Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідачки. 1. 09.02.2023 року [PERSON] , заступник керівника Херсонської обласної прокуратури (далі - позивач) звернувся з позовом в інтересах держави в особі Головного управління\~Держгеокадастру у\~Херсонській областідо [PERSON] ,\~громадянки Російської\~Федерації(далі відповідач ), з вимогами про конфіскацію земельних ділянок та стягнення з відповідача судових витрат. 2. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] , яка є громадянкою Російської Федерації, на підставі Свідоцтв про право на спадщину, виданих 14.09.2021 року приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Гідулян І.Ю., зареєстрованих в реєстрі за №№ 928, 926, 927, набула право власності на земельну ділянку площею 0,3652 гектарів, кадастровий номер 6520981000:05:036:0018, земельну ділянку площею 7,3403 гектарів, кадастровий номер 6520981000:05:044:0028, та земельну ділянку площею 0,5922 гектарів, кадастровий номер 6520981000:05:045:0307, що розташовані на території Борозенської сільської ради Бериславського району (колишній Великоолександрівський) Херсонської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право особистої приватної власності відповідачки на вищевказані земельні ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Прокуратурою виявлено порушення вимог ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України, а саме [PERSON] , будучи громадянкою Російської Федерації, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 14.09.2021 року по даний час) не відчужила їх, що, на думку представника позивача, є беззаперечно обґрунтованими підставами для припинення права власності вказаної особи на земельні ділянки шляхом конфіскації вказаних земель на користь держави. 3. Відповідач відзив на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. 14.03.2023 року на адресу суду від сторони позивача надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельні ділянки. (а.с. 49-54) 5. Прокурор у судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. (а.с. 108-109). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2023 року, цивільну справу № 496/918/23, передано на розгляд головуючій судді Біляївського районного суду Одеської області Портній О.П. (а.с. 38) 7. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15.02.2023 року було відкрито загальне позовне провадження, з проведенням підготовчого судового засідання. Окрім того, відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 39-40) 8. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15.03.2023 року заяву представника позивача про забезпечення позову було задоволено. (а.с. 63-66) 9. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 04.04.2024 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті. (а.с. 102) 10. Відповідачка, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подала до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленою належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 11. Оскільки відповідачка була належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 Цивільно-процесуального кодексу України шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті Біляївського районного суду Одеської області (а.с. 42, 70, 103, 105, 107), в судове засідання не з`явилася, про поважність причин своєї неявки суд не повідомила, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. 12. Верховний Суд у своїй Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 13. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 14. Право власності [PERSON] , громадянки Російської Федерації, на земельну ділянку площею 0,3652 гектарів, кадастровий номер 6520981000:05:036:0018, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Херсонська область, Бериславський район (колишній Великоолександрівський), Борозенська сільська рада, підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Гідулян І.Ю., приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області 14.09.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 928, право власності за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності/довірчої власності: 43934364, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2381656065209. (а.с. 13, 14) 15. Право власності [PERSON] , громадянки Російської Федерації, на земельну ділянку площею 7,3403 гектарів, кадастровий номер 6520981000:05:044:0028, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Херсонська область, Бериславський район (колишній Великоолександрівський), Борозенська сільська рада, підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Гідулян І.Ю., приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області 14.09.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 926, право власності за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності/довірчої власності: 43933693, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2381631665209. (а.с. 15, 16) 16. Право власності [PERSON] , громадянки Російської Федерації, на земельну ділянку площею 0,5922 гектарів, кадастровий номер 6520981000:06:045:0307, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Херсонська область, Бериславський район (колишній Великоолександрівський), Борозенська сільська рада, підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Гідулян І.Ю., приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області 14.09.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 927, право власності за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності/довірчої власності: 43933910, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2381158465209. (а.с. 17, 18) 17. Право особистої приватної власності на оскаржувані земельні ділянки [PERSON] , громадянки Російської Федерації, на день звернення до суду з вказаним позовом також підтверджується Інформаційними довідками від 10.01.2023 року №№ 319907997, 319908084, 319906502 (а.с. 30-31, 32-33, 34-35, 56-57, 58-59, 60-61) 18. Херсонською окружною прокуратурою було скеровано на адресу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області запит від 13.01.2023 року про факт порушення [PERSON] , громадянкою Російської Федерації, вимог земельного законодавства з проханням терміново повідомити Херсонську обласну прокуратуру про вжиті ГУ Держгеокадастру у Херсонській області заходи щодо конфіскації земельних ділянок наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровими номерами: 6520981000:05:036:0018 (площа 0,3652 гектарів), 6520981000:06:045:0307 (площею 0,5922 гектарів), 6520981000:05:044:0028 (площею 7,3403 гектарів). (а.с. 24-25) 19. ГУ Держгеокадастру у Херсонській області листом від 25.01.2023 року за № 10-21-0.11-138/2-23 повідомило Херсонську обласну прокуратуру, що заходи державного контролю щодо вказаної земельної ділянки не проводилися, заходи щодо конфіскації зазначених земельних ділянок не проводилися. (а.