Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

У січні\~ 2024 року\~ ПАТ КБ "Укргазбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позовна заява мотивована тим, що\~ 26.09.2007 року між ПАТ АБ "Укргазбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №13/07/К-МБ-04 на суму 18000 доларів США. В забезпечення договірних зобов`язань за договором кредиту 26.09.2007р між [PERSON] та Банком було також укладено іпотечний договір №13/07/І-МБ-04, згідно умов якого, іпотекодавець взяв на себе зобов`язання відповідати перед іпотекодержателем домоволодінням, а саме: однокімнатною квартирою площею 33,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у випадку невиконання позичальником зобов`язань по договору кредиту. Згідно рішення Костопільського районного суду від 17.11.2010 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №13/07/К-МБ-04 від 26.09.2007, звернуто стягнення на іпотечне майно, вищезазначену однокімнатну квартиру, яка належить [PERSON] . Позивач зазначав, що [PERSON] , яка не виконала взятих на себе зобов`язань, [INFO] померла і спадкоємцем, який прийняв спадщину після її смерті, є відповідач відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявила про відмову від неї. Банк направив\~ до Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області вимогу (претензію) про обов`язок спадкоємця, після чого було заведено спадкову справу після смерті боржника [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини,\~ ПАТ КБ "Укргазбанк" просили в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №13/07/К-МБ-04 від 26 вересня 2007 року в сумі 43 974,44 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки застави №13/07/К-МБ-04 від 26 вересня 2007 року: однокімнатну квартиру, загальною площею 33,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (реєстраційний номер 2448883) та належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Костопільським домобудівним комбінатом від 29.12.1993 року і Свідоцтва про право на спадщину реєстровий №1-2515, виданого Костопільською державною нотаріальною конторою від 24.09.1997 року та зареєстрованого КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі за №23, а також в реєстрі прав власності на нерухоме майно за №2448883, що успадковане (одержане в натурі) відповідачем [PERSON] . Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки (дата оцінки 01.11.2023, дата завершення складання звіту - 13.11.2023) ринкова вартість предмета іпотеки - однокімнатна квартира, загальною площею 33,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 521 000,00 грн. Ухвалою судді Костопільського районного суду Рівненської області від 19 січня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Представник позивача Кравчук О.О. в судовому засіданні\~ позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідача-адвокат Щур О.В. в судовому засіданні позовні вимоги\~ не визнав покликаючись на те, що позов є необгрунтованим,\~ а докази, що долучені до заяви, не\~ підтверджують ті обставини, які необхідно встановити в такій категорії справ. Дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи учасників справи, суд\~ дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав . Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «УКРГАЗБАНК» (надалі - Банк) та [PERSON] (надалі Позичальник) було укладено кредитний договір №13/07/К-МБ-04. 26 вересня 2007 року між Банком та [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки №13/07/І-МБ-04, предметом якого є нерухоме майно: однокімнатна квартира. загальною площею 33,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконання умов кредитного договору, рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 17.11.2010\~ у справі по справі № 2-599/10 стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» заборгованість: сума кредиту, що стягується достроково 14 500,00 доларів США, нараховані проценти 169,91 доларів США, прострочена заборгованість по кредиту - 1 396,43 доларів США; прострочена заборгованість по процентах 1 181,78 доларів США: заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту 1 695,93 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 1946,29 грн., всього: 17 248,12 доларів США, що станом на 17.11.2010 за курсом НБУ становить 136875, 90 грн. та 3 642,22 грн., штраф за невиконання умов договору іпотеки щодо страхування предмета іпотеки у розмірі 5% від його заставної вартості в сумі 8200,00 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №13/07/К-МБ-04 від 26.09.2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №13/07/1-МБ-04 від 26.09.2007 року: однокімнатна квартира, загальною площею 33,6 кв.м., що знаходиться за 2 адресою: [ADDRESS] . (реєстраційний номер 2448883) та належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Костопільським домобудівним комбінатом від 29.12.1993 року і Свідоцтва про право на спадщину реєстровий №1-2515, виданого Костопільською державною нотаріальною конторою від 24.09.1997 року та зареєстрованого КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі за №23, а також в реєстрі прав власності на нерухоме майно за №2448883. [INFO] боржник [PERSON] \~ померла, актовий запис про смерть №134 від 17.02.2022 року. Дану обставину позивач підтверджує листом\~ Костопільського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.07.2023 року\~ за вих.№ 11445, в якому зазначено, що виконавче провадження по виконавчому листу №2-599/2010 від 116.05.20212\~ виданого Костопільським районним судом Рівненської області про стягнення боргу з [PERSON] \~ шляхом звернення стягнення\~ на предмет іпотеки закінчено у зв`язку зі смертю боржника. На час відкриття спадщини зобов`язання за кредитним договором №13/07/К-МБ-04 від 26.09.2007 року залишилося невиконаним та згідно розрахунку заборгованості станом на 16.02.2021\~ становить 43 974,44 доларів США. Так, в 01 серпня 2023 року ПАТ КБ "Укргазбанк" подало до Костопільської районної державної нотаріальної контори\~ вимогу кредитора на загальну суму 107579,75 дол.США, що підтверджується копією листа за вих.№50308/501/2023 від 01.08.2023 року. 09 серпня 2023 року дану вимогу (претензію) було отримано Костопільською районною державною нотаріальною конторою, що підтверджується листом нотаріальної контори від 29.08.2023 за №211/02-14. 01 вересня 2023 року ПАТ КБ "Укргазбанк" отримав відповідь від Костопільської районної державної нотаріальної контори,\~ якій зазначалось, що претензія Банку зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ 29 серпня 2023 року за №198 та на підставі цієї претензії 29.08.2023 було заведено спадкову справу №53/2023\~ після смерті померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , лист завідувача Костопільської районної державної нотаріальної контори Доброскокової А.М. за вих.№211/02-14 від 29.08.2023 року. Норми права, які регулюють спірні правовідносини: Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Аналіз вказаних норм права дає підстави вважати, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника та для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, необхідно встановити дійсний розмір вимог кредитора (перевірити розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника,\~ належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що відповідач відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті боржника [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Згідно із частиною першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Так, позивач зазначає, що останнім місцем проживання [PERSON] було за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження даних обставин позивач долучив копії відповіді адресно-довідкового бюро УДМС України від 02.02.2021 та відповіді адресно-довідкового бюро УДМС України від 07.04.2020, де зазначено адресу реєстрації [PERSON] з 15.08.2012 та [PERSON] з 12.08.1996 : [ADDRESS] . Так, відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Між тим, зазначені норми підлягали б до застосування за умови, що відповідач є спадкоємцем боржника. Тоді як позивачем не доведено та не обґрунтовано, що відповідач є спадкоємцем померлої позичальниці на підставі відносин спорідненості та за правилами ч.3\~ ст.1268 ЦК України постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суд рахує, що докази подані позивачем не є належним, в розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки не містить інформації на підтвердження того, що саме на час відкриття спадщини відповідач та спадкодавець [PERSON] проживали чи були зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . З долучених документів неможливо встановити час, протягом якого боржник та відповідач проживали за встановленою адресою, а, відповідно, чи було це місце проживання спільним для них та чи проживали вони спільно на час відкриття спадщини - [INFO] . Очевидно, що зареєстроване місце проживання обох осіб за однією адресою не є безумовним доказом того, що відповідач дійсно проживав разом із боржником, та є особою, яка відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки положення Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Також позивачем не доведено та не обґрунтовано, що відповідач є спадкоємцем померлої боржниці на підставі відносин спорідненості та не з`ясовано дійсне коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті боржника. За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позиція з приводу того, що спільність реєстрації місць проживання відповідача та позичальника не є беззаперечним доказом встановлення факту їх постійного проживання однією сім`єю та саме по собі не може свідчити про прийняття відповідачем спадщини підтверджується постановами Верховного Суду від 31 травня 2018 року в справі № 661/2808/16-ц, від 11 липня 2018 року в справі № 551/19/17, від 15 березня 2018 року в справі № 489/2924/16-ц. Не заслуговують на увагу інші аргументи позивача про належність відповідача у справі, адже за змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Однак будь-яких доказів про це в матеріалах справи не зафіксовано. Крім того, на підставі належним чином оцінених доказів, суд дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що [PERSON] є спадкоємцем померлої [PERSON] (за законом чи заповітом), а також, що вона постійно проживала за місцем своєї реєстрації на час відкриття спадщини. Також не з`ясовано дійсне коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті. Відсутнє й підтвердження позивачем факту ухилення відповідача від прийняття спадщини чи отримання свідоцтва. Також доказів того, що вимога кредитора була отримана безпосередньо відповідачем та залишилася без відповідного реагування, також немає. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Тому, після встановлення указаних обставин, враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач на їх обґрунтування, суд приходить до висновку про необгрунтованість та безпідставність позовних вимог, що є підставою для відмови в їх задоволенні. Судові витрати в сумі 7815,00 грн., що понесені позивачем при розгляді справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на його ж рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed