Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

У липні 2024 року представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. Позов обґрунтований тим, що 21.04.2022 року Донецький державним університет внутрішніх справ (далі -ДонДУВС) уклав з відповідачем [PERSON] договір № 21/04-22 про розстрочення платежу витрат на утримання, згідно з п. 1.1. якого ДонДУВС надає [PERSON] розстрочку на відшкодування витрат, пов`язаних з її утриманням у ДонДУВС строком на 12 (дванадцять) календарних місяців з21 квітня 2022 року до 21 березня 2023 року. Відповідно до п. 1.2. Договору заборгованість [PERSON] , пов`язана з утриманням у закладі вищої освіти її сина [PERSON] [INFO] , становить 25151,39 грн. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого, станом на дату звернення до суду, заборгованість відповідача перед позивачем складає 25 151,39 грн. Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та просить стягнути із відповідача на користь позивача зазначену заборгованість та судові витрати по справі в сумі 2 422,40 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача Штанько А.Б. не з`явилася, у прохальній частині позову просила проводити розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому вона вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзив не подала, будь-яких заяв від неї не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду вказаної цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року за № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ саме Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська. Судом встановлено, що 21.04.2022 року між Донецьким державним університетом внутрішніх справ та відповідачем [PERSON] договір № 21/04-22 про розстрочення платежу витрат на утримання. Згідно з п. 1.1. Договору ДонДУВС надає [PERSON] розстрочку на відшкодування витрат, пов`язаних з її утриманням у ДонДУВС строком на 12 (дванадцять) календарних місяців з 21 квітня 2022 року до 21 березня 2023 року. Відповідно до п. 1.2. Договору заборгованість [PERSON] , пов`язана з утриманням у закладі вищої освіти її сина [PERSON] [INFO] , паспорт № [NUMBER] , виданий 1428 від 20.12.2018 р., на дату підписання Договору, складала 25151,39 грн (двадцять п`ять тисяч сто п`ятдесят одна гривня 39 копійок). Пунктом 1.3. Договору передбачено, що [PERSON] погашає заборгованість до 30 числа кожного місяця рівними частинами, за графіком вказаним у дану пункті Договору, починаючи з місяця в якому укладено Договір. Строк вказаний у Договорі становить з 21.04.2022 р. до 21.03..2023 р. та сума платежів на погашення заборгованості по Договору складає: перший місяць - платіж у розмірі 2051,39 грн, всі наступні місяці - платіж у розмірі по 2 100,00 грн. Пунктом 2.1. договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. За змістом статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами. Згідно ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. У статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Положеннями ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов договору та визнає право позивача на стягнення заборгованості в судовому порядку. Відповідач, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надала суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, а також те, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими, у повному обсязі доведеними з його боку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за договором про розстрочення платежу витрат на утримання № 21/04-22 від 21.04.2022 року у розмірі 25 151,39 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved