Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

У вересні 2024 року заявник звернувся до суду із заявою, заінтересовані особи Дніпровська міська рада, державний нотаріус Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Євгенія Вячеславівна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування поданої заяви заявник посилався на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина та була заведена спадкова справа. Зазначав, що його мати була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а заявник був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та з яким за цією ж адресою проживала його мати [PERSON] , оскільки потребувала сторонньої допомоги та догляду. Після смерті матері, [INFO] , випадково, заявник прибираючи в домоволодінні, де була зареєстрована його мати, дізнався про наявність заповіту, знайшовши його в шухляді зі старими паперами. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні, заявник є єдиним спадкоємцем. Вказував, що звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, заявнику постановою\~державного нотаріуса від 15.05.2024 року\~у\~видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Посилався на те, що встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно йому для оформлення спадкових прав. Ураховуючи наведене,\~заявник просив суд\~встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні представник заявника підтримала заяву, просила її задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в заяві. Представник заінтересованої особи Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явилась, надавши на адресу суду письмові пояснення та заяву, якою просила провести розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи державний нотаріус Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Євгенія Вячеславівна не з`явилась в судове засідання, надавши на адресу суду письмову заяву, якою просили провести розгляд справи за відсутності представника державної нотаріальної контори. Вислухавши представника заявника, свідка, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Водночас кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка в разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Такий висновок висловлений Верховним Судом в постановах від 09 жовтня 2024 року в справі № 644/4646/23, від\~22 травня 2024 року\~в справі № 127/3108/23 та інших. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії\~ [NUMBER] , де в графі батьки зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.9). Батьки заявника у зареєстрованому шлюбі не перебували. Матеріали справи не містять будь-яких доказів кому на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS] , таких доказів заявником надано не було. З інформації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади ДМР №1726 від 09.10.2024 вбачається, що [PERSON] , з 10.09.1983 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.68). З копії спадкової справи №244/2024 до майна померлої [PERSON] вбачається, що останньою за життя було складено заповіт від 08.11.2010 року, згідно якого, [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, усе належне майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй, заповіла [PERSON] , [INFO] ; заповіт посвідчено державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Євгенією Вячеславівною 08.11.2010 року (а.с.90 зворот). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с.90). З довідки про причини смерті вбачається ракова інтоксикація (а.с.11). Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Євгенією Вячеславівною 02.05.2024 року заведена спадкова справа №244/2024 (а.с.87). Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . [INFO] звернувся [PERSON] . Заяв від інших спадкоємців не надходило. Із повторною заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . [INFO] звернувся [PERSON] . Заяв від інших спадкоємців не надходило (а.с.87-96). 15 травня 2024 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно після померлої [INFO] матері [PERSON] у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття спадщини спільним проживанням та реєстрацією зі спадкодавцем на день смерті [PERSON] ; одночасно зазначено про пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.95-96). [PERSON] на час смерті була зареєстрована за адресою:\~ [ADDRESS] ; на день смерті [PERSON] 15.10.2023 - інші зареєстровані особи відсутні, що підтверджено інформацією, наявною в матеріалах спадкової справи (а.с.95). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6 зворот,21). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є заявнику двоюрідною сестрою, зазначила, що мати [PERSON] , хворіла, тому вона проживала разом з [PERSON] , її чоловіком [PERSON] за однією адресою біля інфекційної лікарні, більш точної адреси свідок зазначити не змогла. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2024 у цивільній справі за позовом [PERSON] до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа: державний нотаріус Третьої дніпровської нотаріальної контори Демуш Євгенія Вячеславівна про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, вбачається, що [PERSON] відмовлено у встановленні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішення набрало законної сили 19.11.2024, та міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень. У\~статті 1216 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За правилами\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Необхідною умовою встановлення факту постійного проживання\~ [PERSON] \~разом зі спадкодавцем [PERSON] є доведеність факту постійного проживання заявника та спадкодавця у одному житловому приміщенні на час відкриття спадщини. При цьому тривалість спільного проживання спадкодавця із спадкоємцем законом, а саме частиною третьою статті 1268 ЦК України, не визначена. Частиною першою статті 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України,\~підтверджуються іншими належними\~\~і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом\~\~\~(див.: постанову Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18)). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування \~(частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, на доведеність факту постійного проживання заявника та спадкодавця у одному житловому приміщенні на час відкриття спадщини, заявником надано наступні докази. З копій декларацій №0001-3Р9Т-8900 від 16.10.2020 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, вбачається ПІБ пацієнта [PERSON] , [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] ; довірена особа пацієнта [PERSON] ; лікар, який надає ПМД [PERSON] (а.с.14); №0001-3Е80-56А0 від 19.04.2023 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, вбачається ПІБ пацієнта [PERSON] , [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] ; довірена особа пацієнта [PERSON] ; лікар, який надає ПМД [PERSON] (а.с.15) та №0001-Т03А-8ТА0 від 04.09.2023 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, вбачається ПІБ пацієнта [PERSON] , [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] ; довірена особа пацієнта [PERSON] ; лікар, який надає ПМД [PERSON] (а.с.13), отже, з поданих документів не вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживала разом із заявником [PERSON] за однією адресою: [ADDRESS] , про яку зазначає заявник, оскільки номера будинків є різними, крім того, довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом, [PERSON] зазначила не сина [PERSON] , а свого чоловіка [PERSON] із зазначенням його контактного номеру телефону, тому зазначені докази не є належними в розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України, і до уваги судом не приймаються. Заяву на ім`я головного лікаря КЗ ДЦПМСД №7 від [PERSON] , де остання зазначає адресу прописки: [ADDRESS] , місце проживання: [ADDRESS] , та якою остання просила дозволити обслуговування за фактичним місцем проживання з правом видачі лікарняного листка, датовану 26.04.2016 р., суд не приймає у якості доказу у справі, оскільки остання не завірена належним чином, та не містить обов`язкових реквізитів документу, як то печатки та штампу (а.с.56). Так само критично суд відноситься і до копії знімку ренгену легенів, який датований 26.04.2016 року, де зазначено ПІБ - [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , оскільки останній не може достовірно підтверджувати постійне проживання заявника та спадкодавця у одному житловому приміщенні на час відкриття спадщини, а лише підтверджує відвідування 26.04.2016 року лікаря та проведення разового огляду рентгену легенів (а.с.12). Копія лікарського свідоцтва про смерть №60 від 16.10.2023 року, де зазначено, що смерть [PERSON] , 1947 р.н. настала за адресою: [ADDRESS] , лише констатує місце смерті та не є підтвердженням постійного проживання спадкодавця разом із заявником (а.с.11). Із заповіту від 08.11.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Євгенією Вячеславівною 08.11.2010 року, яким [PERSON] , [INFO] , усе належне майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй, заповіла [PERSON] , [INFO] , вбачається, що спадкодавець мешкає за адресою: [ADDRESS] , що спростовує посилання заявника на постійне проживання останнього разом зі своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.90 зворот). До показів свідка [PERSON] , згідно яких мати [PERSON] , хворіла, тому вона проживала разом з [PERSON] , її чоловіком [PERSON] за однією адресою, суд критично відноситься та не приймає їх до уваги, оскільки остання має заінтересованість у розгляді справи та є заявнику двоюрідною сестрою, більш того, остання не могла пригадати точної адреси за якою заявник проживав разом із матір`ю та своїм батьком разом за однією адресою, що однозначно не може підтверджувати факт проживання\~ [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини за адресою:\~ [ADDRESS] . На підтвердження факту постійного проживання заявника разом зі своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] міг би надати акти, складені за підписами мешканців будинку [ADDRESS] ; довідку житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; або акти голови квартального комітету про не проживання спадкодавця за місцем своєї реєстрації, проте, таких доказів заявником надано не було, чим не виконано вимоги ст.ст.76-80 ЦПК України. Крім того, заявник у поданій до суду заяві посилався на те, що організацією та проведенням поховання матері [PERSON] займався він, проте, належних доказів на підтвердження зазначеного суду також надано не було. Як і не було надано достовірних доказів того, що мати заявника хворіла, потребувала постійної медичної допомоги та стороннього догляду, на що посилався заявник у поданій заяві та обгрунтовуючи факт постійного проживання останнього разом зі своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] .\~Медичної документації\~з якої\~б вбачалось\~призначення лікаря\~у потребі\~стороннього догляду\~за [PERSON] ,\~матеріали справи\~також не\~містять,\~як і\~відсутні інші письмові докази ведення спільного побуту. Відсутні будь-які вітальні листівки, які б приходили на ім`я матері на адресу проживання у [ADDRESS] , фотографії, можливо грамоти з місця роботи, копія трудової книжки, квитанції про сплату комунальних послуг за кількістю осіб на підтвердження факту проживання спадкодавця за адресою:\~ [ADDRESS] , та інші\~документи,\~що підтверджують\~факт постійного\~проживання разом\~зі спадкодавцем. Проаналізувавши доводи заявника, дослідивши та оцінивши всі наявні докази у справі у їх сукупності, у тому числі й покази свідка, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про недоведеність\~ [PERSON] \~факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини за адресою:\~ [ADDRESS] . Отже, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкоємець [PERSON] дійсно постійно проживала на час відкриття спадщини із заявником, матеріали справи не містять. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відсутні необхідні та достатні докази для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, у зв`язку з чим заява не підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані заявником докази, суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні заяви, судові витрати покласти на заявника. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed