Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до відповідачів. В обґрунтування позову зазначає, що у період з травня 2023 року по 07 лютого 2024 року вона проживала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] на [ADDRESS] . З 07 лютого 2024 року по 06 липня 2024 року позивач з [PERSON] переїхали у звязку з народженням позивачкою дитини та почали проживати по [ADDRESS] . За час спільного проживання у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . 06 липня 2024 року [PERSON] зібрав речі та поїхав проживати в с Василівка Роменського району, фактично припинивши шлюбні відносини та не пояснивши причини. На даний час дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Позивачка не працює. Отримує допомогу при народженні дитини. Тому позивачка просить суд встановити факт, що [PERSON] проживав з нею однією сім`єю у період з травня 2023 року по 07 лютого 2024 року в с Василівка Роменського району Сумської області та у період з 07 лютого2024 року по 06 липня 2024 року в с Понори Прилуцького району; і стягнути з відповідача на її користь аліменти як дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 01 серпня 2024 року. Ухвалою від 06 серпня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 21 серпня 2024 року. Ухвалою підготовчого судового засідання від 21 серпня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 30 вересня 2024 року, яке було відкладено за клопотанням представника позивачки на 08 листопада 2024 року і не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючої судді у відпустці, відкладено на 28 листопада 2024 року. Судове засідання 28 листопада 2024 року відкладено на 20 січня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] , ухвалено повідомити відповідача [PERSON] шляхом поміщення оголошення на сайті Судової влади України. У судовому засіданні по справі позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали і просили задовольнити, оскільки законодавчо передбачено право дружини на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідач [PERSON] являється батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , сторони спільно проживали спочатку у с Василівка Роменського району, потім у с Понори Прилуцького району, у них народилась спільна дитина. Відповідач на даний час не проживає з позивачкою з липня 2024 року, коштів на її утримання не надає, позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов не подав, про дату час і місце судового розгляду повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому у відповідності до положень ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, матеріали справи містять і поштову розписку про вручення відповідачу судового виклику на 20 січня 2025 року. Суд, за згодою позивача та ї представника, в судовому засіданні протокольною ухвалою ухвалив провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, заперечення на позов не подав, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування даних умов. Представник відповідача - Талалаївської селищної ради - в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнають, тому розгляд справи за згодою позивачки та її представника проведений без участі представника відповідача - Талалаївської селищної ради.. Суд, заслухавши позивачку та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої являється [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9) Згідно витягу з реєстру територіальної громади Талалаївської селищної ради [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.5) Згідно довідки Понорівського старостинського округу № 67 від 24.07.2024 [PERSON] проживає без реєстрації по [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON] , [INFO] (а.с.7) Згідно довідки Понорівського старостинського округу № 68 від 24.07.2024 року на утримані [PERSON] знаходиться її малолітня дочка [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає з матір`ю (а.с.8) Згідно акту про встановлення факту проживання від 29.07.2024 старостою Понорівського старостинського округу Винограденком В.М. та свідками-сусідами [PERSON] та [PERSON] підтверджено факт проживання [PERSON] у період з 07 лютого 2024 року по 06 липня 2024 року однією сім`єю з [PERSON] та дочкою [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.14) Той факт, що [PERSON] проживав однією сім`єю з [PERSON] з травня 2023 року по 07 лютого 2024 року на [ADDRESS] підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи позовну вимогу про встановлення факту проживання відповідача [PERSON] з позивачкою [PERSON] , судом враховуються наступні положення сімейного законодавства України. Згідно з п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також, це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. За положеннями ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, у якому відповідач [PERSON] записаний батьком дитини позивачки в добровільному порядку, актом про встановлення факту проживання Понорівського старостинського округу. Крім того, під час розгляду справи встановлено, що відповідач, як чоловік, забирав позивачку з пологового будинку разом з донькою (а.с.13), вони спільно проводили час як чоловік та дружина (а.с.10-12), зазначена обставина підтверджена і свідками в судовому засіданні. Зокрема, свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що [PERSON] проживала з [PERSON] спочатку в селі Василівка Роменського району, потім у селі Понори Талалаївського району, проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, після народження дитини [PERSON] добровільно надав згоду, щоб його записали батьком, так як в шлюбі вони не перебували. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки цей факт знайшов підтвердження в судовому засіданні, породжує юридичні наслідки, а саме - право дружини на утримання від чоловіка, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і встановлення факту не пов`язується з вирішенням спору про право. Таким чином позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають до задоволення. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Положеннями ч. 1 ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно з ч. ч. 2, 4, ст. 84 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Статтею 85 СК України урегульовані правовідносини з припинення права дружини на утримання. Аналіз даних положень дає підстави вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини на утримання чоловіком протягом усього терміну її вагітності та до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина до трьох років, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. При цьому, головною умовою присудження аліментів, згідно приписів ст. 84 СК України, є наявність у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу дружині яка проживає із дитиною до досягнення нею трирічного віку. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку. Судом встановлено, що відповідач проживав з позивачкою однією сім`єю, тобто фактично був чоловіком позивачки, яка на даний час потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка до досягнення народженою спільною дитиною трьох років, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог ст. 84 СК України. Згідно із ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки у позивачки [PERSON] виникло право на утримання від чоловіка - відповідача [PERSON] , а відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу, будь-яких заперечень проти позову відповідачем не надано, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Визначаючи розмір аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, судом враховується, що відповідач є працездатний, жодних доказів того що він не може сплачувати аліменти на дружину до досягнення народженою дитиною трирічного віку він суду не надав. Так будь-яких доказів перебування на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, сплати останнім аліментів, стягнень з відповідача за виконавчими документами, матеріали цивільної справи не містять. Відтак, суд приходить до висновку, що з урахуванням положень ст. ст. 77, 80 СК України, з відповідача [PERSON] необхідно стягувати аліменти на дружину [PERSON] до досягнення їхньою спільною народженою дитиною трирічного віку частці від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 01серпня 2024 року. Суд вважає, що пред`явлений розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача є достатнім, та не поставить його у скрутне матеріальне становище. Крім цього слід зазначити, що відповідачем не надано до суду доказів неспроможності його надавати допомогу на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, та матеріали справи таких доказів не містять, або доказів які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дружину. Також до суду не надано доказів протипоказань до праці відповідача за станом здоров`я чи з інших причин, тому має можливість матеріально утримувати дружину - позивача по справі, до досягнення народженою дитиною трирічного віку в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 263 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, та слід стягнути з відповідача аліменти на дружину в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку доходу (щомісячно) починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В силу ч. 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачку було звільнено від сплати судового збору ухвалою від 06 серпня 2024 року, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору за дві позовні вимоги - в порядку позовного та окремого провадження, що складає загальну суму 1816 грн 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved