Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] (далі за текстом відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що 29.10.2023 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачкою було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідачка отримала кошти у розмірі 10\~500 гривень. У зв`язку з невиконанням умов договору щодо повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 37\~275 грн, у тому числі 10\~500 гривень за основною сумою боргу, 26\~775 грн за нарахованими відсотками. 14.06.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем було укладено договір факторингу, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідачки на суму 37\~275 гривень. 22.10.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 10\~000 гривень. У зв`язку з невиконанням умов договору щодо повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 83\~500 гривень, у тому числі 10\~000 гривень за основною сумою боргу, 73\~500 грн за нарахованими відсотками. 19.09.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем було укладено договір факторингу, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідачки на суму 83\~500 гривень. 22.10.2023 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивачка отримала кредит у розмірі 1\~500 гривень. У зв`язку з невиконанням умов договору щодо повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 6\~862,50 гривень, у тому числі 1\~500 гривень за основною сумою боргу, 5\~362,50 грн за нарахованими відсотками. 29.04.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та позивачем було укладено договір факторингу, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідачки на суму 6\~862,50 гривень. Таким чином, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за трьома кредитними договорами на загальну суму 127\~637,50 гривень. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідачки в судовому порядку, крім того, просить стягнути судові витрати. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2024 відкрито провадження у справі, відповідачці встановлено строк для подання відзиву. Від представниці відповідачки надійшов відзив, у якому вона повністю заперечила проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними. Зокрема, зазначила, що всі три спірні договори не містять ознак кредитного договору, оскільки вони в порушення вимог чинного законодавства не укладені у письмовій формі. Крім того, зазначила, що позивачем не надано пояснення, щодо нарахування заборгованості за відсотками; заявлені позивачем суми процентів не грунтуються на умовах договору, а тому задоволенню не підлягають. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався з матеріалами справи, позивач не надав, хоча на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування. Наданий позивачем розрахунок є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача. На думку сторони відповідача, документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також її розмір, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, однак позивачем на надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому не має підстав вважати розмір заборгованості, зазначений у розрахунку та довідці, правильним. Також на думку сторони відповідача, розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, з чим відповідачка не може погодитись. Зазначає, що відповідно до вимоги Закону України «Про захист право споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення щодо несправедливих умов в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Відповідач посилається на положення ст. 21 Закону «Про споживче кредитування», згідно з якими у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшої за 15 відсотків суми простроченого платежу. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які явно завищені, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам верховенства права. Сторона відповідача у своєму відзиві також посилається на те, що позивач не вживав заходів щодо досудового врегулювання спору, матеріали справи не містять доказів направлення позивачем досудових вимог, у тому числі щодо звернення до позичальника про дострокове погашення заборгованості за кредитом, а відтак позовна заява про стягнення заборгованості є поданою з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необгрунтованою та передчасною. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому він не погодився з доводами сторони відповідача, вважаючи їх безпідставними та необгрунтованими. Зазначив, що всі три договори було укладено в електронній формі, за допомогою одноразового ідентифікатора відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», позичальник був належним чином ідентифікований та верифікований, сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору, кредити відповідачці були видані. Позивач вважає факт укладення відповідачем кредитного договору доведеним, а позовні вимоги законними та обгрунтованими. Щодо розрахунку заборгованості позивач зазначив, що відповідно до умов кредитного договору кошти було надано позичальнику на реквізити платіжної банківської картки, вказаної позичальником при реєстрації на сайті. Відповідачка як власниця карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, могла власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування або отримання коштів, а також могла подати до суду свій власний розрахунок, якщо вона не згодна з розрахунками заборгованості, наданими позивачем або ставить під сумнів правильності доданого до матеріалів розрахунку заборгованості. Відповідачкою не надано суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача, а саме, що кошти не були зараховані на її картковий рахунок або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Позивач зазначив, що він звернувся до первинних кредиторів щодо детальних розрахунків заборгованості, але станом на 09.01.2025 отримано детальний розрахунок тільки за одним договором (№ 10215-10_2023). Щодо нарахування відсотків позивач також зазначив, що їхній розмір визначено договором, жодних заперечень щодо змісту чи умов правил надання кредиту відповідачкою при укладенні кредитного договору висловлено не було. Підписавши кредитний договір, відповідачка посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами. При укладенні кредитного договору волевиявлення сторін було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом, у відповідачки була можливість відмовитися від підписання кредитного договору. В судові засідання, призначені на 09.12.2024, 24.12.2024 та 23.01.2025, сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином, скористалися своїм правом надання заяв по суті (відзиву та відповіді на відзив). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на належне повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, наявність відзиву відповідача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,\~5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.ст 3, 6, 627 ЦК України\~в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст.\~634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.\~629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі ст.\~526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України, передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст.\~610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.\~2\~ст.\~1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. До відносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу України, що регулюють договір позики. Згідно зі ст.\~1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що 29.10.2023 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою укладено договір позики № 76677971, відповідно до якого відповідачка отримала позику у розмірі 10\~500 гривень на строк 20 днів, з процентною ставкою 2,5 % на день, зниженою процентною ставкою у розмірі 1 % на день, і процентною ставкою за понадстрокове користування позикою у розмірі 2,7 % на день (а.с. 9-12). Вказаний кредитний договір укладений за допомогою електронного сервісу та підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора JtDUj3HIb1, містить усі істотні умови, тому є чинним та обов`язковим для виконання. Крім того, у договорі вказані реквізити карткового рахунку [NUMBER] , на який повинні бути перераховані кошти. Відповідачка, підписавши договір позики, прийняла на себе зобов`язання за вказаним договором, зокрема, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти від суми позики (пункт 1 договору). Факт відступлення права вимоги від ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» підтверджується договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 13-14), додатковою угодою № 2 до договору факторингу від 28.07.2021 (а.с. 15), додатковою угодою № 22 до договору факторингу від 11.04.2024 (а.с. 16), актом прийому-передачі Реєстру Боржників №\~22 від 11.04.2024 (а.с. 17), витягом з реєстру боржників № 22 до договору факторингу від 11.04.2024 (а.с. 18). 22.10.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою укладено договір про надання фінансового кредиту № 30240-10/2023, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 10\~000 гривень строком на 360 днів, зі сплатою процентів 2,50 % на день та періодичністю сплати кожні 20 днів (а.с. 25-27). Вказаний кредитний договір укладений за допомогою електронного сервісу та підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора W1283, містить усі істотні умови, тому є чинним та обов`язковим для виконання. Крім того, у пункті 1.6. договору вказані реквізити карткового рахунку [NUMBER] , на який повинні бути перераховані кошти. До договору додано додаток № 1 від 22.10.2023 з графіком платежів (а.с. 28) та паспорт споживчого кредиту (а.с. 29), які також підписані електронним підписом одноразового ідентифікатора W1283. Відповідачка, підписавши договір про надання фінансового кредиту, прийняла на себе зобов`язання за вказаним договором, зокрема, повернути наданий кредит та сплатити проценти (пункт 1.1 договору). Факт відступлення права вимоги від ТОВ «Аванс Кредит» підтверджується договором факторингу № 19092024 від 19.09.2024 (а.с. 30-32), актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 19.09.2024 (а.с. 33), витягом з реєстру боржників до договору факторингу від 19.09.2024 (а.с. 34). 22.10.2023 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачкою укладено договір про надання фінансового кредиту № 10215-10/2023, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 1\~500 гривень строком на 360 днів, зі сплатою процентів 2,50 % на день та періодичністю сплати кожні 20 днів (а.с. 38-40). Вказаний кредитний договір укладений за допомогою електронного сервісу та підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора W8851, містить усі істотні умови, тому є чинним та обов`язковим для виконання. Крім того, у пункті 1.6. договору вказані реквізити карткового рахунку [NUMBER] , на який повинні бути перераховані кошти. До договору додано додаток № 1 від 22.10.2023 з графіком платежів (а.с. 41) та паспорт споживчого кредиту (а.с. 42), які також підписані електронним підписом одноразового ідентифікатора W8851. Відповідачка, підписавши договір про надання фінансового кредиту, прийняла на себе зобов`язання за вказаним договором, зокрема, повернути наданий кредит та сплатити проценти (пункт 1.1 договору). Факт відступлення права вимоги від ТОВ «Стар Файненс Груп» підтверджується договором факторингу № 29042024-1 від 29.04.2024 (а.с. 43-44), актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 29.04.2024 (а.с. 45), витягом з реєстру боржників до договору факторингу від 29.04.2024 (а.с. 46). Оцінюючи доводи сторін, наведені у відзиві та у відповіді на відзив, суд зазначає наступне. Щодо укладення договорів в електронному вигляді та отримання відповідачкою кредитних коштів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст.\~3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.\~12 ч.\~1 ст.\~3 Закону). Відповідно до ч.\~3 ст.\~11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.\~4 ст.\~11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч.\~6 ст.\~11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього\~Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього\~Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.\~8 ст.\~11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.\~12 цього\~Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 545/1750/21 (постанова від 29.05.2024). На підставі викладеного, суд вважає встановленими обставини укладення всіх трьох договорів про надання позики та кредитів. Щодо нарахування процентів та визначення сум заборгованості за наданими кредитами. На підтвердження сум заборгованості позивачем було надані: Розрахунок заборгованості за договором позики № 76677971 за період з 11.04.2024 до 30.09.2024, відповідно до якого сума заборгованості відповідачки складає 37\~275 грн, у т.ч. 10\~500 грн за тілом боргу, 26\~775 грн за відсотками (а.с. 19). Розрахунок заборгованості за договором № 30420-10/2023 від 22.10.2023 за період з 19.09.2024 по 30.09.2024, відповідно до якого сума заборгованості відповідачки складає 83\~500 грн, у т.ч. 10\~000 грн за тілом кредиту, 73\~500 грн за відсотками (а.с.\~35). Розрахунок заборгованості за договором № 10215-10/2023 від 22.10.2023 за період з 29.04.2024 по 30.09.2024, відповідно до якого сума заборгованості відповідачки складає 6\~862,50 грн, у т.ч. 1\~500 грн за тілом кредиту, 5\~362,50 грн за відсотками (а.с.\~47). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. На переконання суду, ці письмові докази є неналежними, оскільки на їх підставі не можна пересвідчитися в правильності розрахунку заборгованості, відповідно до умов, визначених договорами. Всі три довідки підписані представником позивача, а не первісного кредитора, не містять належних періодів нарахування відсотків, які відповідають датам укладення договорів, а також з них не можна переконатися у тому, що алгоритм нарахування відсотків, а також визначення остаточної суми заборгованості є правильними. Спроби суду самостійно здійснити перерахунок та пересвідчитися в правильному визначення розміру заборгованості не призвели до позитивного результату через відсутність належних періодів її нарахування. В подальшому, разом з відповіддю на відзив, позивачем було надано детальний розрахунок за кредитним договором № 10215-10/2023 (а.с. 118-121), підписаний електронним цифровим підписом ТОВ «Стар Файненс Груп» (а.с. 122) з наведеними періодами та належними сумами, дослідивши який, суд виявив розбіжності в розмірах нарахованих сум і не зміг переконатися в правильності розрахунку заборгованості та його відповідності умовам кредитного договору. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Відповідачка у своєму відзиві взагалі заперечила проти наявності заборгованості, вважаючи що її розрахунок не підтверджено належними бухгалтерськими документами. Позивач у відповіді на відзив зазначив, що ним було направлено запити до первісних кредиторів щодо детального розрахунку заборгованості за кредитами, але отримано лише від одного (ТОВ «Стар Файненс Груп»). Від інших первісних кредиторів детальні розрахунки на момент розгляду справи (23.01.2025) так і не надійшли, що позбавляє суд самостійно встановить правильність розрахунків. Таким чином, суд не знайшов підтвердження розрахункам заборгованості за відсотками за договором позики № 76677971 від 29.10.2023, кредитним договором № 30240-10/2023 від 22.10.2023, кредитним договором № 10215-10/2023. Відтак, суд, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,

Outcome: partial