Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що у провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №754/12527/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 22.09.2017 сторони, перебуваючи у шлюбі, відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шепелюк А.В. та внесено відповідний запис за номером 731. Одночасно внесено реєстраційний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за індексним номером 37228428, придбали квартиру [ADDRESS] . Оскільки між подружжям не досягнуто згоди про порядок поділу майна, позивач має право на визнання за ним права власності на частини квартири [ADDRESS] . Також, наприкінці весни 2020 року позивач та відповідачка придбали автомобіль «Грейт Волл Волекс С30», VIN [NUMBER] . Восени того року, позивач, повертаючись додому, звернув увагу, що на автомобілі встановлено інший номерний знак. У зв`язку з чим, він був вимушений звернутися до Сервісного центу МВС України в м. Києві із відповідним запитом. У відповідь на який, було повідомлено, що автомобіль «Грейт Волл Волекс С30», VIN [NUMBER] , який перебував на реєстраційному обліку на ім`я відповідачки в ТСЦ №8044 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві, на підставі договору купівлі - продажу від 07.08.2021 №8044/2021/2725481, укладеному в ТСЦ, перереєстрований на нового власника гр. [PERSON] .. Факт відчуження та використання відповідачкою автомобіля «Грейт Волл Волекс С30», VIN [NUMBER] на свій розсуд проти волі позивача, спроби його приховання від поділу спільного майна. Отже, позивач звернувся до суду із позовною заявою відповідно до вимог якої просив поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності наступним чином. Визнати за [PERSON] права власності на частини квартири [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на корить [PERSON] розміру вартості автомобіля «Грейт Волл Волекс С30», VIN [NUMBER] , а також понесені ним судові витрати. Відповідно до ухвали судді Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2021 справу було прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. 17.12.2021 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що перебуваючи у шлюбі, вона набула квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,0 кв. м., житловою площею 25,50 кв. м., що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 22.09.2017 року укладеним між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом КМНО Шепелюк А.В. за ціною 767 000,00 грн.. Тому квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки набута за особисті заощадження, які були зароблені нею до укладення шлюбу. До укладення шлюбу, відповідачка мала неофіційне місце роботи в дизайнерській сфері, плата якої становила у середньому 700 дол. США щомісяця, кошти зберігалися на банківських рахунках «Укрсоцбанк», окрім того кошти перебували на депозитах банківських рахунках. За деякий час до укладання договору купівлі - продажу квартири вона взяла у борг грошові кошти у сумі 10 000,00 дол. США у знайомої [PERSON] , які протягом останніх чотирьох років повертала. За весь час перебування у шлюбі, починаючи з часу придбання квартири позивач жодного разу не сплачував комунальні послуги, а лише користувався квартирою. Щодо компенсації вартості автомобіля, а також того факту, що він оформлений на її рідного брата [PERSON] , який працює за межами України. У 2020 році, брат попросив її придбати на нього автомобіль. Відповідачка підшукала автомобіль «Грейт Волл Волекс С30», VIN [NUMBER] , за особисті гроші брата. У червні 2021 року брат приїхав у короткотривалу відпустку в Україну та 07.08.2021 спірний автомобіль був переоформлений на нього. З огляну на вище викладене, відсутні будь-які підстави для задоволення позовних вимог, оскільки доводи позивача не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Крім того, відповідачка у свою чергу своїм скористалася правом та звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. Згідно вимог позовної заяви позивачка за зустрічним позовом просила суд визнати за нею право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , вартістю 1 094 182, 00 грн., визнати автомобіль «HYUNDAI 130», 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та здійснити його поділ у рівних частках у грошовому виразі, стягнувши з відповідача за зустрічним позовом розміру вартості автомобіля автомобіль «HYUNDAI 130», 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , а також судові витрати понесені пов`язані з розглядом даної справи, у тому числі витрати на правничу допомогу.Крім того, просила суд призначити авто-товарознавчу експертизу. 15.02.2022 на адресу суду від представника позивача - адвоката Лєдовського А.В. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого заперечили проти зазначених позовних, оскільки спірна квартира та автомобіль є їх спільною сумісною власністю, набуті під час їх подружнього життя, а тому зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню. Окрім того, представник додав до відзиву клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи та авто-товарознавчої експертизи. Ухвалою судді від 17 травня 2022 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] про призначення судової будівельно-технічної експертизи та авто-товарознавчої експертизи та зупинено провадження в цивільній справі. 19.05.2022 (передано судді 20.05.2022) на адресу суду від представника відповідачки - адвоката Хуторенка І.М. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, зі змісту якої вони не погоджуються з доводами відповідача за зустрічним позовом щодо відсутності доказів набуття за власні кошти квартири та отримання доходів. А спірний автомобіль «Грейт Волл Волекс С30», VIN [NUMBER] , придбаний братом [PERSON] , не може бути визнаний судом спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає до розподілу майна набутого у шлюбі між сторонами. 31.01.2023 матеріали справи повернуті на адресу суду з експертної установи без виконання. Ухвалою судді від 01.02.2023 поновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання. У судовому засіданні представником відповідачки та позивачки за зустрічною позовною заявою [PERSON] - адвокатом Хуторенко І.М., заявлено клопотання про повторне призначення судової будівельно-технічної експертизи та авто-товарознавчої експертизи, та направлення справи до експертної постанови. Ухвалою судді від 14 березня 2023 року було частково задоволено клопотання про повторне призначення судової будівельно-технічної експертизи та авто-товарознавчої експертизи та зупинено провадження в цивільній справі. 16.06.2023 року, позивач за первісним позовом [PERSON] через канцелярію суду подав клопотання про відкликання матеріалів справи з експертної установи у зв`язку з минуванням потреби проведення судової транспортної експертизи та надати висновок судової будівельно-технічної експертизи. 20.06.2023 на адресу суду з експертної установи повернуто матеріали справи з висновком експерта. Ухвалою судді від 03.07.2023 було поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому засіданні. У судовому засіданні від 11.09.2023 представник відповідачки та позивачки за зустрічною позовною заявою [PERSON] - адвокатом Хуторенко І.М., надано заяву про зменшення позовних вимог у частині визнання сумісною власністю подружжя автомобіля «HYUNDAI 130», номер кузова [NUMBER] , д. н. з. [NUMBER] та оновлену зустрічну позовну заяву. Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 11.09.2023 було прийнято від представника відповідачки та позивачки за зустрічною позовною заявою [PERSON] - адвоката Хуторенко І.М. відмову від частини позовних вимог. 03.11.2023 на адресу суду від представника позивача за первісним позовом - адвоката Лєдовського А.В. надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог у частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] розміру вартості автомобіля «Грейт Волл Волекс С30», VIN [NUMBER] . Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 07.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні від 07.02.2024 позивач за первісним позовом - [PERSON] остаочні вимоги поданого ним позову щодо розподілу спірної двокімнатної квартири [ADDRESS] , підтримав, та просив суд про його задоволення, посилаючись на обставини, віикладені в позовній заяві. Зустрічний позов не визнав посилаючись на те, що спірна квартира є їх спільною сумісною власністю, набута під час їх подружнього життя, а тому зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ухвали суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 07.02.2024 було змінено порядок надання пояснень учасників справи та допитано позивачку за зустрічним позовом [PERSON] в якості свідка під присягою. Представник позивачки за зустрічним позовом - адвокат Хутерненко І.М. первісний позов не визнав, остаточні зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надаючи пояснення посилався на обставини, викладені у зустрічному позові. Окрім того, в даному судовому засіданні судом було допитано свідка [PERSON] .. У судовому засіданні від 07.10.2024 за наслідком заслуханих показів допитаних судом в якості свідка - позивачки за зустрічним позовом [PERSON] та свідка [PERSON] , висловлених заперечень позивачем за первісним позовом - [PERSON] було витребувано від позивачки за зустрічним позовом [PERSON] , в особі її повноважного представника Хуторненка І.М. , витяг з реєстру декларацій, а саме декларації позивачки про зміну майнового стану, подані за 6 місяців до придбання та через 6 місяців після придбання [PERSON] спірної квартири [ADDRESS] та оголошено перерву на заздалегідь погоджену з представником позивачки за зустрічним позовом - адвокатом Хуторненком І.М. дату - 28.11.2024. У судове засідання 28.11.2024 позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Хуторненко І.М. не прибули, представником направлено до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю у розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] та витребувані декларації позивачки про зміну майнового стану, подані за 6 місяців до придбання та через 6 місяців після придбання [PERSON] спірної квартири [ADDRESS] не надали. У зв`язку із поданим клопотанням судом було оголошено перерву з урахуванням зазначених адвокатом Хуторненком І.М. у клопотанні дат зайнятості в інших судових процесах, та призначено дату судового засідання на 16.30 годину 22 січня 2025 року. У судове засідання 22.01.2025 позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Хуторненко І.М. повторно не з`явились, про розгляд справи повідомлені судом належним чином, про що свідчать довідки про доставку СМС повідомлення (а.с.170-171 т.2). Вище зазначені обставини свідчать про обізнаність позивачки за зустрічним позовом [PERSON] , в особі її представника - адвоката Хуторненко І.М. про дату призначеного судового засідання та про витребування доказів. Разом з тим, представником Хуторненко І.М. незважаючи на заздалегідь погоджену дату судового засідання, надіслано до суду клопотання про повторне відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю у розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] та при цьому не надано витребувані декларації від позивачки про зміну майнового стану, подані за 6 місяців до придбання та через 6 місяців після придбання [PERSON] спірної квартири [ADDRESS] . Заслухавши думку позивача за первісним позовом [PERSON] , який категорично заперечував проти відкладення розгляду справи, посилаючись на тривалі строки її розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, судом згідно ухвали від 22.01.2025 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя було залишено без розгляду. Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 17.03.2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який надалі згідно із заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.11.2021 року у справі № 754/12527/21, було розірвано. Згідно ухвали суду від 08.02.2022 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 30 листопада 2021 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - залишено без задоволення. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №269860111 від 10.08.2021, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шепелюк А.В. та внесено відповідний запис за номером 731. Одночасно внесено реєстраційний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за індексним номером 37228428. Як вбачається із інформаційних довідок суду, відповідачка [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , з 26.09.2017 р. по теперішній час. Позивач [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , з 23.07.2018 р. по теперішній час. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з вимогами ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. На підставі ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно з вимогами ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. Судом було по клопотанню сторони відповідачки замінено допит свідка [PERSON] та замість нього допитано у якості свідка [PERSON] , яка показала суду, що відповідачка [PERSON] , позичила у пані [PERSON] кошти у розмірі 10 000,00 дол. США у серпні 2017 року на квартиру, начебто строком на 5 років, про що було відібрано розписку. Кошти, начебто не повернуті. Їй не відомо що у декларації [PERSON] зазначено, що кошти на купівлю квартири були надані її чоловіком. З метою перевірки встановлених під час допиту свідка обставин, судом було витребувано від відповідачки [PERSON] , в особі її представника - адвоката Хуторненка І.М. витяг з реєстру декларацій, а саме декларації відповідачки про зміну майнового стану, подані за 6 місяців до придбання та через 6 місяців після придбання [PERSON] спірної квартири [ADDRESS] . Однак, витребувані судом докази стороною відповідачки надані не були. Крім того, з метою допиту свідків [PERSON] та [PERSON] , судом було змінено порядок дослідження доказів у справі та оголошувались перерви для забезпечення їх явки на 20.03.2024, 13.05.2024, 20.06.2024, 28.08.2024, 07.10.2024, 28.11.2024 та 22.01.2025. Разом з тим, явку вказаних свідків для заслуховування їх показань, стороною відповідачки у чисельні судові засідання забезпечено не було. За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість закінчення розгляду справи за відсутності вказаних осіб. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Судом в ході судового розгляду, було встановлено, що за час шлюбу сторони набули у власність спільне майно, зокрема квартиру [ADDRESS] . При цьому суд не приймає в якості належних та допустимих доказів показання відповідачки, допитаної в якості свідка та показання свідка [PERSON] , щодо того, що кошти в розмірі 10 000 дол.США були відповідачкою запозичені. Належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин суду надано не було. Витребувані судом витяги з реєстру декларацій, а саме декларації відповідачки про зміну майнового стану, подані за 6 місяців до придбання та через 6 місяців після придбання [PERSON] спірної квартири [ADDRESS] на підтвердження вищевказаних, наданих суду показань, надані не були. Таким чином, суд заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що спірне майно набуте сторонами спірних правовідносин за час проживання в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, а відтак дана спірна квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Вирішуючи спір у даній справі, суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин спору, з урахуванням вище наведеного, дійшов висновку, що зменшені остаточні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, підлягають задоволенню судом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 4 050, 00 грн.. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved