Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

У жовтні 2024 року представник [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її сина [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог послався на те, що [INFO] близько 19 год. 45 хв. водій автомобіля "Renault Megane", реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] рухаючись по автодорозі "Виступовичі - Житомир - Моuилів-Подільський" зі сторони м. Житомир, у напрямку м. Коростень, поблизу с. Старий Бобрик, Новоборівської ТГ, Житомирського р-ну, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної події пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події. 17.10.2023 року за фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023060460000340, яке в подальшому закрито постановою від 22.12.2023 року слідчого, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. В обгрунтування розміру моральної шкоди позивач зазначає, що вона - мати по відношенні до загиблого, втратила сина, який завжди був опорою і підтримкою в її житті. Трагічна смерть сина стала величезним шоком та непоправною втратою для неї. Протягом його життя позивач підтримувала із ним добрі життєві стосунки, часто спілкувались, проводили разом час, та надавали один одному допомогу. Втрата сина спричинила їй глибоку душевну рану. Цю втрату неможливо вернути чи замінити. В зв`язку із трагічною смертю рідної людини порушено нормальний спосіб життя, і доводиться докладати значних зусиль для його організації. Через стресовий стан, позивач відчуває постійну втому, а також моральну і фізичну виснаженість. Сам факт, втрати сина вніс непоправні зміни в подальше життя позивача, адже, позивач є пенсіонером, і загиблий син був опорою в її житті та надією на допомогу в старості. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "Renault Megane", реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", яка виплатила позивачу моральну шкоду у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, що складає 80400 грн. Проте, на думку позивача він оцінює свою моральну шкоду у зв`язку із наслідками вищезазначеної події в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, а тому просить стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить 119 600 гривень (з розрахунку (200 000 - 80 400), яка залишається не відшкодованою, та у відповідності до вимог ст.1194 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Ухвалою Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 15.10.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю. В обгрунтування своїх доводів представник відповідача зазначив, що у ході досудового розслідування встановлено, що в діях водія [PERSON] не встановлено порушення вимог правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП та її наслідками у вигляді смерті пішохода [PERSON] , а отже в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. За результатами досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що потерпілий [PERSON] рухався в напрямку м. Коростеня, по смузі руху [PERSON] поза межами населеного пункту, в темний час доби, в темному одязі, без будь-яких світлоповертальних елементів. При цьому рухався фактично по центру смуги руху [PERSON] (на відстані 1,7 м. від розмітки 1.5 ПДР), перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння (4,03 проміле, дана концентрація у живих осіб відповідає ступеню тяжкого алкогольного отруєння). Сторона відповідача вважає, що для компенсації характеру та глибини страждань потерпілої (позивача) через загибель рідної людини, тривалість немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди, обставини вчинення кримінального правопорушення та особисту грубу необережність [PERSON] при порушенні правил особистої безпеки, тягне за собою зменшення суми відшкодування, а тому грошова компенсація в розмірі 80 400,00 грн, яка сплачена страховою компанією, є цілком достатньою та адекватною для сатисфакції, що відповідатиме таким загальним засадам цивільного судочинства як справедливість, добросовісність та розумність. При цьому позивачем не наведено належного обгрунтування та не надано доказів того, що їй спричинена моральна шкода саме в заявленому нею розмірі. З приводу витрат на правову допомогу представник відповідача не погоджується із заявленою позивачем сумою витрат у розмірі 12 тис. грн., оскільки позовна заява не становить складності, є типовою для вказаної категорії справ, адвокатом не здійснювалося витребування доказів, а зміст позовної заяви свідчить про автоматичне копіювання норм матеріального права, а тому суд має право зменшити витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 18.12.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовільнити, також просив стягнути судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 12 тис. грн згідно долученого до позовної заяви опису наданих послуг. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, з підстав зазначених у відзиві, також просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки вони не обгрунтовані, а додаток до договору про надання професійної правничої допомоги від 09.09.2024, яким визначається вартість однієї години роботи адвоката підписано не позивачем, а [PERSON] , проте довіреність на уповноваження [PERSON] на підписання вказаного додатку, позивачем суду не надана. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із слідуючих підстав. Судом встановлено, що [INFO] близько 19 год. 45 хв. водій автомобіля "Renault Megane", реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] рухаючись по автодорозі "Виступовичі - Житомир - Мотилів-Подільський" зі сторони м. Житомир, у напрямку м. Коростень, поблизу с. Старий Бобрик, Новоборівської ТГ, Житомирського р-ну, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної події пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події. За фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України 17.10.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023060460000340. 22.12.2023 року слідчий слідчого відділення відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області лейтенант поліції Мельник Ю.А., розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023060460000340 від 17.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, виніс постанову про закриття кримінального провадження №12023060460000340 від 17.10.2023 у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки в його діях відсутня невідповідність п.12.3 ПДР та він не мав технічної можливості зупинитися до місця наїзду (а.сп. 10-14). Позивач [PERSON] є матірю загиблого [PERSON] (а.сп.17) та отримує пенсію по віку з 10.04.2000 року. (а.сп. 19). Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "Renault Megane", реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у відповідача ПАТ «НАСК «Оранта», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №215201098, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ (а.сп. 20). 31.10.2023 представником позивача направлено до ПАТ «НАСК «Оранта» повідомлення про настання страхового випадку та заяву на виплату страхового відшкодування в сумі 80400,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.сп. 21). Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї. За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин). Судом встановлено, що причиною загибелі [PERSON] стали травми, завдані внаслідок наїзду на нього автомобіля, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили), а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої матері загиблого - [PERSON] . Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19). Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. З урахуванням наведених положень законодавства суд доходить висновку про наявність підстав для відшкодування завданої позивачці моральної шкоди, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, порушення укладу її життя. Факт загибелі [PERSON] є безумовним свідченням спричинення позивачці глибоких моральних страждань. Разом з тим, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Вказаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.02.2024 у справі № 272/579/22, від 17.04.2024 по справі № 552/7011/22. Відповідно до вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - Правила), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків (пункти 1.3-1.5 Правил). Відповідно до п. 4.1 Правил пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому - по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху (п. 4..4 Правил). З досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження №12023060460000340 вбачається, що місце наїзду автомобіля "Renault Megane", реєстраційний номер [NUMBER] на пішохода розташоване безпосередньо на проїзній частині автодороги "Виступовичі - Житомир - Мотилів-Подільський" поблизу с. Старий Бобрик на відставні від 1,7 до 2,2 метри від дорожньої розмітки 1.5. ПДР, тобто середини проїзжої частини дороги. При цьому згідно протоколу огляду місця події та долученої до нього схеми в місці, де трапилася ДТП, наявне грунтове узбіччя шириною 2,4 метри. Також, судом встановлено, що загиблий [PERSON] був одягнений у темний одяг без свідловідбиваючих елементів та в його крові виявлено етиловий спирт в концентрації 4,03 проміле, що у живих осіб відповідає ступеню тяжкого алкогольного отруєння. Таким чином судом встановлено, що основною причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди та настання наслідків у вигляді смерті потерпілого є його груба необережність в частині невиконання вимог Правил дорожнього руху. З урахуванням відсутності доказів порушення відповідачем правил безпеки руху або експлуатації транспорту, глибини та тривалості моральних страждань позивачки, наявності грубої необережності потерпілого [PERSON] , а також принципів розумності, пропорційності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру завданої позивачу моральної шкоди та визначає її у розмірі 90000 гривень. Згідно із ч.3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень. Так, суд при визначенні розміру моральної шкоди також враховує, що зідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 03.07.2024 у справі №276/747/24 на користь позивача [PERSON] стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника у розмірі 239600 гривень. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року по справі № 147/66/17 відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», то з відповідача підлягає стягненню різниця між встановленим судом розміром моральної шкоди та розміром моральної шкоди, що підлягає сплаті страховиком, яка складає 9600 грн (90000-80400). Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 9600 гривень. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (8%) в сумі 97 гривень слід стягнути з відповідача на користь держави. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено, що 24.10.2023 між [PERSON] та АО «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №Ж1177/Д286898. Згідно п. 4.1. вказаного договору об`єм та вартість послуг адвокатського об`єднання передбачено в додатку до цього договору, що є його невід`ємною частиною. Відповідно до додатку до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №Ж1177/Д286898, складеного 09.09.2024, плата за надані послуги, пов`язані з судовим вирішенням спору щодо відшкодування шкоди становить 2 тис. грн за 1 годину роботи. Позивачем до позовної заяви долучено детальний опис робіт (наданих послуг) від 27.09.2024, згідно з яким сторонами визначено загальну кількість витраченого часу - 6 годин та вартість правничої допомоги у розмірі 12 тис. грн, яка складається з: консультації - 1 година; підготовчі дії, спрямовані на подання позовної заяви в суд (з`ясування чи мали місце обставини, про які вказує клієнт; з`ясування чи є інші фактичні дані, які мають значення для справи та докази на їх підтвердження; визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин; збір необхідних доказів для підтвердження позовних вимог) - 2 години; підготовка та подання позовної заяви в суд - 3 години. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023, справа № 755/2587/17, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved