Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

02 грудня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), до припинення навчання, але не довше, ніж до досягнення позивачем 23 років. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він являється сином відповідача. 08 вересня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області було розірвано шлюб між його батьками: [PERSON] (відповідачем) та [PERSON] , свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 08.09.2009р. Після розірвання шлюбу позивач проживав разом із матір`ю [PERSON] та перебував на повному її утриманні. На данний момент [PERSON] є студентом 2 курсу першого бакалаврського рівня вищої освіти, денної форми здобуття вищої освіти Навчально-наукового інституту цифрових технологій, дизайну та транспорту Національного університету "Одеська політехніка". На підставі ст. 198-201 СК України та ст.175-177 ЦПК України просив суд стягнути з відповідача аліменти на його користь у зв`язку із продовженням навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до припинення навчання але не довше ніж до досягнення 23 років. Позивач, в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, судом згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в позовній заяві проти цього не заперечував. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином відповідача [PERSON] , що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтві про його народження серії [NUMBER] , виданому на підставі актового запису №77 від 07.07.2006 року(а.с.8). Батьки позивача перебували в зареєстрованому шлюбі, однак 08.09.2009 року шлюб між батьками позивача розірвано, підтвердженням чого є свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.7). Після розірвання шлюбу позивач залишився проживати з мамою. Згідно довідки № 382/026 від 31.10.2024 р. [PERSON] є студентом 2 курсу першого бакалаврського рівня вищої освіти, денної форми здобуття вищої освіти Навчально-наукового інституту цифрових технологій, дизайну та транспорту Національного університету "Одеська політехніка". Закінчення навчання планується- 30 червня 2027 р. (а.с.9) Позивач зазначає, що у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги, оскільки потрібно оплачувати кошти за навчання, проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо. Крім цього, у звязку з тим, що навчається на денній формі, позбавлений можливості працевлаштуватись. На даний час, утриманням його займається лише мати, відповідач матеріальну допомогу не надає. Між сторонами по справі мають місце сімейні правовідносини щодо обов`язків батьків утримувати повнолітніх доньку (сина) до закінчення навчання. Дані обов`язки регулюються главою 16 Сімейного кодексу України. Відповідно до положень ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також дочка, син, які продовжують навчання. Згідно роз`яснень, даних у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,обов`язокбатьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У відповідності до ст.ст. 200, 201 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Отже, законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, незалежно від форми навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу. Згідно сповіщення сім`ї №91, [PERSON] , [INFO] , зник безвісти 01.12.2023 року під час виконання бойових завдань за призначенням в районі населеного пункту Кринки Херсонської області. Пунктом 4 ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» встановлено, що члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. В даному випадку, виплати грошового забезпечення регулюються Порядком про виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. N 884. Згідно п. 3 вказаного Порядку, за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. П.4 Порядку встановлено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Відповідно до п. 7 Порядку, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Згідно п. 6 Порядку, виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей: військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими. Враховуючи те, що син відповідача є повнолітнім, навчається на денному відділенні університету, а тому не має можливості працювати, потребує витрат на проживання, проїзд, харчування, потребує матеріальної допомоги, а відповідачу як військовослужбовцю зберігається виплата грошового забезпечення, рахуючись зниклим безвісти, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів у зв`язку з навчанням повнолітньої дитини є обґрунтованими й підлягають стягненню у заявленому ним розмірі. При визначені часу, з якого присуджуються дані аліменти, суд враховує, що відповідно до ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 02 грудня 2024 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», а також враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а його позов було задоволено, то суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved