Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності у якому просив: - визнати [PERSON] співвласником житлового будинку [ADDRESS] ; - визнати частку [PERSON] у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] в розмірі 1/2. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача [PERSON] . З моменту свого народження позивач постійно проживає в будинку по [ADDRESS] , який належав [PERSON] .. Батьки позивача разом із старшим та меншим братом виїхали на постійне місце проживання в с. Підставки Золотоніського району Черкаської області. За час свого проживання у вказаному будинку позивач здійснив ряд ремонтних робіт з метою поліпшення житлових умов, зокрема газифікував будинок, провів водопостачання та водовідведення будинку, встановив електричний насос, бойлер, душову кабіну. Відповідно до висновку незалежної оцінки, проведеної ПП «Консультант» вбачається, що станом на 25.08.2020р. ринкова вартість вказаного будинку, без врахування земельної ділянки, становить 194\~250 грн., в тому числі вартість поліпшень внесених протягом 20 років складає 99\~293 грн.. Таким чином позивач наполягає, що в наслідок проведених поліпшень вказаний будинок істотно збільшився у вартості, а тому він, на підставі ст. 778 ЦК України вважає, що чинне законодавство передбачає підставу для виникнення у нього права власності на дане нерухоме майно. Також позивач, посилаючись на ст. 357 ЦК України вважає, що він має право на визначення розміру його частки у праві власності, тому просить визнати за ним 1/2 частини вказаного будинку. За таких підстав позивач звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою судді від 27.11.2020р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, роз`яснено відповідачам право на подання відзиву на позовну заяву. [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував повністю. Відповідач вказував, що він став власником спірного будинку ще до народження позивача [PERSON] .. Після народження позивач проживає в спірному будинку, що належить відповідачу, та саме як член сім`ї власника будинку користується відповідними правами та має відповідні обов`язки. Сам будинок був побудований ще до народження позивача, а коли останній був в юному віці відповідачем було побудовано сарай та гараж. Також саме відповідач завів воду в будинок, зробив водяне опалення, ванну кімнату, вигрібну яму. В 2000 році відповідач та його дружина [PERSON] перебралися в с. Підставки Золотоніського району Черкаської області, а позивач [PERSON] разом із тещею залишились проживати у спірному будинку. Участь позивача у витратах по утриманні будинку чи прибудинкової території є саме обов`язком користувача такого будинку. Заявлений позивачем позов направлений не на захист прав власності шляхом його визнання, а фактично на набуття права власності, що не відповідає правовим нормам на які посилається позивач. За таких підстав просив відмовити у задоволенні позову повністю. У судовому засіданні позивач на задоволенні позову наполягав, вказував, що у 2000 році занедужала його бабуся, яка проживала в с. Підставки Золотоніського району Черкаської області, а тому його батьки переїхали в її будинок для догляду за худобою, а вона переїхала до позивача та вони разом проживали у спірному будинку. Батько зловживає спиртними напоями, а тому він часто допомагав своїм батькам. Відповідач [PERSON] постійно обіцяв позивачу подарувати спірний будинок, а тому він, вважаючи його своїм здійснював його ремонт та поліпшення, вступив у газовий кооператив, здійснював виплати коштів за газифікацію будинку, полагодив опалення, тощо. Оскільки відповідачі свої обіцянки не виконали, тому він змушений звернутися до суду із даним позовом. Представник позивача адвокат Побиванець Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні вказуючи, що позивач з дозволу відповідачів істотно змінив стан будинку, а ринкова вартість поліпшень становить майже половину вартості самого будинку, що дає підстави вважати, що в наслідок поліпшень створено нову річ, а відтак позивач є її співвласником і саме як співвласник майна має право на визначення розміру частки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та суду пояснила, що в 2000 році вона з відповідачем [PERSON] дійсно переїхали в будинок її матері в с. Підставки Золотоніського району Черкаської області, а мати переїхала у вказаний спірний будинок де проживала разом із позивачем. Позивач провів газ та воду в будинок із дозволу [PERSON] , здійснює за ним догляд та проживає ньому. Для розгляду матеріалів справи відповідач [PERSON] та його представник повторно не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач надав вказаний вище відзив на позовну заяву, брав участь у розгляд справи через свого представника, кий був присутнім в судовому засіданні, надавав свої доводи та заперечення. Таким чином судом було забезпечено відповідачу можливість безпосередньої участі у розгляді справи, подання своїх пояснень та доказів щодо обставин спору. Оскільки відповідач належно був повідомлений про розгляд справи в суді та суть спору, його представник брав участь в попередніх засіданнях, надав відзив на позовну заяву, однак повторно не з`явився в судове засідання не повідомивши суд про причини такої неявки, тому суд розгляд справи здійснює за відсутності [PERSON] та його представника. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він в будинку [PERSON] здійснював ремонтні роботи із заміни та ремонту електропроводки, каналізації, водовідведення. Батьків позивача він ніколи не бачив, наймав його на роботи та розраховувався із ним завжди позивач. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою позивача, знає його сім`ю з 1979 року. Починаючи з 2000 року [PERSON] та [PERSON] не проживали у вказаному будинку, а проживав позивач та всі роботи по будинку здійснював [PERSON] .. За час проживання у цьому будинку позивач провів газ, встановив бойлер, душову кабіну, зробив ремонт ручного насосу, водовідведення. [PERSON] до будинку не довідувався, участі у його ремонті не брав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона знає [PERSON] та допомагала йому робити ремонт. Коли приходила до позивача то не бачила його батьків. [PERSON] проживав разом із своєю бабусею. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено наступне. Відповідно до копії виписки з Рішення виконавчого комітету Золотоніської міської Ради депутатів трудящихся Золотоніського району Черкаської області УРСР № 401 від 13 жовтня 1976 року відповідачу [PERSON] була виділена земельна ділянка під індивідуальне житлове будівництво площею 600 (шістсот) кв.м. по [ADDRESS] за рахунок міськземфонду. Рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради народних депутатів № 17-236 від 10.05.1978 року «Про затвердження актів прийомки індивідуальних житлових будинків, прийнятих в експлуатацію» за [PERSON] визнано право власності на будинок по [ADDRESS] , розміром 7,65м. х 9.88м., житлова площа якого становить 38,4 кв.м., корисна - 77,6 кв.м. Рішенням Золотоніської міської ради від 30.03.2004р. №10-27-24 передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд [PERSON] по [ADDRESS] . Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №303312207 від 22.06.2022р., на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у справі №695/1705/20 державним реєстратором виконавчого комітету Золотоніської міської ради 17.06.2022р. внесено запис про право власності на 1/2 будинку за адресою [ADDRESS] за [PERSON] .. Згідно із свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] від 29.08.1979р.) позивач [PERSON] народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] .. Відтак судом встановлено, що відповідач [PERSON] набув у власність вказаний спірний будинок в 1978 р., тобто до народження позивача. В подальшому, на підставі рішення суду визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині вказаного будинковолодіння за кожним. Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.\~\~ Приписами статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У якості правового обґрунтування заявлених вимог про визнання права спільної часткової власності, позивач посилався на положення ст. 778 ЦК України. При цьому позивач вказував, що він, зі згоди відповідачів, весь час проживав у спірному будинку, та здійснив його поліпшення таким чином, що це призвело до істотного збільшення його вартості, що підтверджується висновком із звіту від 25.08.2020 про проведення незалежної оцінки, згідно якого ринкова вартість оцінки спірного будинку складає 194\~250 грн., а ринкова вартість поліпшень внесених протягом останніх двадцяти років складає 99\~293 грн. Як визначено статтею 778 \~\~ЦК України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, вирішенню питання про визнання права власності наймача на частку у новоствореному майні передує необхідність з`ясування обставин, та надання правової оцінки предмету позову та тому, чи є це майно новоствореним нерухомим майном, виходячи зі змісту вимог ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Із аналізу вимог ч. 4 ст. 778 ЦК України вбачається, що в результаті поліпшення,\~ зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з викладеного, створення нової речі означає, що остання, в результаті створення, має принципово інші, нові ознаки об`єкта матеріальних прав у порівняні із попереднім об`єктом найму. Збільшення вартості навіть орендованого майна, покращення його, наприклад комерційної привабливості, майбутньої економічної вигоди від об`єкту, а також поліпшення технічного, фізичного, функціонального стану його приміщень, не може бути достатньою підставою для висновку про створення нової речі, оскільки проведення реконструкції шляхом, наприклад перепланування чи технічного переобладнання приміщення не створює нову річ, а лише поліпшує властивості вже існуючої речі. Із матеріалів справи вбачається, що позивач проживав у будинку який був уже побудований та зареєстрований у встановленому на той час порядку, що стверджується також довідкою КП «ЧООБТІ» Золотоніського відділку від 18.01.2021р. за №26, яка надана відповідачем. Своїми діями позивач тільки покращував характеристики вказаного об`єкту, будівництво вигрібної ями, газифікація будинку, обладнання ванної кімнати, становлення бойлеру, тощо не може свідчити про створення саме нового об`єкту, адже навіть при вказаних діях житловий будинок залишився бути житловим будинком. Поліпшення майна означає проведення в ньому таких змін, завдяки яким суттєво збільшується вартість майна, його корисність, порівняно зі станом, в якому воно було до передачі його наймачу, без зміни функціонального призначення речі. Цивільний кодекс України містить ст. 331 ЦК України, яка має назву "Набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва". Однак, вона також не містить положень, відповідно до яких реконструкція (перебудова) існуючого об`єкта нерухомого майна призводить до виникнення нового об`єкта нерухомого майна. Відтак статтею 778 ЦК України передбачено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Отже, законодавством закріплено право наймача на проведення поліпшень майна, яке є предметом договору найму, лише за згодою наймача. Поліпшення майна означає проведення в ньому таких змін, завдяки яким суттєво збільшується вартість майна, його корисність, порівняно зі станом, в якому воно було до передачі його наймачу, без зміни функціонального призначення речі. Відповідно, якщо наймодавець дає згоду на проведення таких поліпшень, він зобов`язується прийняти назад в зміненому стані річ, яка має більш високу вартість, і відшкодувати наймачеві понесені ним витрати на невіддільне поліпшення. Цивільне законодавство надає наймачу альтернативне право щодо вибору форми відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. При цьому право вибору предмета альтернативного зобов`язання належить орендарю, якщо інше не встановлене договором. Отже сам факт здійснення невід`ємних поліпшень при проведенні реконструкції (капітального ремонту) не є правовою підставою для набуття права власності на частку орендованого майна орендарем. Виконання орендарем, за рахунок власних коштів, поліпшення орендованого майна, за згодою орендодавця, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, може бути підставою для вимоги щодо компенсації (відшкодування) витрат, понесених при виконанні орендарем поліпшень, як різниці між вартістю майна з поліпшенням та вартістю цього майна на час його передачі в оренду. Однак суд зважає і на те, що матеріали справи не містять жодних даних про наявність між сторонами саме орендних відносин. Частиною 1 ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Позивачем не надано жодних доказів наявності між сторонами вказаних вище відносин. У свою чергу відповідач [PERSON] слушно вказував, що позивач проживав у вказаному будинку як член сім`ї власника будинку. Крім того, законодавством закріплено право наймача на проведення проліпшень майна, яке є предметом договору найму, лише за згодою наймача. Оскільки виконані позивачем поліпшення будинку не мали наслідком створення нової речі як окремого (іншого) об`єкта, а такі поліпшення лише призвели до зміни якісних характеристик нерухомого майна, зважаючи на відсутність доказів орендних відносин між сторонами, а також відсутність доказів погодження таких дій із власниками майна, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами створення ним нової речі за умовами та у відповідності до ст. 778 ЦК України, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення позову. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: dismissed