Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

17.11.2023 позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею всі права і обов`язки забудовника в порядку спадкування за заповітом відносно житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого в [ADDRESS], які мав до моменту своєї смерті її батько [PERSON] , померлий [INFO] , отримавши їх в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері (її бабки) [PERSON] , померлої [INFO] , яка за життя, як і батько, не зареєструвала право власності на вищевказане домоволодіння. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що після смерті її батька [PERSON] вона, як спадкоємець за заповітом, звернулась у встановлений законом строк до нотаріуса, однак у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на вищевказане домоволодіння за померлими батьком та бабкою, тобто відсутності правовстановлюючого документа, їй було відмовлено у оформленні за нею права на спадщину після смерті батька, який після смерті своєї матері [PERSON] прийняв спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном (а.с. 2-3, 27-28). Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 11.12.2024 було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 53). Позивач просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала (а.с. 60). Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, (а.с. 58). У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , який помер [INFO] та який був сином [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу та свідоцтвами про смерть (а.с. 7, 8, 9, 10, 11, 21). Рішенням виконавчого комітету Андріївської селищної ради від 04.09.1963 № 18 надано дозвіл [PERSON] на перебудову її житлового будинку по [ADDRESS] , надано право індивідуальної перебудови цього житлового будинку та зобов`язано забудовника [PERSON] отримати в БТІ всю технічну документацію на право перебудови будинку на земельній ділянці за вищевказаною адресою та завірити її в держнотконторі (а.с. 14). Також Андріївською селищною радою [PERSON] було видано дозвіл на виконання будівельних робіт по перебудові житлового будинку з надвірними будівлями на присадибній ділянці [ADDRESS] на підставі генплану, затвердженого Андріївською селищною радою 04.09.1963 на право перебудови (а.с. 15). Згідно з актом Ізюмського БТІ від 14.03.1963 відповідно до рішення виконавчого комітету Андріївської селищної ради було проведено в натурі перевірку будинку, який буде перебудовано, за адресою: [ADDRESS] . Вказана перебудова на земельній ділянці передана [PERSON] (а.с. 16). 04.09.1963 було узгоджено проєкт перебудови житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). З довідки Андріївського старостинського округу Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області від 16.11.2023 вбачається, що дійсно в минулому часі житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] в теперішньому часі має поштову адресу: [ADDRESS] (а.с. 20). Відповідно до довідок Балаклійського БТІ від 23.02.2007 та 10.02.2009 за даними архівних реєстраційних матеріалів Балаклійського БТІ житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Другою Андріївською селищною радою 06.07.1950 на підставі рішення № 19 від 06.07.1950. Старий житловий будинок був знесений. Будівництво нового житлового будинку було розпочато на підставі рішення виконавчого комітету Андріївської селищної ради № 18 від 04.09.1963. Рік побудови 1964. Новий житловий будинок в експлуатацію прийнято не було, право власності на нього не переоформлено (а.с. 18, 19). Виходячи зі змісту частин першої і другої ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, реєстрації права власності. Позивач вказує, що до моменту своєї смерті ні її бабуся, ні її батько, який прийняв спадщину після смерті своєї матері, вступивши у фактичне володіння майном, так і не зареєстрували у встановленому законом порядку своє право власності на новозбудований житловий будинок, тому нотаріусом їй було відмовлено в оформленні за нею права на спадщину. Отже, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , яка 31.03.1971 вийшла заміж та змінила прізвище на « [PERSON] », була забудовником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ), однак у встановленому законом порядку не оформила право власності на нього за собою. Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Згідно із роз`ясненням, викладеним в листі Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення приналежності цього майна колишньому власнику і подальших власників (спадкоємців) повинен вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. При вирішенні цієї справи суд, крім іншого, керується нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За змістом ст. ст. 548, 549 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК Української РСР зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З будинкової книги для прописки громадян, що проживають у буд. [ADDRESS] вбачається, що за вказаною адресою з 28.03.1980 до 14.11.2002 був зареєстрований [PERSON] (а.с. 12, 13). Отже на день смерті своєї матері [PERSON] та після цього [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою знаходження спадкового майна, користувався ним, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що свідчить про фактичне прийняття ним, як спадкоємця першої черги, спадщини після смерті його матері. Протилежного не доведено. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину в порядку та строки, передбачені ст. 548 та ст. 549 ЦК Української РСР, але не оформив у встановленому законом порядку своє право на спадщину. Згідно до правил статей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким, відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 08.05.2014 вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] 08.05.2014 державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Голуб В.М. було заведено спадкову справу № 246/2014, номер у спадковому реєстрі 56054640 (а.с. 23). Відповідно до витягів зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 28.11.2024 встановлено, що відомості відносно [PERSON] , померлого [INFO] , у Спадковому реєстрі відсутні, тобто після його смерті ніхто із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини не звертався, свідоцтва про право на спадщину не отримував. 13.08.2008 було зареєстровано заповіт (чинний) (а.с. 46, 47). Відповідно до заповіту від 13.06.2008, посвідченого секретарем Андріївської селищної ради Сафоновою В.В., [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті і на що законом він матиме право, своїй доньці [PERSON] (а.с. 22). Вирішуючи цивільний позов, суд виходить з положень ч. 1 ст. 1223 ЦК України, констатуючи наявність у позивача прав, як спадкоємиці за заповітом, на спадщину, що залишилась після смерті [INFO] її батька [PERSON] . Враховуючи, що осіб, що мають право на обов`язкову частку у спадщині, та інших спадкоємців не встановлено, права і обов`язки забудовника, які мала на спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [PERSON] , а після її смерті [PERSON] , повинно бути визнано за спадкоємцем - [PERSON] , яка прийняла спадщину. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved