Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

У серпні 2024 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 05.11.2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу мають двох спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на даний час сім`я розпалася, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття. Позивач вважає, що примирення в сім`ї неможливе, а тому просить розірвати шлюб з [PERSON] . Ухвалою суду від 26.08.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. (а.с. 15) Ухвалою суду від 27.09.2024 року провадження у справі було зупинено та надано сторонам строк для примирення терміном на 4 місяці. Провадження у справі було зупинено до 27.01.2025 року. Позивач в судовому засіданні підтримала позов. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, зазначив, що примирення не відбулося. Заслухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 05.11.2011 року зареєстрували шлюб в Язловецькій сільській раді Бучанського району Тернопільської області, актовий запис №14 (а.с.6). Встановлено, що сторони по даній справі є батьками малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується матеріалами справи. (а.с. 7,8). Судом встановлено, що між сторонами тривалий час існують конфлікти, подружжя звинувачує одне одного, не можуть знайти взаєморозуміння, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, не бажає відновлювати стосунки. Наданий судом строк для примирення подружжя, не надав позитивного результату. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 1 СК України, завданням Сімейного кодексу України є зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб. Відповідно до ч. 2 п. 3 ст. 1 цього Кодексу, завданням Сімейного кодексу України є побудова сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Позивач просила залишити судові витрати за собою. Позивач просила не змінювати прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved