Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом в якому просить, з урахуванням заяви про виправлення технічної описки: -стягнути з Акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА» на його 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок фізичного знищення транспортного засобу SUBARU FORESTER 2,5і, реєстраційний номер [NUMBER] у дорожньо-транспортній пригоді від 17 лютого 2017 року; -стягнути з [PERSON] на його користь 298 215 (двісті дев`яносто вісім тисяч двісті п`ятнадцять) гривень 80 копійок, у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок фізичного знищення транспортного засобу SUBARU FORESTER 2,5і, реєстраційний номер [NUMBER] у дорожньо-транспортній пригоді від 17 лютого 2017 року. 2 980 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят) гривень 86 копійок, у рахунок відшкодування понесених позивачем витрат на проведення автотоварознавчих та автотехнічного експертних досліджень та моральну шкоду в розмірі 150 00,00 грн.; -також просить стягнути судові витрати. Позов мотивований наступним. 17.02.2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода. Про що складено протокол щодо [PERSON] за порушення вимог Правил дорожнього руху (ПДР), внаслідок чого сталося зіткнення із автомобілем під керуванням позивача. Вважає винним в скоєнні ДТП відповідача [PERSON] , відповідальність якого була застрахована в АТ «СК «Країна». Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 3 квітня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача [PERSON] закрите у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 22 травня 2017 року вищевказана постанова суду скасована, провадження у справі відносно [PERSON] закрите на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, упродовж яких може бути розглянута справа. Згідно висновку експерта від 11.04.2017 року, в дорожній ситуації, яка склалася, водій автомобіля HONDA ACCORD, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , маючи намір поза межами перехрестя виконати лівий поворот, повинен був впевнитися, що не створить небезпеки іншим учасникам руху, тобто, повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1. ПДР України. Відповідно до висновку №Вз-116 від 14 березня 2017 року, вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля SUBARU FORESTER 2,5і, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження 17 лютого 2017 року в результаті ДТП, в цінах на дату завершення виконання дослідження, складає 613 019,56 грн; ринкова вартість вказаного транспортного засобу складає 597 633,24 грн; вартість матеріального збитку, з технічної точки зору власнику легкового автомобіля SUBARU FORESTER 2,5і, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження 17 лютого 2017 року в результаті ДТП, визначається такій, що дорівнює ринковій вартості на момент пошкодження і складає 597 633,24 грн. Оскільки, згідно висновку \~ \~ \~ \~№Вз-116 від 14 березня 2017 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу SUBARU FORESTER 2,5і, реєстраційний номер [NUMBER] перевищила його \~ \~ \~ \~ринкову вартість (613 019,56 \~ \~ \~ \~> 597 \~ \~ \~ \~633,24), вартість матеріальної шкоди, спричиненої \~ \~ \~ \~власнику вказаного \~ \~ \~ \~транспортного \~ \~ \~ \~засобу, \~ \~ \~ \~складає 597633,24 грн., а транспортний засіб є фізично знищеним, і його відновлення (ремонт) є економічно недоцільним. Відповідно до висновку №АВз-678 від 1 грудня 2017 року, ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу SUBARU FORESTER 2,5і, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , після його пошкоджень, на дату скоєння ДТП 17 лютого 2017 року, складає 199 417,44 грн. У відповідності до п. 30.2. ст. 30 Закону №1961-ІУ якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки шкода заподіяна майну (транспортному засобу) [PERSON] перевищує визначену полісом страхову суму (100 000 грн), розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою у 100 000 грн (п. 36. 1 ст. 36 Закону №1961-ІУ). Таким чином, відповідно до поданих документів і визначеної полісом страхової суми, на користь позивача підлягає стягненню з AT «СК «КРАЇНА» страхове відшкодування за шкоду пов`язану з фізичним знищенням майна (транспортного засобу), у розмірі 100 000 грн. З огляду на те, що витрати на ремонт транспортного засобу SUBARU FORESTER 2,5і, реєстраційний номер [NUMBER] (613 019,56 грн) перевищують його вартість до дорожньо-транспортної пригоди (597 633,24 грн), стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до (597 633,24 грн) та після дорожньо-транспортної пригоди (199 417,44 грн), з вирахуванням страхового відшкодування (100 000 грн), а саме: 298 215,80 грн (597 633,24 - 199 417,44 - 100 000) = 298 215,80 . У зв`язку із настанням ДТП та пошкодженням (знищенням) належного позивачеві майна, останнім були понесені витрати, які відповідно до ст. ст. 22, 1166, 1187 ЦК України підлягають стягненню з відповідача-1 як збитки (втрати), яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням речі, та які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, у загальній сумі 2 980,86 грн, які були сплачені позивачем: Херсонській торгово-промисловій палаті за проведення автотоварознавчих досліджень: висновки №Вз-116 від 14 березня 2017 року (квитанція №156 від 06.03.2017 на суму 1 908 грн); №АВз-678 від 01.12.2017 (квитанція №1122 від 17.11.2017 на суму 397,50 грн); Херсонському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України за проведення експертного дослідження №512К-АТ від 11 квітня 2017 року (квитанція №TS212532 від 07.04.2017 на суму 675,36 грн) (1908 + 397,50 + 675,36) = 2 980,86. Крім того позивач зазначає наступне. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачеві була заподіяна моральна шкода, яку останній оцінює у 150\~000\~грн. У результаті протиправних дій відповідача-1, який грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення з транспортним засобом SUBARU FORESTER 2,5і, реєстраційний номер [NUMBER] , позивач отримав тілесні ушкодження та знаходився на амбулаторному лікуванні у Херсонській обласній клінічній лікарні, з діагнозом: закрита черепно-мозкова\~травма,\~струс головного\~мозку,\~забій тканин\~голови,\~садна лівої\~вушної раковини. За висновком магнітно-спіральної комп`ютерної томографії (МСКТ) голови встановлено ознаки забою м`яких тканин лівого вуха; перевентрикулярний набряк речовини мозку; поміркована зовнішня гідроцефалія. За результатами медичного огляду [PERSON] судово-медичним експертом встановлено наявність в області лівої вушної раковини забійної рани 0,2x2,0 см; крововиливу і припухлості м`яких тканин в лівій завушній області; обмежений огляд вгору; слабкість конвергенції; біль при русі очних яблук. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №212 від 1 квітня 2017 року тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, забійної рани голови, синця, крововиливу лівої вушної раковини та лівої завушної області виникли від дії тупого предмету, не виключено 17 лютого 2017 року у салоні автомобіля при зіткненні з іншим автомобілем, відносяться до\~легких тілесних\~ушкоджень, які потягли короткочасний розлад здоров`я. Моральна шкода також була завдана позивачеві у зв`язку із фізичним знищенням належного його транспортного засобу SUBARU FORESTER, реєстраційний номер [NUMBER] , єдиного у сім`ї транспортного засобу. Розраховуючи розмір моральної шкоди позивач виходив: по-перше, з тривалості фізичних та моральних страждань. Загальна тривалість негативних явищ у житті позивача, створених протиправними діями [PERSON] , склала три роки; по-друге, з тривалості лікування, реабілітації і відновлення попереднього стану фізичного і психічного здоров`я, що тривало більше одного року; по-третє, з тяжкості завданих травм і пережитих потрясінь. Оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивач виходив, насамперед, із глибини душевної травми, завданої фізичним болем і стражданнями від отриманих травм, знищенням майна, протиправної поведінки щодо нього, перенесеного стресу, необхідності відновлення фізичного і психічного здоров`я, вимушених змін у житті позивача і пережитих труднощів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Від представника відповідача АТ «СК «Країна» надійшов відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказано, що позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку із тим, що судом не встановлено вину відповідача [PERSON] в ДТП. Про відмову на ім`я позивача було направлено лист. Від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Відзив мотивований наступним. Вина у скоєнні ДТП має бути встановлена судовим рішенням, а не висновком експерта. Крім того, вважає, що винним в ДТП є [PERSON] , оскільки він керував автомобілем, який перед зіткненням здійснював обгін на швидкості, що значно перевищує швидкість пересування, дозволену у місті. Крім того з відеозапису ДТП вбачається, що винним в його скоєнні є саме позивач. Позивач [PERSON] подав відповідь на відзив, в якому висловив незгоду із доводами відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] подав заперечення на дану відповідь, вказавши на недоведеність його вини в скоєнні ДТП та наявності вини в даній пригоді [PERSON] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, крім того зазначено, що питання про призначення експертизи за клопотанням учасників справи буде вирішено в судовому засіданні після заслуховування сторін та дослідження матеріалів справи. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.03.2021 року призначено по справі судову авто-технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання визначені судом з урахуванням пропозицій сторін та зупинене провадження у справі. Постановою Херсонського апеляційного суду від 01.07.2021 року змінено ухвалу суду першої інстанції від 12.03.2021 року та доповнено резолютивну частину питаннями та визначено експертну установу. Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 30.09.2021 року змінено експертну установу. Відповідно до реєстру передачі справ та матеріалів судді 04.06.2024 року передано матеріали цивільної справи без виконання ухвали про призначення експертизи, у зв`язку із відсутністю оплати за проведення експертизи. 05.06.2024 року ухвалою Херсонського поновлено провадження та призначено судове засідання. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, з підстав, зазначених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Щодо проведення експертизи вказав, що клопотання про проведення експертизи заявляв відповідач [PERSON] , позивач не просив її призначати. Представник відповідача АТ «СК «Країна» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав зазначених у відзиві, просив відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання, після відновлення провадження у справі не з`явилися, про дату та час розгляду повідомлі належним чином, причини неявки суду не відомі. В судових засіданням до призначення експертизи, його представник позовні вимоги не визнала, з підстав викладених у відзиві, просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. В протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 211087 від 17.02.2017 року зазначено, що 17.02.2017 року о 15.40 год. [PERSON] керував автомобілем Honda Accord, д.н. [NUMBER] , по вул. Перекопська, 6, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Subaru Fofester, д.н. [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Наведеним порушено п. 10.1, 12.3.в ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Постановою слідчого СВ Херсонського ВП ГУНП УМВС України в Херсонській області від 31.03.2017 року кримінальне провадження № 12017230040000945 за фактом ДТП, яка відбулася 17.02.2017 року за участю автомобілів Honda Accord, д.н. [NUMBER] та Subaru Fofester, д.н. [NUMBER] , закрито у зв`язку із відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 3 квітня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача [PERSON] закрите у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 22 травня 2017 року вищевказана постанова суду скасована, провадження у справі відносно [PERSON] закрите на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, упродовж яких може бути розглянута справа. За таких обставин встановлено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] , за ст. 124 КУпАП закрито з нереабілітуючих підстав. Цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу Honda Accord, д.н. [NUMBER] відповідно до полісу № АК1070217, діючого станом на 17.02.2017 року застрахована в АТ «СК «Країна». Відповідно до висновку експертного дослідження №512К-АТ від 11 квітня 2017 року Херсонського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, проведеного на підставі звернення [PERSON] : 1. У дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля SUBARU FORESTER, реєстраційний номер [NUMBER] повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3., 12.4. ПДР України. У дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля HONDA ACCORD реєстраційний номер [NUMBER] повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1. ПДР України. 2. У дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля SUBARU FORESTER, реєстраційний номер [NUMBER] не мав технічної можливості попередити настання даної дорожньо-транспортної події шляхом виконання вимог ПДР України. У дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля HONDA ACCORD, реєстраційний номер [NUMBER] мав технічну можливість попередити настання даної дорожньо- транспортної події шляхом виконання вимог ПДР України. Відповідно до квитанції від 07.07.2017 року, оплата за дане дослідження становить 675,36 грн. У висновку експертного товарознавчого дослідження №Вз-116 від 14.03.2017 року вказано, що вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля SUBARU FORESTER 2,5і, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження 17 лютого 2017 року в результаті ДТП, в цінах на дату завершення виконання дослідження, складає 613 019,56 грн; ринкова вартість вказаного транспортного засобу складає 597 633,24 грн; вартість матеріального збитку, з технічної точки зору власнику легкового автомобіля SUBARU FORESTER 2,5і, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження 17 лютого 2017 року в результаті ДТП, визначається такій, що дорівнює ринковій вартості на момент пошкодження і складає 597 633,24 грн. З квитанції до прибуткового касового ордеру № 196 від 06.03.2017 року вбачається, що вартість автотоварознавчої експертизи становить 1908,00 грн. З висновку експертного автотоварознавчого дослідження №АВз-678 від 01.12.2017 року, ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу SUBARU FORESTER 2,5і, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , після його пошкоджень, на дату скоєння ДТП 17 лютого 2017 року, складає 199 417,44 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №1122 від 17.11.2017 року вартість автотоварознавчої експертизи становить 397,50 грн. [PERSON] подав повідомлення за № 2214 від 23.02.2017 року в АТ «СК «Країна» про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи. До відзиву АТ «СК «Країна» долучено лист на ім`я позивача за № 6269 від 07.07.2017 року, де вказано на відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування по даному випадку (ДТП, яке відбулося 17.02.2017 року), з посиланням на п.п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте доказів направлення даного листа позивачу з боку відповідача АТ «СК «Країна» не надано. За висновком магнітно-спіральної комп`ютерної томографії (МСКТ) голови від 18.02.2017 року у [PERSON] встановлено ознаки забою м`яких тканин лівого вуха; перевентрикулярний набряк речовини мозку; поміркована зовнішня гідроцефалія. Відповідно до\~висновку судово-медичної\~експертизи №212\~від 01.04.2017\~року [PERSON] \~заподіяні тілесні\~ушкодження у\~виді струсу\~головного мозку,\~забійної рани\~голови,\~синця,\~крововиливу лівої\~вушної раковини\~та лівої\~завушної області\~виникли від\~дії тупого\~предмету,\~не виключено\~17.02.2017\~року у\~салоні автомобіля\~при зіткненні\~з іншим\~автомобілем,\~відносяться до\~легких тілесних\~ушкоджень, які потягли короткочасний розлад здоров`я. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою є обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст. 32 п. 32.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ч.2 ст. 38 КУпАП встановлено, що, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті. При цьому, п. 7 ст.247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Однак, як зазначив Верховний Суд у своїх постановах від 07.02.2018 року у справі №910/18319/16 та від 18 лютого 2020 року у справі №916/2586/18, що з правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі статті 38 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не звільняє від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ні водія, який спричинив ДТП, ні страхову компанію, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність такого водія. Відповідач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини в скоєнні ДТП 17.02.2017 року, внаслідок якої автомобіль, що належить позивачу був пошкоджений. З огляду на вищезазначене, за основу для визначення розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу суд бере висновки №Ве-116 від 14.03.2017 року та №АВе-678 від 01.12.2017 року, за якими вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля SUBARU FORESTER 2,5і, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження 17 лютого 2017 року в результаті ДТП, в цінах на дату завершення виконання дослідження, складає 613 019,56 грн; ринкова вартість вказаного транспортного засобу складає 597 633,24 грн; вартість матеріального збитку, з технічної точки зору власнику легкового автомобіля SUBARU FORESTER 2,5і, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження 17 лютого 2017 року в результаті ДТП, визначається такій, що дорівнює ринковій вартості на момент пошкодження і складає 597 633,24 грн.; ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу SUBARU FORESTER 2,5і, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , після його пошкоджень, на дату скоєння ДТП 17 лютого 2017 року, складає 199 417,44 грн., - тобто вартість відновлювального ремонту більша ринкової вартості. Так, на підставі вище викладеного та відповідно до досліджених доказів, враховуючи визначеної полісом страхової суми, на користь позивача підлягає стягненню з AT «СК «КРАЇНА» страхове відшкодування за шкоду пов`язану з фізичним знищенням майна (транспортного засобу), у розмірі 100 000 грн. З огляду на те, що витрати на ремонт транспортного засобу SUBARU FORESTER 2,5і, реєстраційний номер [NUMBER] (613 019,56 грн) перевищують його вартість до дорожньо-транспортної пригоди (597 633,24 грн), стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до (597 633,24 грн) та після дорожньо-транспортної пригоди (199 417,44 грн), з вирахуванням страхового відшкодування (100 000 грн), а саме: 298 215,80 грн. (597 633,24 - 199 417,44 - 100 000) = 298 215,80 грн. Крім того з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача витрати на проведення експертних досліджень в сумі 2980,86грн. Щодо моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини третьої статті 23\~ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.4\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується». Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода - це прямий наслідок внаслідок заподіяння протиправної дії. Встановлення факту заподіяння моральної шкоди суд вважає беззаперечним. Так, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм законодавства (постанова ВП ВС від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ (рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» (Novoseletskiy v. Ukraine, заява № 47148/99). У постанові ОП КЦС ВС від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. В деяких випадках в законодавстві визначено мінімальний розмір моральної шкоди. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц). Розмір моральної шкоди встановлюється такими доказами, як показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад медичними довідками, висновками) та іншими документами тощо, що підтверджують обставини, що мають значення для доказування факту заподіяння моральної шкоди, обґрунтування визначеного позивачем розміру компенсації і т.ін. Судом встановлено що внаслідок дій відповідача [PERSON] , доказів іншого не надано, автомобіль, який належить [PERSON] був пошкоджений, а сам позивач отримав тілесні ушкодження. Відповідачем АТ "СК "Країна" не надано належних та допустимих доказів, що ним поведено розслідування даного страхового випадку, а сама обставин ДТП, яка відбулася 17.02.2017 року. Враховуючи даний факт, суд вважає доведеним факт завдання моральної шкоди. При визначені розміру заподіяної позивачам моральної шкоди, суд враховує характер і обсяг душевних та психічних страждань, які зазнав позивач, характер немайнових втрат, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також те, що наслідки ДТП, що сталася 17.02.2017 року були та є психотравмуючими для позивача [PERSON] , та якому внаслідок ДТП були спричинені легкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим, заподіяні душевні страждання як психологічне підґрунтя моральної шкоди. Разом з тим, заявлена сума моральної шкоди у розмірі 150000,00 грн., є вочевидь необґрунтованою та непідтвердженою належними та допустимими доказами. На підставі викладеного, виходячи з критерієм розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 20000,00 грн. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням положень закону України «Про судовий збір». Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір 4012,00 грн. (позовні вимоги щодо матеріальної шкоди) та 2250,00 грн. (позовні вимоги щодо моральної шкоди). Так, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача за судовий збір пропорційно до позовних вимог, що підлягають задоволенню, 3297,09 грн. (292,50 грн. позовні вимоги про стягнення моральної шкоди + 3004,59 грн. за вимоги щодо стягнення майнової шкоди). З відповідача АТ «СК «Країна» підлягає стягненню на користь позивача за судовий збір пропорційно до позовних вимог, що підлягають задоволенню, 1007,41 грн.. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial