Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 53\~115 грн, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 13\~000 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 07 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та\~ [PERSON] \~укладено Договір про споживчий кредит № 3874736, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у сумі 10 000 грн зі сплатою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 16 грудня 2021 року було укладено договір № 16/12-2021-43, відповідно до якого Товариство з\~обмеженою відповідальністю«МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3874736. Також указує, що 10 січня 2023 року було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого Товариство з\~обмеженою відповідальністю«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3874736. Таким чином, Товариство з\~обмеженою відповідальністю«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідачки за вказаним вище договором. Загальний розмір заборгованості за Договором № 3874736від\~07\~червня 2021\~року,\~що підлягає\~стягненню станом\~на день\~формування позовної\~заяви відповідно\~до розрахунку\~заборгованості,\~становить 72\~720,\~75\~грн,\~з яких:\~заборгованість за\~основним зобов`язанням\~(тілом\~кредиту)\~ 8\~730\~грн;\~заборгованість за\~нарахованими процентами\~на дату\~відступлення права\~вимоги \~62\~090,\~75\~грн;\~заборгованість за\~комісіями \~1\~900\~грн.\~Проте,\~враховуючи принцип\~розумності,\~співмірності і\~пропорційності позивач\~просить стягнути\~заборгованість у\~розмірі 53\~115\~грн,\~з яких:\~заборгованість за\~основним зобов`язанням\~(тілом\~кредиту)\~ 8\~730\~грн;\~заборгованість за\~нарахованими процентами\~на дату\~відступлення права\~вимоги \~42\~485\~грн;\~заборгованість за\~комісіями \~1\~900\~грн,\~а також\~стягнути судовий\~збір у\~розмірі 3\~028\~грн та\~витрати на\~правову допомогу\~у розмірі\~13\~000\~грн. Посилаючись на вказані обставини, просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. Постановлено розгляд справи проводити без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. 28 жовтня 2024 року представник відповідачки подав відзив на позов, у якому просив позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~задовольнити частково,\~а саме\~просив стягнути з останньої заборгованість за договором про споживчий \~ \~ \~ \~кредит у сумі 11\~926 грн, судовий збір у розмірі 680 грн та 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку. Так, суд установив, що 07 червня 2021 року між Товариством з\~обмеженою відповідальністю«МІЛОАН» [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3874736, відповідно до умов якого відповідачу були надані кошти у сумі 10 000 грн, строком на 15 днів з 07 червня 2021 року, дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 22 червня 2021 року; тип процентної ставки фіксована. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 15 650 грн; комісія за надання кредиту: 1 900 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 3 750 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Указаний Договір\~\~Зозуляк Н.О. підписала електронним підписом та підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 16 грудня 2021 року Товариство з\~обмеженою відповідальністю«МІЛОАН» та Товариство з\~обмеженою відповідальністю«Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 16/12-2021-43, за яким право вимоги у тому числі, до відповідачки, перейшло до Товариства з\~обмеженою відповідальністю«Вердикт Капітал» за договором про споживчий кредит № 3874736 від 07 червня 2021 року, укладеного між Товариством з\~обмеженою відповідальністю«МІЛОАН» та [PERSON] , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями вказаного Договору факторингу, копією Реєстру боржників до Договору факторингу № 16/12-2021-43 від 16 грудня 2021 року. За витягом з Реєстру боржників до вказаного Договору факторингу, загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] за договором про споживчий кредит № 3874736 від 07 червня 2021 року, на момент відступлення права вимоги становило 41 165, 75 грн, з яких: 8\~730 грн заборгованість за тілом кредиту; 31 535, 75 грн - заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги; 1 900 грн заборгованість з комісії. 10 січня 2023 року між Товариством з\~обмеженою відповідальністю«МІЛОАН» та Товариством з\~обмеженою відповідальністю«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до якого позивач набув право вимоги, зокрема, за договором про споживчий кредит № 3874736 від 07 червня 2021 року, укладеного між Товариством з\~обмеженою відповідальністю«МІЛОАН» та\~\~ [PERSON] , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями вказаного Договору факторингу, копією Реєстру боржників до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року. Таким чином, Товариство з\~обмеженою відповідальністю«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідачки. За витягом з Реєстру боржників до вказаного Договору факторингу, загальний розмір заборгованості відповідачки [PERSON] за договором про споживчий кредит № 3874736 від 07 червня 2021 року, на момент відступлення права вимоги становить 72 720, 75 грн, з яких: 8\~730 грн заборгованість за тілом кредиту; 62 090, 75 грн - заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги; 1 900 грн заборгованість з комісії. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 53 115 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 8 730 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 42 485 грн; заборгованість за комісіями 1 900 грн. Доказів, які б підтверджували сплату боргу за спірним договором, суду не надано. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 627-628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629,638 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Судом встановлено, що договір про споживчий кредит був укладений сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У цій справі судом установлено, що договір укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого йому було надіслано за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд вважає, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» є таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Твердження представника відповідача щодо висновку про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, є безпідставним, оскільки висновки судів вказаному висновку Верховного Суду не суперечать. Аргументи представника відповідача про безпідставне стягнення\~з [PERSON] процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування є необґрунтованими. Можливість стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування передбачено пунктом 2.2.3 кредитного договору. Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування. Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Стосовно аргументів представника відповідача про неповідомлення [PERSON] про зміну кредитора, то суд уважає їх такими, що не впливають на наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача, оскільки жодних доказів про те, що відповідачка виконала зобов`язання перед первісним кредитором, не подано. Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, що містяться у справі, оцінивши їх, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст.133, 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2023 року (справа № 908/2702/21), здійснивши правовий аналіз норм ст.ст.126,129 ГПК України, (вказані статті за своїм змістом є ідентичними до ст. 137\~та\~141 ЦПК України) дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій\~ст.129 ГПК України\~(ч. ч. 3-5\~ст. 141 ЦПК України). При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій\~ст.126 ГПК України\~(ч. 4\~ст. 137 ЦПК України), де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони. За приписами ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивачем у позові заявлено про відшкодування за рахунок відповідача 13 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, у підтвердження чого надано: договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року, заявку на надання юридичної допомоги № 398 від 30 липня 2024 року та Акт про надання юридичної допомоги від 06 серпня 2024 року. У постанові Верховного Суду у від 15 квітня 2021 року у справі № 160/6899/20 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved