам факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності заподіяв позивачеві стійкі моральні страждання, які посилювалися знаходженням його в районах бойових дій як військовослужбовця, призваного за мобілізацією. Він змирився з цим, оскаржив постанову та був задоволений рішенням суду. Але після відкриття виконавчого провадження та арешту рахунків його моральний та фізичний стан різко погіршився, стався критичний для організму зрив, піднявся тиск, заболіло серце, активізувався хронічний гастрит.15.10.2024 кілька банків, у яких він має рахунки, повідомили його про накладення арештів, і того ж дня він був доставлений до найближчого лікарняного закладу, де його оформили на стаціонарне лікування на 10 діб. Також його направили до м. Запоріжжя для обстеження серця, за яке довелося сплачувати власні кошти. Хвороба підтверджує наявність його душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку з незаконним притягненням за нібито порушення вимог ПДР, а також через негативні зміни в способі життя. Він пережив відчуття несправедливості, був пригніченим, переживав щодо порушення своїх прав, відчув упередженість співробітників правоохоронних органів, що викликало невдоволення, невпевненість, недовіру до правоохоронних органів, обурення. Він був змушений доводити свою невинуватість. Але найбільшу шкоду його особистості завдало відкриття виконавчого провадження та арешт рахунків. Завдану йому моральну шкоду він оцінює у 25000,00 грн 5000,00 грн щодо судового розгляду його позову та 20000,00 грн щодо виконавчого провадження та арешту рахунків, що призвело до госпіталізації. Також під час лікування він був вимушений сплатити 441,00 грн за медичне дослідження УЗД серця, а також надсилав Укрпоштою до виконавчої служби докази скасування постанови, що коштувало йому 54,00 грн. Просив суд задовольнити його вимоги та стягнути з Державного бюджету України на його користь 25000,00 грн у відшкодування моральної шкоди та 495,00 грн у відшкодування матеріальної шкоди. ІІ. Заяви (клопотання) та позиції учасників справи \~ \~ \~ \~31.12.2024 від представника відповідача-1 надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та 06.01.2025 клопотання про зупинення провадження у справі. 07.01.2025 від позивача надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження та клопотання про долучення доказів відповіді УПП в Дніпропетровській області на його звернення. 08.01.2025 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог. 13.01.2025 відповідачем-1 надано відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечив позовні вимоги та вказав, що обставини, викладені в позові, є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, а позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Не оспорюючи факту прийняття поліцейським постанови щодо [PERSON] та подальшого скасування її судом, відповідач зауважує, що поліцейський під час виявлення правопорушення, розгляду справи та прийняття рішення діяв в межах наданої йому компетенції, стягнення наклав у межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за виявлене правопорушення, жодних вимог закону він не порушив та виконував свої службові обов`язки з метою здійснення завдань та функцій поліції. Згідно з діючим законодавством [PERSON] мав сплатити штраф у строк до 14.11.2023, але не зробив цього, тому за вимогами ст.308 КпАП України постанова 24.11.2023 була направлена для примусового виконання за два дні до закінчення строку добровільної сплати позивачем штрафу до Першого Правобережного відділу ДВС у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра. Звернення [PERSON] до суду з приводу оскарження постанови відбулося 13.11.2023, тобто після того, як відповідач надіслав постанову до виконання. Порядку для Управління щодо зупинення виконавчого провадження у зв`язку із судовим розглядом з оскарження постанов не передбачений. Через наведене відповідач-1 вважає, що правовідносини з відшкодування шкоди є лише між позивачем та відповідачем-2, а відповідч-1 є неналежним відповідачем у справі. Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що поліцейськими вчинялися дії, які є протиправними, якими пошкоджене майно або принижене честь, гідність або ділову репутацію будь-якої особи. Також відсутні докази заподіяння моральної шкоди, її розміру та причинно-наслідкового зв`язку між діями поліцейських і заподіянням такої шкоди. Навпаки, зі змісту позовної заяви виходить, що моральна шкода була завдана діями третіх осіб. Також звертає увагу, що кошторисом Департаменту патрульної поліції не передбачене коштів на відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі рішеннями, діями чи бездіяльністю поліцейських, така шкода має бути відшкодована шляхом зобов`язання Державної казначейської служби України здійснити безспірне списання коштів Державного бюджету України з єдиного казначейського рахунку. Відповідач-1 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 13.01.2025 позивачем надано відповідь на відзив, де він зауважує, що твердження відповідача-1, що поліцейський при складанні постанови діяв правомірно, спростовані судовими рішеннями. Також є неправдивими й твердження відповідача-1 про те, що постанову для виконання він надіслав до виконавчої служби 24.11.2023, оскільки згідно з відповіддю органу ДВС на його звернення постанова надійшла до органу ДВС 10.10.2024, тобто майже через рік. Окремо звертає увагу на те, що він не просив у позові стягнути кошти на відшкодування шкоди з відповідача-1, а наполягає на стягненні саме з відповідача-2 згідно з діючим законодавством. 16.01.2025 відповідач-1 надав суду заперечення на відповідь на відзив, де стверджував, що [PERSON] не зазначив, яким саме нормам законодавства суперечать дії поліцейських в даному випадку. Скасовуючи постанову, суд виходив з принципу презумпції невинуватості і того, що відповідачем поза розумним сумнівом не доведене вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите судом не з підстав вчинення поліцейськими незаконних дій. Щодо строку надання постанови до виконання відділу ДВС, то вона згідно з розносною книгою за 2023 рік була одержана відділом ДВС 28.11.2023, про що наявні підпис та печатка. Відповідач-2 свого представника до суду не спрямував, відзиву на позов та будь-яких заяв або клопотань суду не направив. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі 02.12.2024 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. Також даною ухвалою було встановлено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та встановлено відповідачу право подати до суду заперечення на відповідь протягом днів, що залишились з моменту отримання відповіді на відзив до початку розгляду справи по суті.\~ 10.01.2025 ухвалою суду відмовлене у зупиненні провадження у справі за клопотанням відповідача-1. 10.01.2025 ухвалою суду відмовлене у прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог та клопотання про долучення доказів. Відповідно до ч.5 ст.279\~ЦПК України справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин \~ \~ \~ \~Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2023 у справі №183/12589/23 (провадження №2-а/932/316/23) позовні вимоги [PERSON] задоволені та скасовано постанову серії ЕАТ №8042909 від 30.10.2023 інспектора 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта Поршака Євгена Івановича про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України, а справу про адміністративне правопорушення закрите. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.06.2024 у цій справі апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції України залишена без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2023 залишено без змін. 10.10.2024 постановою державного виконавця Першого Правобережного відділу ДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коваленко У.Ю. відкрите виконавче провадження №76270452 з виконання постанови ЕАТ №8042909 про стягнення з [PERSON] за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, штрафу в розмірі 680,00 грн. Постановою державного виконавця від 15.10.2024 у цьому ж виконавчому провадженні накладено арешт на кошти боржника [PERSON] на рахунках у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 1068,00 грн. 23.10.2024 державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №76270452 з підстав того, що згідно з рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.06.2024 постанову ЕАТ №8042909 від 30.10.2023 скасовано до відкриття виконавчого провадження. Цією ж постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. При цьому, як вбачається з відповіді начальника Першого Правобережного відділу ДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.10.2024, наданої на звернення [PERSON] , заява начальника Відділу адміністративної практики УПП в Дніпропетровській області про прийняття до примусового виконання постанови ЕАТ №8042909 від 30.10.2023 щодо позивача надійшла до відділу ДВС 10.10.2024. За даними виписки №4064 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] проходив стаціонарне лікування в терапевтичному відділенні КП «Томаківська центральна районна лікарня» з 15.10.2024 по 23.10.2024 з приводу гіпертонічної хвороби І-ІІ ст. (ГЛШ), гіпертонічного кризу неускладненого; хронічної гастропатії, загострення; ГЕРХ, загострення. 16.10.2024 позивач пройшов процедуру ехокардіографії вартістю 441,00 грн, що підтверджене відповідною квитанцією, також у справі наявна квитанція на суму 54,00 грн за направлення рекомендованого листа «Укрпоштою» до Першого відділу викона… V. Оцінка суду Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР (далі Закон №266/94-ВР) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону №266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону №266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону № 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №686/16847/17, від 22.07.2020 у справі №303/7352/18, від 02.09.2020 у справі №591/1001/17, від 09.06.2021 у справі №726/837/20, від 29.09.2021 у справі №166/1222/20. Отже, закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, та, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. У поточній справі підставою для відшкодування шкоди є скасування судом постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, накладення штрафу у справі про адміністративне правопорушення, закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення та подальше звернення вже скасованої судом постанови до примусового виконання, що призвело до арешту банківських рахунків позивача. Вказане підтверджує те, що такими діями позивачеві дійсно завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, та й, крім того, вже після скасування постанови на її підставі відповідачем-1 було ініційоване виконавче провадження, яке мало негативні наслідки для [PERSON] арешт його банківських рахунків за відсутності чинних на той момент підстав. Твердження відповідача-1 про спрямування постанови до виконання до того, як вона була скасована судом, спростовуються відомостями, наданими Першим Правобережним відділом ДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про отримання постанови 10.10.2024, тобто майже через рік після прийняття постанови. Надана відповідачем-1 копія розносної книги доводів відповідача не підтверджує, оскільки з позначок в ній не є зрозумілим, які саме документи та куди саме були скеровані. Разом із тим, констатувавши факт заподіяння позивачеві моральної шкоди за наведених вище обставин, суд зазначає, що надані [PERSON] медичні документи не доводять зв`язку дій або бездіяльності посадових осіб відповідача-1 із загостренням захворювань позивача та необхідністю його лікування. Згідно з розділом «Анамнез хвороби» виписки із медичної карти позивача, він тривало хворіє на гіпертонічну хворобу та гастропатію, посилення скарг відмічає останні 2-3 місяці на тлі психо-фізичних перевантажень. Тому медичні документи не враховуються судом під час ухвалення рішення у справі. Так само суд не вбачає підстав для відшкодування позивачеві матеріальної шкоди, оскільки необхідність проведення медичних досліджень (ехокардіографії) не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з обставинами цієї справи, а до квитанції про сплату поштового відправлення «Укрпошти» не додано опису вкладення листа, з якого можна було б достеменно встановити, що, ким та куди надсилалося за цією квитанцією. Підсумовуючи свої висновки, суд зазначає, що вважає доведеним факт заподіяння позивачеві діями відповідача-1 моральної шкоди, яка полягає у понесених душевних стражданнях через відчуття несправедливості, викликане прийняттям незаконної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, безпідставним виконавчим провадженням та обмеженнях, викликаних арештом його банківських рахунків, необхідності вчиняти додаткові зусилля для доведення своєї невинуватості, захисту порушених прав та свобод. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням всіх обставин справи доцільним, на переконання суду, є часткове задоволення позовних вимог на суму 10000,00 грн у відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди. При цьому суд не визначає окремо суми на відшкодування моральної шкоди щодо визначених позивачем двох складових етапів спричинення йому такої шкоди судового розгляду щодо оскарження ним постанови та виконавчого провадження з арештом рахунків, оскільки ці обидві події були наслідками одних і тих самих дій відповідача-1. Щодо порядку стягнення грошових коштів суд зазначає таке. Відповідно до\~ст.176 ЦК України\~юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави. Згідно зі\~ст.48 Бюджетного кодексу України\~в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Як виходить зі змісту п.8 ст.7, пунктів 1,2\~ст.23 Бюджетного Кодексу\~ України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються\~Законом України «Про державний бюджет України». Отже, відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», провадиться за рахунок коштів державного бюджету, тобто грошові суми відшкодовуються за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Відповідно до вимог\~статті 1174 ЦК\~обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Тому моральна позивачеві має бути компенсована за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої\~статті 8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша\~статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій\~статті 10 ЦПК України. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша\~статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга\~статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта\~статті 58 ЦПК України). Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, це орган, діями якого завдано шкоду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 21.08.2019 у справі №761/35803/16-ц, від 18.12.2019 у справі №688/2479/16-ц. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845. Відповідно до пунктів 35,38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України. Згідно із Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (абзац 3 пункту 4 Положення). Відповідно до п.п.3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України остання, серед інших, має повноваження щодо безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Отже, Державна казначейська служба України в Донецькій області є належним відповідачем у справі, оскільки, враховуючи її повноваження та встановлений законом механізм виконання рішення суду у цих правовідносинах, відшкодування моральної шкоди позивачеві за рішенням суду\~у будь-якому випадку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунка Державної казначейської служби України. На пiдставi викладеного та

Outcome: partial