с. 26) 20. Херсонською окружною прокуратурою було скеровано на адресу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області повідомлення від 27.01.2023 року про намір скерування до суду позовної заяви в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Херсонській області до [PERSON] про конфіскацію на користь держави земельних ділянок. (а.с. 27-29) V. Оцінка Суду. 21. Згідно із ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. 22. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). 23. Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України). 24. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. 25. Згідно із ст. 19 ЗК України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. 26. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). 27. У відповідності до ч. 5 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. 28. Частиною ч. 2 ст. 81 ЗК України передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. 29. Вимогами даної статті визначено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки вищевказаних категорій з наступних підстав: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. 30. Правовідносини, пов`язані з набуттям прав на землі сільськогосподарського призначення, прийнятих у спадщину нерезидентами, у т. ч. іноземними громадянами, врегульовано ч. 4 ст. 81 ЗК України, якою передбачено, що нерезиденти, у т. ч. іноземні громадяни, які успадкували право на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, зобов`язані відчужити її після реєстрації вказаних прав протягом одного року. 31. Згідно із п. «е» ч. 1 ст. 140 ЗК України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. 32. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. 33. У силу ч. 4 ст. 145 ЗК України, конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. 34. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 38, ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. 35. Судом встановлено та підтверджується дослідженими письмовими доказами, що громадянка Російської Федерації, [PERSON] , в порядку спадкування, набула право власності на земельну ділянку площею 0,3652 гектарів, кадастровий номер 6520981000:05:036:0018 (номер запису про речове право: 43934364, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2381656065209), земельну ділянку площею 7,3403 гектарів, кадастровий номер 6520981000:05:044:0028 (номер запису про речове право: 43933693, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2381631665209), та земельну ділянку площею 0,5922 гектарів, кадастровий номер 6520981000:06:045:0307 (номер запису про речове право: 43933910, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2381158465209), які розташовані на території Борозенської сільської ради Бериславського району (колишній Великоолександрівський) Херсонської області, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у 2021 році. 36. Однак, у подальшому та по даний час земельні ділянки нею самостійно не відчужено, чим порушено річний строк, установлений ч. 4 ст. 81 ЗК України. 37. Абзацом «в» ст.\~143\~ЗК України передбачено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. 38. Згідно ч.ч. 1, ч. 2 ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може належати їй на праві власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. 39. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. 40. Щодо правомірності та пропорційності втручання у право власності. 41. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів». 42. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11.03.2003 року «Новоселецький проти України», від 01.06.2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. 43. У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі Перший протокол), а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. 44. Так, звернення прокурора з вказаним позовом є законним, оскільки ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. 45. Оскільки ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, яке здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, самостійно не реалізувало процесуальне право на подання позову про конфіскацію земельної ділянки, то наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 року по справі № 912/2385/18. 46. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільний», «публічний» інтерес, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». 47. Звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному випадку спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з порушенням вимог чинного законодавства. 48. Окрім того, втручання держави шляхом пред`явлення прокурором цього позову та ухвалення судом відповідного рішення відповідає принципу «пропорційності», який передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Новоселицький проти України» від 11.03.2003 року, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року). 49. Отже, за відсутності добровільного відчуження іноземним громадянином протягом року після набуття права власності та по теперішній час успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, право власності на них підлягає припиненню шляхом їх конфіскації за рішенням суду на користь держави, а самі земельні ділянки продажу на земельних торгах, відповідатиме нормам чинного законодавства. 50. Зазначений спосіб захисту прав відповідає положенням ч. 4 ст. 81, ч.ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України. 51. Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення. 52. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для задоволення позовних вимог. 53. За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокуратури, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. 54. Щодо заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 15.03.2023 року, суд зазначає наступне. 55. Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст.\~158\~ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. 56. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. 57. Враховуючи, що учасниками справи не заявлено вмотивованого клопотання про скасування арешту земельної ділянки, то такі заходи забезпечення позову продовжують діяти відповідно до положень ст. 158 ЦПК України. VI. Розподіл судових витрат між сторонами 58. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно платіжної інструкції № 131 від 01.02.2023 року (а.с. 36) позивачем було сплачено 8052,00 гривні судового збору за подачу позовної заяви та згідно платіжної інструкції № 336 від 06.03.2023 року (а.с. 55) позивачем було сплачено 1342,00 гривні судового збору за подачу заяви про забезпечення позову, разом 9394,00 гривні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved