Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою, в якій просить встановити юридичний факт родинних відносин між фізичними особами, а саме те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є її, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , матір`ю, а вона відповідно є її дочкою, а також просить визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай) площею 0,80 га умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території колишньої Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області, а на сьогоднішній день Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, право на яку [PERSON] мала на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER], виданого 20 червня 1997 року Лавриківською сільською радою та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 567. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 03 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 29 січня 2025 року. Витребувано з Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірену копію спадкової справи № 02/2015, яка зареєстрована 13 січня 2015 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак позивач у прохальній частині позовної заяви просила справу розглядати у її відсутності. Крім цього подала заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог. Представник відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Не заперечили проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду. Представник третьої особи, Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що заперечень проти позовних вимог не має. Крім того на виконання вимог ухвали суду із Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на адресу суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 02/2015, яка зареєстрована 13 січня 2015 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, фактично визнав позовні вимоги, покладається при вирішенні справи на думку суду, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , народилася [INFO] у селі Лавриків, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 06 листопада 1998 року. З свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , яке видане Лавриківською сільською радою 28 жовтня 1959 року, вбачається, що її батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Водночас із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області 29 жовтня 2014 року, вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , про що 29 жовтня 2014 року було складено відповідний актовий запис за № 32. Суд бере до уваги зазначене у позові про те, що фактично [PERSON] та [PERSON] є тотожними іменами, однак зважаючи на те, що в свідоцтві про ародження позивача її матір`ю зазначена [PERSON] , а згідно свідоцтва про смерть мати померла як [PERSON] , виникає необхідність у встановленні юридичного факту родинних відносин між фізичними особами. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" міститься роз`яснення про те, що суди при прийнятті заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть розглядати їх в порядку окремого провадження, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (пункти 1 і 3). Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: 1) згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так як встановлення юридичного факту родинних відносин пов`язане із спадкуванням та подальшим вирішенням спору про право, а тому позивач звернулася в суд для вирішення питання встановлення юридичного факту родинних відносин між фізичними особами саме в порядку позовного провадження. Прийняття рішення суду про встановлення юридичного факту родинних відносин позивачеві необхідне для підтвердження родинних відносин та подальшого спадкування після смерті [PERSON] . Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановити іншим способом факт родинних відносин інакше як рішенням суду неможливо. Факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю позивача [PERSON] , а позивач відповідно є її дочкою, підтверджується зокрема свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , яке видане 04 жовтня 1950 року, з якого вбачається, що батько позивача, [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації одруження) [PERSON] , тобто мати позивача, одружилися 15 жовтня 1947 року, про що в книзі записів актів громадянського стану 04 жовтня 1950 року було зроблено відповідний запис за № 13. Враховуючи наведені вище обставини та представлені докази, суд дійшов висновку, що є всі підстави встановити юридичний факт родинних відносин між фізичними особами, а саме те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , а позивач відповідно є її дочкою. З сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER], який виданий 20 червня 1997 року Лавриківською сільською радою Львівської області та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 567, вбачається, що матері позивача, [PERSON] , на підставі рішення Лавриківської сільської ради від 23 листопада 1995 року № 1 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,07 га, а по уточнених даних площею 0,80 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Лавриківської сільської ради. Землю передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому після смерті матері позивача, [PERSON] , відкрилася спадщина, в тому числі і на право на земельну частку (пай). Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. [PERSON] , на випадок своєї смерті, зробила таке заповітне розпорядження: житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , а також присадибну земельну ділянку, площею 0,5445 га, яка знаходиться в селі Лавриків, заповіла [PERSON] , 1959 року народження, тобто позивачу. Заповіт 17 жовтня 2014 року посвідчено Кошулап Т.П., секретарем виконкому Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 89. По даних виконкому Лавриківської сільської ради заповіт заповідачем не змінювався і не скасовувався. Згідно із ч. 1 ст. 1245 Цивільного кодексу України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Враховуючи те, що заповітом спадщина на право на земельну частку (пай) не охоплена, а тому спадкується за законом. Частиною 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач, [PERSON] , як дочка [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті. Викладеним у довідці № 1236, яка видана 05 листопада 2024 року Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що [PERSON] , 1920 року народження, до дня смерті, [INFO] , була зареєстрована та проживала в [ADDRESS]. З довідки № 1237, яка видана 05 листопада 2024 року Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] , 1920 року народження, до дня смерті, [INFO] , була зареєстрована та проживала одна в [ADDRESS]. Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Позивач, [PERSON] , в шестимісячний строк після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме 13 січня 2015 року звернулася в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину. Впродовж цього строку позивач не відмовлялася від прийняття спадщини. Тобто позивач, [PERSON] , прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом та законом після смерті своєї матері, [PERSON] , враховуючи норму ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки звернулася в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Внаслідок її звернення у Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області 13 січня 2015 року було зареєстровано спадкову справу після смерті [PERSON] № 02/2015, номер у Спадковому реєстрі 56982763, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 39344634 від 13 січня 2015 року. В той же час інших спадкоємців за заповітом, спадкоємців першої черги за законом немає, як і нема осіб, які б мали право на обов`язкову частку, прийняли таку внаслідок спільного проживання із [PERSON] чи внаслідок звернення до нотаріуса із заявою про прийняття такої в шестимісячний строк після її смерті. Батько позивача, а чоловік [PERSON] , [PERSON] помер ще задовго до її смерті, а саме [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 02 вересня 1977 року було зроблено запис за № 28, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане Лавриківською сільською радою Львівської області 02 вересня 1977 року. Однак Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом № 1307/01-16 від 24 жовтня 2024 року відмовила позивачеві, [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] , на право на земельну частку (пай), площею 0,80 га, що розташований на території Лавриківської сільської ради Львівського району Львівської області, так як нею не було подано в нотаріальну контору оригіналу правовстановлюючого документа нового взірця на вищезгаданий земельний пай із відповідною реєстрацією та роз`яснено про необхідність звернення в судові органи для оформлення права на вищевказаний земельний пай в порядку спадкування. Сертифікат нового зразка на земельну частку (пай) у позивача відсутній. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 8 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» затверджено відповідну форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Сертифікати саме такої форми слід подавати до нотаріальної контори. Матері позивача, [PERSON] , ще за життя необхідно було обміняти сертифікат на земельну частку (пай) старого зразка на новий, який затверджений постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801, однак вона цього не зробила з невідомих для позивача причин. Згідно із ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відтак позивачем не може бути пред`явлено для оформлення спадщини сертифікат на середню земельну частку (пай), виданий на ім`я [PERSON] нового зразка, оскільки вона померла, а тому втратила цивільну правоздатність та дієздатність. Таким чином, позивач, [PERSON] , є спадкоємцем за заповітом, а також спадкоємцем першої черги за законом щодо спадщини, яка не охоплена заповітом, в тому числі і права на земельну частку (пай) після смерті своєї матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки звернулася до нотаріуса в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця із заявою про прийняття спадщини, не відмовилася від прийняття спадщини в шестимісячний строк після смерті спадкоємця. В той же час інших спадкоємців, осіб, які б мали право на обов`язкову частку, прийняли таку немає внаслідок спільного проживання із [PERSON] чи внаслідок звернення в шестимісячний строк після її смерті до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини немає. Однак спадщини на право на земельну частку (пай) розміром 0,80 га умовних кадастрових гектарів, яка належала [PERSON] згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка не може оформити, так як відсутній правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай) нового зразка, який водночас не може бути виданий на ім`я померлої [PERSON] , оскільки вона втратила цивільну правоздатність та дієздатність у зв`язку із смертю. Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що право позивача на земельну частку (пай) підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок позовні вимоги підлягають задоволенню. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] .

Outcome: approved