Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] за період з 22 січня 2021 року по 01 жовтня 2024 року в загальній сумі 57\~103 гривні 44 копійки. На обґрунтування позову посилається на те, що Солонянським районним судом Дніпропетровської області 11 березня 2021 року було видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів в розмірі частки від його заробітку. Згідно довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів № 23712 від 01 жовтня 2024 року та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданих Солонянським ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за матеріалами виконавчого провадження № 66549418 станом на 01 жовтня 2024 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 57\~103 гривні 44 копійки. За розрахунком позивача розмір пені за несплату аліментів за період з 22 січня 2021 року по 01 жовтня 2024 року становить 306\~739 гривень 97 копійок, проте з посиланням на ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 100% від розміру заборгованості за несплату аліментів, тобто в сумі 57\~103 гривні 44 копійки. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник позивача адвокат Климович Т. Д. також позов підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив, а про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Відзив на позов не надав. З`ясувавши думку позивача та її представника суд постановив проводити судовий розгляд без участі відповідача. Ухвалою від 22 січня 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи в порядку заочного провадження. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до роз`яснень п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Судом встановлено, що 11 березня 2021 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області було видано судовий наказ № 192/101/21 про стягнення з відповідача аліментів в розмірі частки від його заробітку на утримання [PERSON] , [INFO] починаючи з 22 січня 2021 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). З довідки Солонянського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01 жовтня 2024 року з`ясовано, що 17 серпня 2021 року вказаний судовий наказ було пред`явлено до виконання та станом на 01 жовтня 2024 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 57\~103 гривні 44 копійки (а.с.5). Вказаний розмір заборгованості також підтверджено розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 66549418 (а.с.5-6). Відповідно до\~ст.\~196\~СК України,\~у\~разі виникнення\~заборгованості з\~вини особи,\~яка зобов`язана\~сплачувати аліменти\~за рішенням\~суду або\~за домовленістю\~між батьками,\~одержувач аліментів\~має право\~на стягнення\~неустойки (пені)\~у розмірі\~одного відсотка\~суми несплачених\~аліментів за\~кожен день\~прострочення від\~дня прострочення\~сплати аліментів\~до дня\~їх повного\~погашення або\~до дня\~ухвалення судом\~рішення про\~стягнення пені,\~але не\~більше 100\~відсотків заборгованості. У\~разі застосування\~до особи,\~яка зобов`язана\~сплачувати аліменти\~за рішенням\~суду,\~заходів,\~передбачених частиною\~чотирнадцятою статті\~71\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження",\~максимальний розмір\~пені повинен\~дорівнювати різниці\~між сумою\~заборгованості та\~розміром застосованих\~заходів примусового\~виконання,\~передбачених частиною\~чотирнадцятою статті\~71\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження". Розмір\~неустойки може\~бути зменшений\~судом з\~урахуванням матеріального\~та сімейного\~стану платника\~аліментів. Неустойка\~не сплачується,\~якщо платник\~аліментів є\~неповнолітнім. Таким чином, судом встановлено, що позивач має право на нарахування пені у зв`язку з наявністю заборгованості за аліментами, а відповідач не надав суду докази того, що така заборгованість виникла не з його вини. Згідно позиції Великої палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Позивачем надано розрахунок пені за несплаченими аліментами за період з 22 січня 2021 року по 01 жовтня 2024 року з урахуванням часткової оплати аліментів відповідачем (а.с.59-63). Згідно вказаного розрахунку розмір пені складає 306\~739 гривень 97 копійок. Разом з тим, ст. 196 Сімейного кодексу України обмежує розмір пені до 100 відсотків заборгованості, а розмір заборгованості становить 57\~103 гривні 44 копійки, що підтверджено наданими позивачем доказами. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несплату аліментів підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідачем не надано доказів існування обставин для зменшення розміру пені. Стосовно стягнення судових витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду була звільнена від цих витрат.\~ Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з підготовкою позовної заяви до суду, надано Договір про надання правничої допомоги № 128/24 від 20 вересня 2024 року, укладений між позивачем та адвокатом Климович Т. Д. (а.с.13). Згідно Додатку № 1 до вказаного договору та Акту приймання-передачі виконаних робіт від 04 жовтня 2024 року, за надання правничої допомоги позивач сплатила 3\~000 гривень, що також підтверджено квитанцією від 04 жовтня 2024 року (а.с.14). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у рішенні від 23 січня 2014 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (§ 268). Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У рішенні від 28 листопада 2002 року ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved