Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] \~через свого\~представника \~адвоката Правдивця\~С.\~М.\~звернулася до\~суду із\~позовом до\~відповідача [PERSON] \~про стягнення\~аліментів на\~утримання неповнолітнього\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] . В обґрунтування поданого позову зазначила, що за час перебування у шлюбі із відповідачем у них народилася спільна дитини. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13.04.2020 шлюб між сторонами розірвано. За згодою сторін син проживає разом із позивачкою, домовленості щодо способу виконання боржником обов`язку утримувати спільну дитину між позивачкою та відповідачем немає. Починаючи з вересня 2023 року [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що стало підставою звернення до суду. На утримання сина позивачка витрачає не менше 20\~000 грн в місяць. Такі витрати складаються з оплати оренди житла, придбання продуктів харчування, одягу, оплати послуг репетитора, оплату табору для відпочинку, послуг логопеда, оплату інших медичних послуг. Тому для забезпечення дитині необхідного рівня проживання вважає за можливе стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх спільного сина в розмірі 10 000 грн. Позивачка вважає, що її постійні прохання до [PERSON] та його сестри [PERSON] є доказами того, що вона з вересня 2023 року не отримує жодних грошових сум на утримання їх спільного сина [PERSON] , тому на її думку вона має право на стягнення аліментів починаючи з вересня 2023 року. Просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 10\~000,00 грн щомісячно, починаючи з вересня 2023 року, та вирішити питання про розподіл судових витрат, зокрема стягнути на її користь витрати на послуги адвоката в розмірі 7\~000,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 30.08.2024 справа передана за підсудністю до Чигиринського районного суду Черкаської області. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 03.10.2024 справа прийнята до свого провадження суддею Акуловим Є. М. та призначена до судового розгляду з повідомленням учасників. У зв`язку із виходом судді Акулова Є. М. у відставку протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 10.12.2024 справа передана для розгляду судді Попельнюху А. О., який ухвалою від 11.12.2024 прийняв її до свого провадження та призначив до судового розгляду з повідомленням сторін. Розгляд справи 17.12.2024 був судом відкладений для надання представнику позивачки можливості ознайомитися із наданими відповідачем доказами. Ухвалою суду від 02.01.2025 розгляд справи був відкладений через наявку представника позивачки у судове засідання. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Правдивець С. М. (в режимі відеоконференції) позов підтримав та просив суд його задовольнити. Додатково пояснив, що спільний неповнолітній син [PERSON] та [PERSON] наразі проживає разом із позивачкою та перебуває на її повновагу утриманні. Вона витрачає на його утриманні в середньому 20\~000 грн в місяць. Докази таких витрат та їх розрахунок наявні у матеріалах справи. При їх проведенні позивачкою враховані усі нагальні потреби дитини, зокрема витрати на репетиторів та заняття з логопедом, щоб після цього окремо не ініціювати стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Відповідач є фізично здоровою людиною, працевлаштований та має додаткові неофіційні заробітки, тому має змогу забезпечувати свою дитину. Щодо витрат на правову допомогу та їх обґрунтування представник повідомив, що надасть підтверджуючі документи пізніше. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, зокрема зазначив, що наразі він офіційно працевлаштований і його дохід становить близько 12\~000 грн в місяць. Відповідно у випадку задоволення позову та стягнення з нього в рахунок аліментів 10\~000 грн щомісячно у нього на проживання залишиться лише 2\~000 грн, що не дасть йому можливості забезпечувати свої мінімальні потреби. Додатково зазначив, що коли вони із дружиною розлучилися він залишив усе та виїхав зі спільної квартири. Зараз проживає окремо, винаймає житло, за що сплачує щомісячно від 2500 грн до 4000 грн в залежності від наявності витрат на опалення. Колишня дружина із сином спочатку перебували у Чехії, а потім повернулися, спочатку перебували у м. Сміла а згодом почали проживати у м. Києві. Хоча у м. Сміла у них є власне житло і йому не зрозуміло для чого винаймати окрему квартиру і проживати у м. Києві. Щодо участі в утриманні дитини повідомив, що допомагав їм коли вони жили у м. Смілі, а коли вони переїхали перестав із ними бачитися. Наявність додаткових чи неофіційних доходів [PERSON] категорично заперечив. Позовні вимоги визнав на суму 4000 грн та не заперечував проти задоволення їх у такому розмірі. Проти стягнення з нього витрат на послуги адвоката заперечував. Заслухавши учасників, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Спірні правовідносини стосуються питань виконання батьками обов`язку утримувати дитину та способів виконання цього обов`язку, у зв`язку із чим до їх правового регулювання підлягають застосуванню норми Глави 15 Сімейного кодексу України «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання». Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У свою чергу мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, що регламентовано частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України. Також законодавець у частині п`ятій вказаної статті визначив, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього таких витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. З долучених до матеріалів справи письмових доказів судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 114. Сторони визнали, що після розірвання шлюбу та припинення фактичних шлюбних відносин неповнолітня дитина проживає із позивачкою у справі та перебуває на її повному утриманні, відповідач участі в утриманні дитини не приймає. Відповідно такі обставини звільнені від доказування на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Також з наведеного суд констатує, що наразі між батьками дитини відсутня згода щодо способу виконання відповідачем обов`язку утримувати її та розміру аліментів. Аналізуючи наведене, та ураховуючи часткове визнання позову відповідачем суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. З наданої суду довідки від 16.12.2024 встановлено, що [PERSON] працює водієм автотранспортних засобів у ТОВ «Імідж спец транс» з 07.02.2019, зарахований до штату працівників наказом № 43-к від 06.02.2019. Також з наданих відповідачем довідок про доходи вбачається, що середньомісячний дохід відповідача за 11 місяців 2024 рок установить 8\~651,61 грн, виходячи із наданого розміру сукупного доходу [PERSON] після відрахування податків 95\~167,68 грн (95\~167,68 грн / 11 міс = 8\~651,61 грн/міс). У грудні 2024 року дохід відповідача становив 12\~880,00 грн після відрахування податків та зборів. Наявність у відповідача інших доходів суду не доведена належними та допустимими доказами. Окремо суд враховує, що докази наявності у [PERSON] витрат не співмірних із його доходами стороною позивача не надані. У свою чергу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що регламентовано ч. 6 ст. 81 ЦПК України. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що цілком обґрунтованим за встановлених обставин могло бути вирішення судом питання про стягнення аліментів із відповідача відповідно до вимог ст. 183 СК України у частці від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , і у випадку вибору позивачкою такого способу виконання відповідачем обов`язку утримувати спільну дитину під час виконання такого рішення підлягали б урахуванню всі можливі додаткові доходи відповідача, та автоматично була б збільшена сума щомісячних платежі у випадку збільшення його заробітної плати. Натомість вибір способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину у випадку відсутності домовленості між батьками є виключним правом стягувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України), у свою чергу відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства суд зобов`язаний провести розгляд справи у межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України). За таких обставин суд дійшов висновку, що під час розгляду вказаного спору відсутні підстави для відхилення обраного позивачкою способу стягнення аліментів. Аналізуючи заявлений до стягнення розмір аліментів у розмірі 10 000 грн щомісячно суд ураховує, що під час розгляду справи позивачкою та її представником не були доведені обставини, які підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів. Надані суду копії квитанцій не спростовують таких висновків суду, оскільки під час їх дослідження судом не була встановлена систематичність таких витрат та їх розмір, оскільки надані квитанції не дають можливості визначити дійсний розмір щомісячних витрат на дитину та їх належність саме дитині. Відповідно із наданої сукупності квитанцій визначити дійсне цільове призначення таких платежів, їх обов`язковість, періодичність, необхідність для забезпечення дитини певними товарами та/або послугами, нагальну потребу дитини в отриманні саме цих послуг та їх вплив на гармонійний розвиток дитини та загальний розмір необхідних щомісячних витрат на дитину суд позбавлений можливості. Посилання на необхідність урахування витрат на заняття із логопедом та придбання товарів медичного призначення під час оцінки доводів позивачки суд оцінює критично, оскільки такі витрати можуть мати характер додаткових витрат на дитину, відповідно вони на визначення розміру щомісячних аліментів за загальним правило не впливають, оскільки мають іншу правову природу та підстави для їх стягнення з платника аліментів. Законодавцем регламентовано, що для визначення мінімального гарантованого або ж мінімального рекомендованого розміру аліментів урахуванню підлягає величина прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з 01.01.2025 установлений на державному рівні прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить 3\~196 грн (ст. 7 Закону), що наразі є мінімальним рекомендованим розміром аліментів. У сувою чергу мінімальний гарантований державою розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років наразі становить 1 598 грн (3 196 грн х 50 % / 100 % = 1 598 грн). При визначенні розміру аліментів суд ураховує фактичне часткове визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог, який не заперечував щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 4\~000,00 грн щомісячно, що виходячи із його заробітної плати за основним місцем роботи становить 31 % його доходів (4\~000,00 грн / 12 880 грн х 100 % = 31 %). Безумовно, стягнення аліментів у мінімальному гарантованому розмірі чи мінімальному рекомендованому розмірі щомісячно, з урахуванням наявних реалій сьогодення, не може бути оцінено судом як достатнє забезпечення всіх потреб дитини, тому, виходячи із встановленого під час судового розгляду майнового стану та розміру доходів [PERSON] , а також ураховуючи часткове визнання ним позову, суд дійшов переконання про необхідність стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4 000 грн. щомісячно. Також суд звертає увагу, що твердження позивачки в частині необхідності оплати витрат на послуги репетиторів та придбання медикаментів можуть бути підставою для стягнення додаткових витрат та дитину, які можуть бути обумовлені особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), відповідно твердження її представника щодо визначення бажаного розміру аліментів з урахуванням у тому числі цих витрат суд не бере до уваги, оскільки наявність таких витрат не входить до предмета доказування у даній справі. За загальний правилом, визначеним у статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. У свою чергу аналізуючи доводи позивачки у цій частині суд їх оцінює критично. Зокрема суду не надані достатні докази на підтвердження вжиття заходів щодо одержання аліментів та ухилення відповідача від їх сплати. Долучені до матеріалів справи роздруківки з мобільного телефону не спростовують таких висновків суду, оскільки фактично стосуються лише двох днів (08.03.2024 та 09.03.2024), мають по декілька повідомлень від позивачки, які адресовані були різним абонентам та не мають на них відповідей. За таких обставин суд позбавлений можливості встановити у діях відповідача ознаки ухилення від сплати аліментів, а за його твердженнями сторони перестали спілкуватися через переїзд позивачки з дитиною до м. Києва. Також суд ураховує, що договір про надання правової допомоги між [PERSON] та АБ «Правдивець Сергія» укладений 25.03.2024, позовна заява подана до Оболонського районного суду м. Києва лише 19.08.2024, тобто через 5 місяців з дня укладення такого договору, протягом яких наявність у діях відповідача ухилення від сплати аліментів не вбачається, а фактично заявлена вимога стосується необхідності сплати аліментів за попередній період, який обумовлений тривалістю підготовки позовної заяви та подання її до суду, що не відповідає вимогам закону та складності справи і долученим до неї доказам. За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення аліментів з дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Обов`язок доказування законодавцем покладено на сторони, зокрема частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, обов`язок сторони доведення обставин, які мають значення для справи і на які така сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень є складовою принципу змагальності, що відповідає вимогам ст. 12 ЦПК України. Ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій несе кожна із сторін, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно до положень п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Представник позивачки в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України повідомив суд про наявність у позивача понесених судових витрат у вигляді витрат на оплату правничу професійну допомогу, та повідомив про подання таких доказів суду після ухвалення рішення у справі у визначений Цивільним процесуальним кодексом України строк. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial