Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

05 вересня 2024 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати та компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 125 110,32 грн. з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.05.2023 року по 31.10.2023 року в розмірі 120 269,79 грн., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Вимоги позову обгрунтовані тим, що з 01.03.2021 року по 01.05.2023 року позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем. Як зазначає позивач, при звільненні йому не було виплачено заборгованість по заробітній платі та інших нарахуваннях в сумі 125 110,32 грн. Крім того, на підставі положень статті 117 КЗпП України позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не надав. А тому у відповідності до положень статей 223 та 280 ЦПК України суд ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] в період з 01.03.2021 року по 01.05.2023 року працював в Державному підприємстві «Чайка» на посаді заступника генерального директора та був звільнений за угодою сторін. Як зазначив позивач та підтверджується копією довідки від 05.08.2024 року, виданої Державним підприємством «Чайка», в день звільнення з позивачем не проведено розрахунок та станом на 05.08.2024 року заборгованість по заробітній платі складає 135 110,32 грн. Однак позивач повідомив суду, що після звільнення йому було перераховано 10 000,00 грн., тому на даний час фактичний розмір заборгованості становить 125 110,32 грн. Відповідач не надав суду доказів на спростування зазначених обставин. У відповідності до положень статті 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Стаття 94 КЗпП України визначає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч.1 ст.115 КЗпП України). Стаття 47 КЗпП України визначала, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Судом встановлено, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, а тому заборгованість по заробітній платі в сумі 125 110,32 грн. (сума без відрахування податків та зборів) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач в позовній заяві визначив середньоденний заробіток в сумі 918,09 грн., суд перевіривши його нарахування вважає, що він проведений у відповідності до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та з врахуванням розміру заробітної плати яку отримував позивач. Загальна кількість днів затримки розрахунку становить 131 день (з 02.05.2023 року по 31.10.2023 року), тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 918,09 грн. х 131 день = 120 269,79 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача та держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved