Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

Представниця позивача [PERSON] - адвокат Драус О.О. звернулась до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у шлюбі з 06 червня 2019 року. Від даного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачем було розірвано рішенням суду від 22 жовтня 2024 року. Представниця позивачки вказує, що відповідачка з 2022 року не займається вихованням дитини, не виконує своїх батьківських обов`язків, не проявляє до дитини інтересу, не здійснює за нею догляд, не піклується про неї, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини, не спілкується з нею, не виявляє жодного інтересу до внутрішнього світу доньки, не проявляє батьківської уваги та турботи, тобто самоусунулась від виховання дитини. З метою захисту прав дитини просить суд позбавити відповідачку батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 2000 гривень щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Підволочиського районного суду від 28 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання у справі та зобов`язано Орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради надати висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки, [PERSON] , [INFO] . У підготовче засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити . Відповідачка в призначене підготовче засідання не з`явилась, подала до суду заяву, згідно змісту якої просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Підволочиської селищної ради у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно змісту якої просив розгляд справи проводити за відсутності представника третьої особи. Крім того подав до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] , [INFO] та відповідність його інтересам дитини. Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.223,247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 23 вересня 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [PERSON] народилась [INFO] в м. Тернопіль, про що 23 вересня 2020 року складено відповідний актовий запис №1857. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Місце державної реєстрації: Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Згідно відповіді Тернопільської міської ради, від 03 грудня 2024 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 11 серпня 2020 року. Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 16 жовтня 2024 року складеної старостою Супранівського Старостинського округу Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] проживає в [ADDRESS] , обстеженням встановлено, що [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] [INFO] та виховує її. Мати [PERSON] вихованням доньки не займається, з ними не проживає. Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Підволочиської селищної ради №148 від 22 жовтня 2024 року, [PERSON] , [INFO] на прийом до лікаря-педіатра з`являлась виключно з батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки №1804 від 23 жовтня 2024 року виданої відділом соціального забезпечення №5 УСЗН Тернопільської райдержадміністрації, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та не одержує жодних допомого станом на 23 жовтня 2024 року. Згідно копії рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2024 у справі №604/1345/24, вказаним рішенням було розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано 06 червня 2019 року у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області, актовий запис №858. Дане рішення, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 22 листопада 2022 року. Згідно копії акту обстеження умов проживання від 04 листопада 2024 року, складеного начальником служби у справах дітей Підволочиської селищної ради, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] , [INFO] та її бабуся [PERSON] . Дитина залишилась без батьківського піклування у зв`язку із тим, що батько служить в ЗСУ, а мати залишила сім`ю в червні 2023 року. Згідно копії наказу служби су справах дітей Підволочиської селищної ради Тернопільської області №46-НОД від 04 листопада 2024 року, [PERSON] , [INFO] , яка залишилась без батьківського піклування, тимчасово влаштовано в сім`ю [PERSON] , жительки с. Росохуватець Тернопільського району, а також поставлено [PERSON] , [INFO] на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах. Згідно рішення виконавчого комітету Підволочиської селищної ради №328 від 10 грудня 2024 року, виконавчим комітетом селищної ради було затверджено висновок органу опіки, піклування Підволочиської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно доньки [PERSON] , [INFO] , жительки с. Росохуватець Тернопільського району Тернопільської області та відповідність його інтересам дитини. Відповідно до висновку органу опіки, піклування Підволочиської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно доньки [PERSON] , [INFO] , жительки с. Росохуватець Тернопільського району Тернопільської області та відповідність його інтересам дитини, встановлено, що 06 червня 2019 року між [PERSON] , 1996 року народження та [PERSON] , 1993 року народження був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Сім`я проживала в с. Росохуватець Тернопільської області. В червні 2023 року мати покинула сім`ю. За спільною згодою [PERSON] залишилась проживати з батьком [PERSON] в с. Росохуватець Тернопільської області. З того часу батько самостійно опікується інтересами і потребами дитини, займається її вихованням, слідкує за розвитком дитини та її здоров`ям. 22 жовтня 2024 року шлюб між подружжям було розірвано рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області. У зв`язку із ти, що мати свідомо нехтує обов`язками щодо утримання і виховання дитини, не проявляє турботи про її здоров`я та фізичний розвиток, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно доньки [PERSON] , [INFO] , що відповідає інтересам дитини. Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , яка складена 26 листопада 2024 року та засвідчена державним нотаріусом Підволочиської Державної нотаріальної контори Гладушко К.В., та зареєстрована в реєстрі за №176, [PERSON] вказала, що вона є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З червня 2023 року з дитиною не проживає, контактів не підтримує, матеріально не забезпечує, аліментів не сплачує. Утримання та виховання дитини повністю лежить на її батьку [PERSON] . Будь-яких перешкод щодо участі у вихованні дитини їй не створювалось. Крім того вказує, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно зі ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що саме такою є поведінка відповідача по відношенню до своєї дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України», рішення від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для батька (матері) та дитини (ст.166 СК України) і допускається тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, при цьому, за встановлених обставин, суд переконаний, що поведінку відповідачки по відношення до своєї дитини, змінити у кращу сторону неможливо. Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За вказаних обставин судом встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від обов`язків, закріплених ч.ч.1-3 ст.150 СК України, не забезпечує належних умов для нормального виховання та розвитку дитини, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток доньки, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що свідчить про відсутність у останньої інтересу до дитини та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачкою. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги інтереси дитини, необхідність умов її нормального розвитку та виховання, відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, слід позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її доньки [PERSON] , [INFO] . Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідачка виконує свої обов`язки щодо виховання дитини або які б свідчили про поважність причин невиконання нею своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки. Оцінюючи викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на утримання дитини. Враховуючи дані положення законодавства та позовні вимоги про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, вважає за необхідне задовольнити заявлену позовну вимогу про стягнення аліментів та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Розмір аліментів судом встановлюється згідно з вимогами закону, з врахуванням суті позовних вимог матеріального становища сторін, наданих доказів, визнання відповідачем позову. З огляду на наведене, враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі та у спосіб заявлених позивачкою - в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду (22 листопада 2024 року) та до досягнення дитиною повноліття. Найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі N 6-1945цс17). Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, суд, приходить до висновку про можливість задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст.141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується копією квитанції від 19 вересня 2024 року. Відтак, з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved