Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

У липні 2021 року позивач Київський міський центр зайнятості, в особі директора Білича В.О., звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.07.2021 цивільну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення коштів- передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що до Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості 20.07.2020 звернулась [PERSON] та направила на адресу електронної пошти Дніпровської районної філії КМЦЗ заяву про надання статусу безробітного та заяву про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю. Відповідач для отримання статусу безробітного у вказаній заяві, зазначила інформацію про те, що через відсутність роботи не має заробітку, не є підприємцем, в тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, трудовою діяльністю не займається, пенсію на пільгових умовах не отримує та не є членом особистого селянського господарства, фермером або членом фермерського господарства. Наказом від 20.07.2020 № НТ 200720 відповідачу з 20.07.2020 надано статус безробітної та розпочато виплату допомогу по безробіттю. 19.03.2021 позивачем складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення за № 871. Згідно висновків Акту встановлено: громадянка [PERSON] в період перебування на обліку в центрі зайнятості в статусі безробітної, зареєстрована з 15.07.2020 в Раді адвокатів Черкаської області та має право на здійснення індивідуальної адвокатської діяльності. Таким чином, відповідач з 15.07.2020 належала до самозайнятого населення, про що не повідомила позивача у період реєстрації як безробітна. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача кошти у розмірі 34032,87 грн та судовий збір. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2021 відкрито провадження у справі за позовом Київського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення коштів, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. У грудні 2021 відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Не погоджується з твердженнями позивача та зазначає, що в графі професія для пошуку підходящої роботи зазначила: «Адвокат». Зазначила, що жодного місця роботи за період перебування на обліку як безробітної особи з 20.07.2020 по 18.03.2021 відповідачу запропоновано не було. Зауважує, що з витягу з Реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України з вкладки «Електронна трудова книжка», останнім місцем роботи [PERSON] було Адвокатське об`єднання «Гвоздій та Оберкович», з якого вона була звільнена 17.07.2020. Адвокат [PERSON]. не здійснювала супроводження власних клієнтів, оскільки не була зареєстрована в податкових органах як самозайнята особа чи як фізична особа-підприємець. Вважає. що позивачем не доведено, що відповідач на час звернення із заявою про надання статусу безробітного або під час перебування на обліку в Дніпровській районній філії Київського міського центру зайнятості здійснював господарську діяльність та отримував дохід від такої діяльності або виконував іншу оплачувану роботу (надавав послуги). Крім того, зауважила, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією паспорта громадянина України та копією свідоцтва про шлюб. У січні 2022 представник позивача надав відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Зазначив, що доводи відповідача про те, що маючи чинне свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю на момент реєстрації у центрі зайнятості, адвокатською діяльністю вона не займалась, доходів не отримувала є безпідставними. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як встановлено судом, що до Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості 20.07.2020 звернулась [PERSON] та направила на адресу електронної пошти Дніпровської районної філії КМЦЗ заяву про надання статусу безробітного та заяву про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю. Відповідач для отримання статусу безробітного у вказаній заяві, зазначила інформацію про те, що через відсутність роботи не має заробітку, не є підприємцем, в тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, трудовою діяльністю не займається, пенсію на пільгових умовах не отримує та не є членом особистого селянського господарства, фермером або членом фермерського господарства. Наказом від 20.07.2020 № НТ 200720 відповідачу з 20.07.2020 надано статус безробітної та розпочато виплату допомогу по безробіттю. 19.03.2021 позивачем складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення за № 871. Згідно висновків Акту встановлено: громадянка [PERSON] в період перебування на обліку в центрі зайнятості в статусі безробітної, зареєстрована з 15.07.2020 в Раді адвокатів Черкаської області та має право на здійснення індивідуальної адвокатської діяльності. Для проведення верифікації державних виплат центром зайнятості направлено запит до Єдиного реєстру адвокатів України та встановлено, що Відповідач, перебуваючи на обліку у Дніпровській районній філії КМЦЗ як безробітна своєчасно не повідомила що має свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № 001304, дата видачі 15.07.2020. Таким чином, відповідач з 15.07.2020 належала до самозайнятого населення, про що не повідомила позивача у період реєстрації як безробітна. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Пунктом 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, який затверджено Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 № 60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 № 7-1, розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітного та виплати матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітного. Перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття.

Outcome: approved