Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 22 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві особистої власності належить вказана квартира, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 20.03.1998 року, посвідченим державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області Полковніковою Т.А., на якому наявний реєстраційний надпис Білоцерківського БТІ від 23 березня 2006 року за №10179431, однак позивачу було відмовлено в укладенні договору купівлі продажу вказаної квартири, оскільки квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно протоколу автоматизованого розподілу, вищевказані матеріали заяви передані для розгляду судді Кіхтенку С.О. Ухвалою суді Богуславського районного суду Київської області Кіхтенка С.О. від 30 березня 2021 року, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.26). 29 червня 2021 року ухвалою суду підготовче провадження по цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.40). 19 жовтня 2021 року від відповідачки по справі [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідачка просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права особистої власності на квартиру, оскільки між нею та [PERSON] хоч і було розірвано шлюб згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 12.05.1997, однак вони з позивачем примирилися, почали планувати майбутнє разом та придбали за спільні кошти спірну квартиру, меблі. Квартиру планували в подальшому для проживання їх спільної дочки [PERSON] . Відділом реєстрації актів громадянського стану Богуславського районного управління юстиції Київської області шлюб між сторонами було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 30.03.1999 зроблено запис за № 37. Згідно договору купівлі-продажу квартири посвідченого державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори, який зареєстровано в реєстрі за №1556, спірна квартира придбана 20.03.1998, тобто до набрання чинності СК України, тому вирішуючи спір у цій частині, застосуванню до спірних правовідносин підлягають положення КЗпШС України, чинного на момент придбання спірного майна в період шлюбу, статтею 44 якого передбачено, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Таким чином, відповідачка вважає, що позивачем не було спростовано презумпцію спільності майна подружжя, а тому в задоволені позову необхідно відмовити. Суддею Кіхтенком С.О. справа по суті не була розглянута.\~ Згідно розпорядження керівника апарату Богуславського районного суду Київської області № 123 від 25.06.2024 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пункту 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, Засад використання автоматизованої системи документообігу Богуславського районного суду Київської області та рішення зборів суддів Богуславського районного суду Київської області від 19.06.2024 № 9, у зв`язку із припиненням трудових відносин судді [PERSON] (звільнення судді Богуславського районного суду Київської області Кіхтенка Сергія Олександровича на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України), здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2024, автоматизованою системою документообігу дану справу розподілено судді Тітову М.Б. Ухвалою судді від 26 вересня 2024 року було прийнято до свого провадження вказану позовну заяву та судовий розгляд справи по суті на 28 жовтня 2024 року на 09 годину 30 хвилин, який в подальшому було відкладено востаннє на 16 січня 2025 року на 16 годину 30 хвилин. Позивач [PERSON] в судове засідання 16.01.2025 не з`явився, подав до суду заяву про продовження судового розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Під час проведення судового засідання 25.12.2024 позивач [PERSON] позов підтримав, обгрунтувавши свої вимоги вищевикладеними фактами та доказами. Відповідачка\~ [PERSON] в судове засідання 16.01.2025 не з`явилася, по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. 19 жовтня 2021 скористалася правом на подання відзиву на позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 листопада 1983 року між [PERSON] та [PERSON] , було зареєстровано шлюб, який згідно рішення Богуславського районного суду Київської області у справі № 2-248 від 12 травня 1997 року було розірвано. Місце проживання дочки [PERSON] , 1984 року народження визначено з [PERSON] . З тексту судового рішення вбачається, що на момент розгляду справи про розірвання шлюбу, сторони проживають окремо один від одного, відповідачка\~ фактично має другу сім`ю. Рішення\~ суду набрало законної сили 13.05.1997 року. (а.с. 12). Згідно копії повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 30.11.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області, 30 березня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 37 (а.с. 13). 20 березня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області Полквніковою Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 4926, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , загальною площею 64,30 кв.м., що підтверджується копією дублікату договору купівлі продажу квартири (а.с. 14). Відповідно до Витягу про реєстрацію прав на нерухоме майно № 10179431 від 23.03.2006, право приватної власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , на підставі дублікату договору купівлі-продажу\~ 20.03.1998, Богуславська державна нотаріальна контора (дублікат договору видано 29.10.2005, № 4926),\~ зареєстровано за [PERSON] (а.с. 15). Згідно технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] ,\~ загальна площа квартири становить 64,30 кв.м., житлова площа 39,30 кв.м., підсобна площа 25,0 кв.м. (а.с. 16-18). Згідно звіту про оцінку майна СОД ФОП [PERSON] від 25.11.2020, станом на 25.11.2020 ринкова вартість квартири [ADDRESS] ,\~ загальною площею - 64,30 кв.м., складає 295 143,00 гривень (а.с. 19-20). Показами свідків\~ [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ,\~ підтверджується, що\~ [PERSON] в 1998 році було придбано квартиру [ADDRESS] . До цього [PERSON] проживав сам в цьому ж будинку в орендованій квартирі. На момент придбання [PERSON] квартири протягом тривалого часу сторони разом вже не проживали. Покази вищезазначених свідків є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про відомі їм обставини. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню враховуючи наступне. Згідно з ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України (далі СК України) зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01.01.2004. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004. До сімейних відносин, які існували до 01.01.2004, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Враховуючи те, що спірне майно придбано під час перебування у шлюбі та до набрання чинності СК України, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статтей КЗпШС України. Згідно зі ст. 22 КЗпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до вимог ст. 28 КЗпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. У разі придбання майна у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Визнаючи право особистої приватної власності одного з подружжя на майно, суд повинен установити той факт, що джерелом його набуття були особисті кошти цієї особи. Такі обставини підлягають доведенню (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 754/2265/17 (провадження №61-27989св18). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) зазначено, що «застосовуючи норму статті 22 КпШС України або статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя». Статтею 44 КЗпШС України визначалося, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Правило ст. 28 КЗпШС встановлює правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуто подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте після припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим та доведеним, що квартира квартиру [ADDRESS] , незважаючи на те, що була придбана в період зареєстрованого шлюбу між сторонами, є особистою приватною власністю позивача [PERSON] , оскільки куплена ним 20 березня 1998 році за особисті кошти у період роздільного проживання подружжя при фактичному припиненні шлюбу, що підтверджується рішенням Богуславського районного суду Київської області від 12.05.1997 у справі №2-248 про розірвання шлюбу, в якому зазначено, що на час розгляду справи у суді сторони фактично припинили шлюбні відносини. Жодних доказів того, що відповідачка [PERSON] приймала участь в придбанні квартири, суду не надано. При цьому, суд враховує, що з моменту розірвання шлюбу пройшов значний період часу, відомостей про те, що відповідачка виявляла намір користуватись вказаною квартирою, оформити право на частку квартири, як на спільне майно подружжя, суду не надано і судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved