Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

01.11.2024 року Національна академія внутрішніх\~справ звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів у сумі 4 571,25 грн., з яких: 3 139,42 грн. інфляційне збільшення суми заборгованості; 1 431,83 грн. - 3 % річних від суми заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.12.2014 по справі № 686/20168/14 за позовом Національної академії внутрішніх справ (далі - НАВС) до [PERSON] вирішено, стягнути з [PERSON] на користь НАВС 24 564,06 грн. витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі та 245,64 грн. судових витрат, а разом 24 809,70 грн. Невиконання відповідачем рішення по справі № 686/20168/14 змусило НАВС 28.11.2022 звернутися до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційної складової від суми заборгованості. Враховуючи що ст. 257 Цивільного кодексу України, для стягнення інфляційної складової та 3 % від суми заборгованості за невиконання грошових зобов`язань встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, то сума штрафних санкцій розраховувалась за період з 28.11.2019 до 28.11.2022 року. Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 15.03.2023 по справі № 686/25803/22 задовольнив позовні вимоги НАВС, стягнувши з відповідача на користь НАВС 7 708,21 грн. штрафних санкцій за невиконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.12.2014 по справі № 686/20168/14. За інформацією наданою відділом фінансового забезпечення і бухгалтерського обліку НАВС, відповідач 15.05.2023 сплатив на рахунок НАВC 7 708,21 грн., що є сплатою штрафних санкцій за невиконання рішення суду по справі № 686/20168/14. Водночас, кошти на виконання рішення по справі № 686/20168/14 на рахунок НАВС від відповідача не надходили. Сплата відповідачем штрафних санкцій за рішенням по справі № 686/25803/22 не звільняє його від обов`язку виконати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області по справі № 686/20168/14. Невиконання відповідачем судового рішення по справі № 686/20168/14 є триваючим правопорушенням. Після сплати штрафних санкцій за період з 28.11.2019 до 28.11.2022, порушення відповідачем прав позивача не припинено, рішення по справі № 686/20168/14 не виконано, і у відповідача залишається заборгованість перед НАВС у сумі 24 809,70 грн. З урахуванням сплати відповідачем штрафних санкцій за період з 28.11.2019 до 28.11.2022 та тією обставиною, що станом на сьогодні заборгованість не погашено а правопорушення триває, штрафні санкції нараховуються відповідачу з 29.11.2022. Представник позивача вказує, що для розрахунку 3 % річних та інфляційної складової від суми заборгованості взято період прострочення відповідачем грошового зобов`язання з 30.10.2021 до 30.10.2024, та суму заборгованості за рішенням суду - 24 809,70 грн. Згідно з наведеними позивачем розрахунками за період з 29.11.2022 до 31.10.2024 року відповідач зобов`язаний відшкодувати НАВС передбачені законодавством штрафні санкції у сумі 4 571,25 грн. з яких: 3 139,42 грн. - інфляційне збільшення суми заборгованості, 1 431,83 грн. - 3 % річних від суми заборгованості, а всього 4571,25 грн. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.11.2024 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.12.2014 по справі № 686/20168/14 за позовом Національної академії внутрішніх справ (далі - НАВС) до [PERSON] вирішено стягнути з [PERSON] на користь НАВС 24 564,06 грн. витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі та 245,64 грн. судових витрат, а разом 24 809,70 грн. Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 15.03.2023 по справі № 686/25803/22 частково задовольнив позовні вимоги НАВС, стягнувши з відповідача на користь НАВС 7 708,21 грн. штрафних санкцій за невиконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.12.2014 по справі № 686/20168/14, які були сплачені відповідачем 15.05.2023 як сплата штрафних санкцій за невиконання рішення суду по справі № 686/20168/14. На підтвердження позовних вимог в позовній заяві наведено розрахунок заборгованості [PERSON] з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за період з 29.11.2022 року по 31.10.2024 року, які нараховані на основну суму заборгованості 24809,70 грн. за рішенням суду, та долучено копію рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.12.2014 року по цивільній справі № 686/20168/14 та від 15.03.2023 року у справі № 686/25803/22. Згідно наведених розрахунків позивачем нараховані штрафні санкції у сумі 4 571,25 грн. з яких: 3 139,42 грн. - інфляційне збільшення суми заборгованості, 1 431,83 грн. - 3 % річних від суми заборгованості. Позивач посилається на те, що [PERSON] станом на день звернення з даним позовом до суду не сплатив присуджені до стягнення за рішенням суду витрати в загальній сумі 24809,70 грн. Згідно з ч.5 ст.11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто, між сторонам виникли спірні правовідносини щодо невиконання відповідачем [PERSON] грошового зобов`язання за рішенням суду. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно достатті 625 ЦК Україниє мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Надання кредитору можливості стягнення процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав одразу після порушення боржником умов договору (постанова ВП ВС від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16). Отже, позивач повинен довести суду, що боржником не сплачено суму боргу, або сплачено не у повному обсязі, а також, що стягувачем приймалися активні дії щодо повернення боргу, що дає підстави нарахувати відсотки та інфляційні витрати за весь час прострочення. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приписами частини 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Попри те, що в матеріалах справи наявна копія рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16.12.2014 року по цивільній справі №686/20168/14-ц, яким з відповідача [PERSON] стягнуто на користь Національної академії внутрішніх справ заборгованість, до позовної заяви не надано ні доказів звернення вказаного рішення до виконання, ні доказів існування виконавчого провадження, ні доказів не виконання рішення суду. Тобто позивачем не надано суду доказів того, що ним приймалися якісь міри щодо стягнення боргу та виконання рішення суду. Позивачем також не надано доказів існування основної суми заборгованості відповідача 24809,70 грн. за рішенням суду від 16.12.2014 року на даний час, за несплату якої були нараховані 3% річних та інфляційні втрати. У той же час, згідно результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 21.01.2025 року, 27.04.2015 року та 11.05.2023 року було відкрито виконавчі провадження відносно боржника [PERSON] , за заявою стягувача\~Національної академії внутрішніх справ, які станом на день формування витягу завершено. Підстав та дати завершення виконавчого провадження інформація, що є в загальному доступі, не містить. Відтак, позивачем не надано жодних доказів щодо наявності підстав для нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних втрат. Разом з цим суд звертає свою увагу на те, що з 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд зауважує, що вимоги позивача про застосування ст. 625 ЦК України заявлені за період з 29.11.2022 року по 31.10.2024 року, тобто за період, який стосується періоду дії в країні воєнного стану. Отже в силу приписів п. 18 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та суми боргу із урахуванням індексу інфляції за вищезазначений період не підлягають до задоволення у зв`язку із впровадженням у країні воєнного стану. Відповідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ є недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, тому судові витрати з відповідача на користь позивача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed