Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» звернулося до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовна заява мотивована тим, що 01 серпня 2021 року о 22 год. 15 хв. на автомобільній дорозі Т-14-02-Східниця-Пісочна, 61 км, 200 м відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Mercedes, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , та транспортного засобу ВАЗ, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №205063116. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2021 року у справі 442/6110/21 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 130 КУпАП. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулася потерпіла особа та надала всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти. На підставі зазначеного страхового акту ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 104390,79 грн. Просять стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» завдані збитки у порядку регресу у розмірі 104390,79 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. Крім цього, повноважний представник позивача просив проводити розгляд справи без його участі. Ухвалою від 26 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 13 грудня 2024 року явку у судове засідання представника позивача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп`для дачі особистих пояснень у справі визнано обов`язковою. У судове засідання сторона позивача не з`явилася. Копію ухвали суду від 13 грудня про визнання явки представника позивача обов`язковою було скеровано стороні позивача за допомогою системи «Електронний суд» та доставлено до особистого кабінету 24.12.2024 року. Відповідач [PERSON] , будучи належно сповіщеним про день, час та місце розгляду справи, що підтверджено матеріалами справи, в судове засідання повторно не з`явився участь представника не забезпечив, письмового відзиву на позов не подав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Підстав для відкладення судового розгляду даного позову не встановлено. Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, зясувавши усі обставини справи, на які сторона посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 21 липня 2021 року Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» зареєстровано поліс № ЕР-205063116 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме: транспортного засобу ВАЗ 21053, номерний знак [NUMBER] . Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2021 року встановлено, що [PERSON] 01 серпня 2021 року о 22 год. 10 хв. на автодорозі Т-14-02, 25 км+720 м, керуючи автомобілем ВАЗ, державний номерний знак [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості руху при об`їзді перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом Mercedes Benz, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Зазначеною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (а.с.12) Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Правовий аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що у страховика виникає право на звернення до суду з позовом в порядку регресу до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу за наявності таких умов: 1) страховик виплатив страхове відшкодування потерпілій особі; 2) водій є винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди; 3) винна особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення шкоди в порядку регресу позивач посилається на те, що відповідач спричинив дорожньо-транспортну пригоду, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2021 року року по справі № 442/6110/21, [PERSON] притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Що стосується про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, то у зазначеній постанові відомостей про такі обставини немає. Разом з позовною заявою до суду за допомогою системи «Електронний суд» надійшов документ під назвою «Відповідь від НПУ» (без жодних інших реквізитів офіційного документа), де зазначено, що перший учасник ДТП, який керував транспортним засобом ВАЗ 21053, державний номерний знак [NUMBER] , перебував у стані наркотичного чи іншого сп`яніння. Одночасно постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП стороною позивача до суду не надано. Згідно зі ст. 221, ч. 1 ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову у справі. Судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 124 та 130 КупАП. Отже, вина особи учасника дорожнього руху у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна та/або керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижує увагу та швидкість реакції (ст. 124 та ст. 130 КУпАП) може бути встановлена постановою суду, яка набрала законної сили. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року № 154/2094/16-ц у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. При вирішенні спору по суті слід враховувати правові висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18), які є обов`язковими під час розгляду подібних справ. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у згаданій постанові зазначила, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Відповідно до ст. 221 КУпАП, органом уповноваженим розглядати справи про вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст. 130 КУпАП, є судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів. Матеріали справи не містять судового рішення ухваленого органом визначеним ст. 221 КУпАП в порядку визначеного цим Кодексом про визнання відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за обставин керування транспортним засобом під час дорожньо-транспортної пригоди 01 серпня 2021 року в стані алкогольного сп`яніння. З огляду наведені правові висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, враховуючи, що до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП відповідач не притягався, тому у суду відсутні правові підстави, передбачені п. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу, як з особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду в стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідну постанову у справі № 463/1352/16-а Верховний суд прийняв 08.07.2020. За таких обставин факт вчинення відповідачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є недоведеним. У своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. Крім того, Європейський суд у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайжану» зазначив, що презумція невинуватості, втілена в п.2 ст.6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні висновки Європейський суд подав у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України». Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів підтвердження своєї правової позиції. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням приписів ст.141 ЦПК України суд не стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору.

Outcome: dismissed