Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем і після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ". На обґрунтування позову зазначила, що 03 жовтня 1992 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають дітей, які вже є дорослими, неповнолітніх дітей не мають. На теперішній час шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство вони не ведуть. Основною причиною припинення шлюбних відносин стало зловживання відповідачем алкогольними напоями. Відповідач ігнорує її пропозиції вирішити питання про розірвання шлюбу у позасудовому порядку, тому вона вимушена звернутися до суду з позовом. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, тому просить шлюб розірвати. 08 січня 2025 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 03 жовтня 1992 року Дніпровським відділом РАЦС м. Дніпродзержинська, актовий запис № 837, дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 11). \~ \~ \~ \~Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя сторін не склалося, вони не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, не мають спільного сімейного бюджету. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновлювати подружні відносини сторони не бажають, позивачка підтримала позов, а відповідач позов визнав, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, збереження шлюбу не відповідає їх інтересам, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved