Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] (далі заявник, [PERSON] ) звернулася до суду із зазначеною заявою, у якій просила встановити факт належності їй правовстановлюючого документу свідоцтва про право особистої власності на квартиру від 31\~жовтня 1996 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради на підставі розпорядження від 31 жовтня 1996 року № 7721, зареєстрованого в Кременчуцькому бюро технічної інвентаризації і записаного у реєстрову книгу № 59 за реєстром № 8782 на ім`я « [PERSON] ». Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на квартиру від 31 жовтня 1996 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради на підставі розпорядження від 31 жовтня 1996 року №\~7721, заявниця є власницею квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте у зазначеному правовстановлюючому документі неправильно зазначено її прізвище, а саме замість правильного « [PERSON] » вказано « [PERSON] ». На момент видачі свідоцтва про право особистої власності на квартиру від 31 жовтня 1996 року Управління житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради було оснащене друкарськими машинками із встановленим російським шрифтом на них. Українська «є» у шрифті була відсутня і згідно усталеної практики усі організації у текстах зазначали російську літеру «е». Отримати поновлене свідоцтво заявниця не може, оскільки законом не передбачена можливість внесення змін до вже виданого та зареєстрованого свідоцтва про право власності на квартиру, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду. Ухвалою від 04 грудня 2024 року суд прийняв заяву до розгляду, відкрив провадження та призначив судове засідання для розгляду справи. Заявник у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, у якій заяву підтримала в повному обсязі та просила проводити судовий розгляд справи без її участі. Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі, проти задоволення заяви не заперечували. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як убачається зі змісту частини другої статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд дійшов наступним висновків. Суд установив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 31 жовтня 1996\~року квартира, що заходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Загальна площа квартири становить 32,4 кв м, відновна вартість на момент приватизації 5 грн 83 коп. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 31 жовтня 1996 року №\~7721 (а. с. 3). Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] власником квартири є [PERSON] , документ, що підтверджує право власності свідоцтво про право власності на житло від 31 жовтня 1996\~року. Загальна площа квартири 32,4 кв м, жила площа 16,7 кв м, підсобна 15,7 кв м (а.\~с. 4). Окрім цього, у паспорті громадянина України на ім`я [PERSON] міститься відмітка про реєстрацію місця проживання, відповідно до якої остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 29 вересня 1995 року (а.\~с. 7). За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею першою Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Отже, надані [PERSON] документи підтверджують факт належності заявнику правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право особистої власності на квартиру від 31 жовтня 1996 року, в якому її прізвище зазначено з помилкою « [PERSON] ». Таким чином, оскільки встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, а встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо, тому суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved