Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Микулинецької селищної\~ради,\~третьої особи\~на стороні\~відповідача,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог приватного\~нотаріуса Тернопільського\~районного нотаріального\~округу Гордєєвої\~Людмили Іванівни про визнання права власності на житловий будинок\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами,\~що [ADDRESS] ,\~за заповітом\~після смерті\~ [PERSON] ,\~померлого [INFO] (свідоцтво\~про смерть\~ серії\~ [NUMBER] ),\~ мотивуючи тим,\~що він не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на спадкове майно, а тому змушений звернутися з позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просить слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Микулинецької селищної\~ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи без представника відповідача, позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Третя особа\~на стороні\~відповідача,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог приватний\~нотаріус Тернопільського\~районного нотаріального\~округу Гордєєва\~Л.І. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи та не звернулася до суду із заявою про слухання справи у її відсутності. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до довідки виданої Микулинецькою селищною\~радою № 428 від 25.11.2024 року житловий будинок\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами,\~що [ADDRESS] відноситься до робітничого двору, в якому станом на 15.04.1991 року [PERSON] проживав\~ один. Згідно особового рахунку № [NUMBER] по господарської книги Дворіччянської сільської ради [PERSON] проживав один за адресою [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року. Питання набуття права власності на житлові будинки регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року, який втратив чинність 22 лютого 1988 року на підставі Указу Президії Верховної ради СРСР "Про визнання такими, що втратили чинність, Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних жилих будинків" і статті 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про внесення змін до деяких законодавчих актів СРСР у питаннях охорони природи і раціонального використання природних ресурсів") і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти, як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений Інструкцією, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі, належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі, й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] , що є часом відкриття спадщини на належне йому майно. За життя [PERSON] 19.11.2019\~року склав заповіт, яким заповів усе майно, яке за законом належатиме йому на день смерті [PERSON] . Даний заповіт\~на день\~смерті [PERSON] не змінювався і не скасовувався. Постановою приватного\~\~нотаріуса\~Тернопільського районного\~нотаріального округу\~Гордєєвої Л.І.№301/02-31\~від 28.11.2024\~року було\~відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами,\~що [ADDRESS] \~у зв`язку\~з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок. Інші спадкоємці в нотаріальну контору не зверталися. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно довідки, виданої Теребовлянським бюро технічної інвентаризації 08.11.2024 року №316 про те, що житловий будинок\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами,\~що [ADDRESS] належить на праві приватної власності гр. [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Враховуючи вище наведене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовільнити, визнавши за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ,\~право власності на житловий будинок\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами,\~що [ADDRESS] за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ).

Outcome: approved