Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача: Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ФОП [PERSON] суму грошових коштів за непоставлений товар у розмірі 27000 грн., 3% річних - 696,82 грн. та суму збитків спричинених інфляцією - 2754,00 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що в травні 2015 року у неї, [PERSON] , виникла потреба у придбанні та встановленні електрогенератору для самостійного забезпечення електроенергією власного житлового будинку. Необхідний товар вона знайшла на інтернет-сайті Solex.org, на якому відповідач - ФОП [PERSON] розмістив свої пропозиції щодо товару. 31 травня 2015 року між нею та відповідачем - ФОП [PERSON] , була досягнена домовленість, згідно з якою відповідач зобов`язався передати їй у власність, комплект монокристалічних сонячних панелей вартістю 27000,00 грн., а вона - прийняти продукцію і своєчасно її оплатити. Відповідно до домовленості між нею та відповідачем, за замовлену продукцію вона повинна була внести попередню оплату у розмірі 13000,00 грн., про що відповідач електронною поштою надіслав їй рахунок № 67 від 02.06.2015 року. Перед здійсненням попередньої оплати відповідач повідомив її про те, що в наявності замовленого товару у нього немає та що поставка товару відбудеться протягом тридцяти календарних днів після здійснення нею попередньої оплати. 03.06.2015 року її син [PERSON] перерахував на рахунок відповідача суму попередньої оплати у розмірі 13000,00 грн.. Вказана оплата була здійснена за рахунок її коштів. Таким чином, товар повинен був бути поставлений не пізніше 03.07.2015 року. Після цього, у телефонному режимі, відповідач повідомив її про те, що товар фактично отриманий ним та йому необхідно здійснити розрахунки з постачальником, а для цього вона повинна здійснити кінцевий розрахунок з ним. Кінцева оплата у розмірі 14000,00 грн. була здійснена нею на рахунок відповідача 25.06.2015 року. Проте, поставка оплаченого ними товару у погоджений строк не відбулась. На її неодноразові звернення до відповідача з вимогою поставити оплачений товар чи повернути гроші, відповідач повідомив її, що для поставки товару вона повинна здійснити додаткову оплату у зв`язку зі зміною курсу долара до гривні, а повернути грошові кошти відповідач не може через наявність у нього боргових зобов`язань перед іншими клієнтами. Вказані протиправні діяння відповідача, стали підставою для її звернення до правоохоронних органів із заявою про злочин та відкриття кримінального провадження №12015130330000876 від 17.08.2015 р. стосовно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України. В ході досудового розслідування, з пояснень відповідача було встановлено, що відповідач від зобов`язань щодо повернення коштів не відмовляється і зобов`язується повернути суму у розмірі 27000,00 грн. частинами до 31.12.2016 року. Постановою слідчого Рубіжанського ВП ГУНП в Луганській обл., старшого лейтенанта поліції Гавріша О.О. від 22.01.2017 року зазначене кримінальне провадження було закрите. Відповідач до цього часу ніяких заходів з метою повернення коштів на її користь не здійснив. Таким чином, внаслідок тривалого невиконання зобов`язання відповідачем, у неї був втрачений інтерес щодо отримання товару, а відповідно відповідач повинен був повернути їй грошові кошти за непоставлений товар. Враховуючи викладене, на дату подання позову сума заборгованості відповідача по поверненню грошових коштів складає 27000 грн. 00 коп., період прострочення відповідачем грошових коштів (з 01.01.2017 року по 10.11.2017 року) складає 314 календарних днів. Відповідно 3% річних на дату подання позову складають: (3/365) х 27 000,00 грн. х 314 прострочених днів/100 = 696 грн. 82 коп. Коефіцієнти інфляції застосовані при здійсненні розрахунку визначені згідно даних Державної служби статистики України за період з 01.2017 року по 09.2017 року. Так за період з 01.2017 по 09.2017 року сукупний індекс інфляції склав - 110,2 %. Відповідно сума збитків спричинених інфляцією становить: 27 000,00 х 110,2% = 29 754,00 грн. - 27 000,00 грн. = 2 754,00 грн. II. Заяви, клопотання позивача та відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені у позовній заяві. В судове засідання відповідач ФОП [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, представник відповідача надав суду клопотання про розгляд справи за їх відсутністю. У додаткових поясненнях зазначив, що сторона відповідача визнає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача перерахованого [PERSON] платежу у розмірі 14 000,00 грн.. В іншій частині проти задоволення позовних вимог заперечує у зв`язку з їх недоведеністю. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. III. Процесуальні дії по справі. 16 листопада 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі. 22 грудня 2017 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, задоволені повністю. 01 листопада 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області заочне рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2017 року скасовано та призначено справу до розгляду у порядку за правилами загального позовного провадження. Матеріали цивільної справи №209/3101/17 (провадження 2/209/1721/17) за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості - направлено за підсудністю до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 15 квітня 2024 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. В матеріалах справи містяться копії матеріалів електронного листування з Інтернет ресурсу @mail.ru. Відповідно до даного листування вбачається, що 31 травня 2015 року [PERSON] на електрону адресу: [INFO] направлений лист щодо замовлення #7604327 від SoLex. Згідно даного листа вбачається, що [PERSON] здійснив замовлення. Дане замовлення прийнято. Рекомендовано зв`язатися з менеджером (а.с.13). 02 червня 2015 року від [PERSON] на електрону адресу: [INFO] направлений лист, відповідно до якого вбачається, що було здійснено замовлення, а саме вітряк та комплект сонячних батарей (а.с.13). 02 червня 2015 року від [PERSON] на електрону адресу: [INFO] направлений лист, відповідно до якого вбачається, що попередня оплата за замовленням становить 13 000,00 грн.. До цього листа є вкладений файл з назвою: Рахунок [PERSON] (а.с.14). В подальшому також все листування відбувалось з електронної пошти [INFO] , та від імені [PERSON] . Електронною поштою направлено рахунок-фактуру №67 від 02.06.2015 року для попередньої оплати товару (вітрогенератора 2 квт) (а.с.17). Згідно квитанції N N1AEP33358 від 03.06.2015 року вбачається, що [PERSON] здійснив оплату у розмірі 13 000,00 грн. у якості попередньої оплати за товар відповідно до рахунку-фактури №67 від 02.06.2015 року, отримувач ФОП [PERSON] (а.с.18). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] (а.с.7). Згідно квитанції N N1AEP34155 від 25.06.2015 року вбачається, що [PERSON] здійснила оплату у розмірі 14 000,00 грн. у якості оплати за товар відповідно до рахунку-фактури №67 від 02.06.2015 року, отримувач ФОП [PERSON] (а.с.19). Проте, поставка товару у погоджений строк не відбулась. [PERSON] звернулась до правоохоронних органів із заявою про злочин та відкриття кримінального провадження №12015130330000876 від 17.08.2015 р. стосовно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Однак, Постановою слідчого Рубіжанського ВП ГУНП в Луганській обл., старшого лейтенанта поліції Гавріш О.О. від 22.01.2017 року зазначене кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.21). Згідно пояснень [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] суму у розмірі 27000,00 грн. частинами до 31.12.2016 року (а.с.20). Відповідач до цього часу ніяких заходів з метою повернення коштів не здійснив. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У відповідності до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів (ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Як встановлено статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Згідно ч.1, 2 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Судом встановлено, що ФОП [PERSON] надіслав рахунок-фактуру №67 від 02.06.2015р. на попередню оплату вітрогенератора 2 квт у кількості 1 шт. за ціною 13 000,00 грн.. [PERSON] оплатив суму зазначену в рахунку-фактурі №67 від 02.06.2015р. - 13 000,00 грн., що підтверджується квитанцією N N1AEP33358 від 03.06.2015р. (а.с.18). Позивач [PERSON] здійснила оплату посилаючись на цей же рахунок-фактуру №67 від 02.06.2015р., однак здійснила оплату у розмірі 14 000,00 грн., що підтверджується квитанцією N N1AEP34155 від 25.06.2015р. (а.с.19). Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів факту укладення договору купівлі-продажу саме між нею, [PERSON] , та відповідачем, оскільки згідно доказів наданих позивачем до матеріалів справи вбачається, що переписка з приводу замовлення здійснювалась з [PERSON] (який є сином позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ), попередня оплата згідно рахунок-фактуру №67 від 02.06.2015р. також було здійснена [PERSON] . Окрім цього, позивач у позовній заяві зазначає, що було здійснено замовлення на комплект монокристалічних сонячних панелей вартістю 27 000,00 грн., однак згідно рахунку-фактури №67 від 02.06.2015р. попередня оплата у розмірі 13 000,00 грн. значиться за товар вітрогенератор 2 квт.. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, аналізуючи в сукупності досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають. VI. Розподіл судових витрат. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed