Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з указаною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що Відповідач [PERSON] був прийнятий на посаду касира пункту надання фінансових послуг (далі -ПНФП) Філії № 6 ТОВ «НоваПей» з 11.12.2023 року на підставі наказу № 3660-к від 08.12.2023. Відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України з Відповідачем під час прийому на\~роботу був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 08.12.2023 року Відповідач був ознайомлений з посадовою інструкцією касира ПНФП Філії. Перебуваючи на посаді касира ПНФП Відповідач виконував роль старшого касира в пункті надання фінансових послуг № 08201 (м. Запоріжжя, вул. Дудикіна, буд. 28). 21.10.2024 року (07 год. 26 хв.) Відповідач прийняв зміну страшого касира від начальника ПНФП Біленко Є.В., що підтверджується відповідним актом про результати інвентаризації наявних коштів, передачі касових документів, інших цінностей - фактична наявність коштів в касі ПНФП відповідала обліковим даним. Залишок коштів в касі ПНФП на початок робочого дня 21.10.2024 (330397,20 грн.) підтверджується аркушами касової книги за 20.10.2024 року та 21.10.2024 року за підписом (кваліфікований електронний підпис) старшого касира. Станом на 21 жовтня 2024 року Відповідач виконував функції старшого касира в ПНФП № 08201, що підтверджується підписаними ним (кваліфікований електронний підпис) видаткові касові ордери №№ 712, 713, 714. 21.10.2024 року о 10 год. 40 хв. в головній касі (сейфі) ПНФП № 08201 (м. Запоріжжя, вул. Дудикіна, буд. 28) було проведено інвентаризацію наявних коштів, безпосереднє обслуговування яких (в ролі старшого касира) згідно з посадовими обов`язками здійснював Відповідач. За результатами інвентаризації був складений акт, в якому зафіксована нестача коштів в розмірі 273000,00 гривень - за обліковими даними 326883,30 грн. (330397,20 грн. - ВКО 712 - ВКО 713), підсумок фактичної наявності 53883,30 грн. 3 результатами інвентаризації Відповідач погодився, що підтверджується його особистим підписом в акті та наданими поясненнями про зобов?язання повернення коштів. 21.10.2024 року Відповідач частково оплатив завдану ним шкоду в розмірі 56 150,00 гривень. На підставі наказу № 2538 від 30.10.2024 року з заробітної плати Відповідача для часткового погашення завданої шкоди було утримано 2 600,00 грн. Відповідно до наказу № 4053-к від 04.11.2024 року Відповідача було звільнено з посади 06.11.2024 року у зв?язку зі втратою довір?я згідно з п. 2 ст. 41 К3пП України. Після звільнення Відповідач не відшкодував в повному обсязі завдану ним Позивачу матеріальну шкоду, яка станом на день подання цієї заяви становить 214\~250,00 грн, просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 214250,00 грн, витрати по сплаті судового збору 3213,75 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2024 відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін. 11.12.2024 року від представника позивача ТОВ «НоваПей» надійшла заява про стягнення понесених судових витрат в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн. 17.12.2024 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, який він мотивує тим, що відповідач визнає позовну заяву частково, а саме - визнає вимоги позивача щодо обов?язку по відшкодуванню спричиненої шкоди, однак, не згоден із заявленою сумою і тим механізмом, який у своїй позовній заяві запропонував позивач. Відповідач не заперечує факту викрадення грошей та усвідомлює, що ніс матеріальну відповідальність перед позивачем. Однак вважає, що ситуація була набагато простіша. Побачивши гроші у сейфі і усвідомлюючи, що його в цей момент ніхто не бачить, він викрав їх, про що неодноразово пошкодував в подальшому. Відповідач розуміє, що обґрунтування позовних вимог готує позивач, проте, мало місце просте викрадення грошей і нічого більше. Після того, як ситуацію було викрито, відповідач почав відшкодовувати спричинену шкоду та частково погасив заборгованість, проти чого не заперечує і сам позивач. Разом з тим позивач стверджує, що відповідачем добровільно було відшкодовано лише 56150,00 грн, з чим відповідач не згоден. Відповідач стверджує, що дійсно, 21.10.24 вказана сума була відшкодована ним на користь позивача, однак, 06.11.24 було вчинено ще один платіж на 30000,00 грн. Копія прибуткового касового ордеру № 467 від 06.11.24 на вказану суму додається до відзиву. Платіж було вчинено 06.11.24, а позовну заяву підписано 19.11.24, проте відповідач вважає, що сума відшкодування повинна бути скорегована з урахуванням вже здійснених виплат. І ще одне питання, якому треба приділити увагу, це судові витрати, про відшкодування яких просить позивач. По-перше, сума цих судових витрат позивачем не вказана, хто на його думку має їх рахувати, принаймні, точно не суд і не відповідач. У позовній заяві він просто просить стягнути «судові витрати Позивача». По-друге, у тексті заяви позивач вказав, що «попередній (орієнтовний) розрахунок» суми судових витрат» складає витрати на професійну правову допомогу - 20000 грн та судовий збір - 3028 грн. Відповідач в своєму відзиві зазначає, що усвідомлює, що за умовим програшу справи матиме обов?язок відшкодувати судовий збір, однак, у отриманому ним примірнику позову відсутнє підтвердження того, що позивач поніс таку витрат та не бачив підтвердження того, що судовий збір було сплачено. Одночасно позивач не вказав, чи має якісь пільги щодо сплати судового збору, якщо судовий збір ним сплачено не було. Що ж до витрат на професійну правову допомогу у розмірі 20000,00 грн, то тут також немає жодних доказів того, що такі витрати було позивачем понесено, не говорячи вже про те, чому саме така сума вказана у позовній заяві. Таким чином відповідач вважає за необхідне повідомити суд про реальні розміри відшкодування матеріальної шкоди, які вже були вчиненні відповідачем до часу розгляду справи в суді для врахування при винесенні остаточного рішення у справі. Інші вимоги позивача відповідач вважає необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами. Просить суд розглянути справу із врахуванням його відзиву, зменшити суму матеріальної шкоди, про стягнення якої просить позивач, на 30000,00 грн, відмовити в іншій частині позовних вимог. 18.12.2024 до Хортицького районного суду від представника позивача ТОВ «НоваПей» надійшла заява про закриття провадження по справі в частині стягнення з відповідача [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 30000,00 грн та з вимогами стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в розмірі 184250,00 грн судові витрати у сумі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн. 20.01.2025 до Хортицького районного суду від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення по справі. В письмових поясненнях відповідач зазначає, що у первісному позові позивач стверджує, що відповідачем добровільно було відшкодовано лише 56150,00 грн, без врахування того, що 06.11.24 відповідачем було вчинено ще один платіж на суму 30000,00 грн. Не зважаючи на процесуальну форму, обрану відповідачем, він сприймає заяву про закриття провадження у цьому контексті як факт підтвердження отриманої оплати. На це зокрема є пряме посилання у тексті поданої позивачем заяви. Інше питання - це судові витрати, про відшкодування яких просить позивач. Відповідач заперечує проти задоволення позовної заяви у цій частині виходячи із наступного. По-перше, сума судових витрат позивачем була та залишається не визначеною. Так, у позовній заяві він просить стягнути «судові витрати Позивача», а у заяві про розподіл судових витрат мова йде лише про професійну правничу допомогу, що не є тотожними поняттями. По-друге, у тексті заяви позивач вказував, що «попередній (орієнтовний) розрахунок» суми судових витрат» складає витрати на професійну правову допомогу 20000,00 грн та судовий збір 3028,00 грн. Це залишилося незмінним навіть з урахуванням фактичного зменшення позовних вимог на 30000 грн. До того ж відповідач все ще не бачив підтвердження того, що судовий збір було сплачено. Що ж до витрат на професійну правову допомогу у розмірі 20000,00 грн, то навіть не зважаючи на подані позивачем документи все одно немає жодних доказів того, що такі витрати було позивачем понесено. Навпаки, відповідно до поданих документів момент оплати перенесено на невизначене майбутнє, оскільки пов?язаний із набранням чинності рішення суду, проте не відомо якого рішення і якого саме суду. Щодо документів, які нібито підтверджують витрати на професійну правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. Позивачем подано копію договору від 01.07.20, протокол узгодженості вартості послуг № 56 від 14.11.24 та Акт приймання передачі наданих адвокатських послуг від 09.12.24. Відповідно до ст. 83 КПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Позивач навіть не спробував пояснити суду, чому порушив вимоги ст. 83 ЦПК України в частині своєчасності подачі доказів. На думку відповідача у цій частині позивачем допущено нічим не виправдане порушення, яке унеможливлює прийняття цих документів як доказів у справі. Позов подано 19.11.24, тобто і договір і протокол на той час вже існували і повинні були бути подані до суду разом із позовною заявою. Однак, цього зроблено не було, хоча у цьому випадку ініціатива повністю була на боці позивача. Акт дійсно складено 09.12.24, проте він нічого не додає до попередніх документів. Позивач повідомляє, що сторони узгодили надання правової консультації з предмету позову, визначення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини протягом 1 години за 6000 грн, збір доказів - ознайомлення з матеріалами особової справи працівника, перевірка рівня матеріальної відповідальності, отримання необхідних касових документів/пояснень протягом 1 години за 6000 грн, а також підготовка та подання до суду (іншим учасникам справи) позову, необхідних заяв/клопотань протягом 2 години за 8000 грн. Пункт 1 і пункт 2 - це фактично одне і те ж, бо яка може бути консультація «збір доказів» у даному випадку схоже на перебільшення зусиль. Сплачені 30000 грн, факт чого вже визнано позивачем, передував цим подіям, однак, лишився не поміченим. Пункт 3 взагалі носить загальний характер і не зрозуміло, що саме та у яких обсягах мається на увазі. Разом з тим, з огляду на тривалість співпраці позивача із представником і той факт, що вони розташовуються у сусідніх офісах, можна зробити висновок, що ця справа є типовою і така вартість робіт є перебільшеною. На підставі наведеного, просить суд розглянути справу із врахуванням пояснень відповідача. Представник позивача ТОВ «НоваПей» в судове засідання не прибув, в позовній заяві просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково. Згідно зі ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно зі ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Відповідно до ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Судом встановлено, що згідно з наказом ТОВ «НоваПей» № 3660-к від 08.12.2023 року відповідач [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду касира пункту надання фінансових послуг філії № 6 ТОВ «НоваПей» з 11.12.2023 по 31.01.2024 на умовах строкового трудового договору (арк. 9). 16.07.2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «НоваПей» з [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (арк. 10). 08.12.2023 року відповідач [PERSON] ознайомився з посадовою інструкцією касира пункту надання фінансових послуг філії № 6, яка затверджена Генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю від 19.06.2023 (арк. 11-14). Відповідно до посадової інструкції на касира покладаються, зокрема, такі обов`язки: на початку робочого дня ПНФП відкриває зміну «Старшого касира» та забезпечує підтримку касирів другорядних кас готівковими коштами під підпис у видатковому касовому ордері (ВКО) для обслуговування клієнтів (п. 2.1); протягом робочої зміни здійснює приймання від касирів ПНФП готівкових коштів під підпис у прибутковому касовому ордері (ПКО) або додаткової видачі коштів касирам ПНФП у разі необхідності (п. 2.2); контролює роботу касирів (п. 2.3); у разі необхідності приймає або здає зміну Старшого касира з оформленням акту інвентаризації готівкових коштів (п. 2.4). Відповідно до пункту 46 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 29.12.2017 № 148, установи/підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію каси. Матеріально відповідальні особи до початку проведення інвентаризації дають розписку, форма якої визначена в\~додатку 7\~до цього\~Положення. Комісія\~перевіряє наявність\~коштів шляхом\~повного перерахування\~всієї готівки,\~що є\~в касі,\~цінних паперів,\~чекових книжок.\~Акт складається\~у двох\~примірниках і\~підписується членами\~інвентаризаційної комісії\~та матеріально\~відповідальною особою. Один\~примірник акта\~передається до\~бухгалтерії установи/підприємства,\~другий залишається\~в матеріально\~відповідальної особи. У разі виявлення під час інвентаризації нестачі або надлишку цінностей у касі в акті зазначається сума нестачі або надлишку і з`ясовуються обставини їх виникнення. Сума нестачі відшкодовується відповідно до законодавства України, а надлишок оприбутковується в касі та зараховується в дохід відповідної/відповідного установи/підприємства. Згідно вкладного аркушу касової книги від 20.10.2024 року залишок грошових коштів на кінець дня, виданих касиру [PERSON] , становив 330397,20 грн. (арк. 16). Згідно вкладного аркушу касової книги від 21.10.2024 року залишок грошових коштів на кінець дня касира [PERSON] становив 97607,90 грн. (арк. 17). Згідно акту про результати інвентаризації наявних коштів, передачі касових документів, інших цінностей від 21.10.2024 року матеріально відповідальна особа [PERSON] здав, а матеріально відповідальна особа\~ [PERSON] фактично наявні грошові кошти у розмірі 330397,20 грн, за обліковими даними 330397,20 грн, нестача 0,00 грн (арк. 15). Згідно акту про результати інвентаризації наявних коштів від 21.10.2024 виявлено фактичну наявність грошових коштів у сумі 53883,30 грн, за обліковими даними 326883,30 грн, нестача 273000,00 грн, матеріально відповідальна особа [PERSON] , пояснення причини у наслідок яких виникла нестача присвоїв грошові кошти підприємства. Зобов`язуюсь погасити протягом 3-х днів (арк. 21). 21.10.2024 року [PERSON] частково відшкодував завдану ним шкоду в розмірі 56150,00 грн, що не оспорюється сторонами. Згідно наказу ТОВ «НоваПей» № 2538 від 30.10.2024 року при звільненні з [PERSON] здійснено відрахування з його заробітної плати в розмірі 2600,00 грн. для покриття завданої працівником шкоди (арк. 22). Наказом ТОВ «НоваПей» № 4053-к від 04.11.2024 року [PERSON] було звільнено з посади касира ПНФП філії № 6 ТОВ «НоваПей» 06.11.2024 у зв`язку з втратою довір`я згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України (арк. 23). Згідно прибуткового касового ордеру № 467 від 06.11.2024 відповідачем [PERSON] було відшкодовано ТОВ «НоваПей» нестачу згідно акту про результати інвентаризації наявних коштів у розмірі 30000,00 грн (арк. 46). Таким чином, на час звернення позивача до суду, сума боргу відповідача становила 184250,00 грн. Позовна заява була подана позивачем на суму 214250,00 грн, тобто без врахування 30000,00 грн, внесених прибутковим касовим ордером № 467 від 06.11.2024. 18.12.2024 від представника позивача надійшла заява про закриття провадження у справі частково у розмірі 30000,00 грн у зв`язку з оплатою їх відповідачем та з вимогами стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в розмірі 184250,00 грн, судові витрати у сумі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн. Суд відмовляє позивачу у задоволенні заяви про закриття провадження у справі в частині завданої шкоди в розмірі 30000,00 грн, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Цим правом позивач не скористався. Натомість статтею 255 ЦПК України передбачені підстави закриття провадження у справі, а саме: 1)\~справа не\~підлягає розгляду\~в порядку\~цивільного судочинства; 2)\~відсутній предмет\~спору; \~3)\~набрали законної\~сили рішення\~суду або\~ухвала суду\~про закриття\~провадження у\~справі,\~ухвалені або\~постановлені з\~приводу спору\~між тими\~самими сторонами,\~про той\~самий предмет\~і з\~тих самих\~підстав,\~або є\~судовий наказ,\~що набрав\~законної сили\~за тими\~самими вимогами; 4)\~позивач відмовився\~від позову\~і відмова\~прийнята судом; 5)\~сторони уклали\~мирову угоду\~і вона\~затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до\~пунктів 4,\~5\~частини першої\~статті 186\~цього Кодексу; 7)\~настала смерть\~фізичної особи\~або оголошено\~її померлою\~чи припинено\~юридичну особу,\~які були\~однією із\~сторін у\~справі,\~якщо спірні\~правовідносини не\~допускають правонаступництва; 8)\~після відкриття\~провадження у\~справі між\~сторонами укладено\~угоду про\~передачу спору\~на вирішення\~до третейського\~суду,\~якщо тільки\~суд не\~визнає,\~що така\~угода є\~недійсною,\~втратила чинність\~або не\~може бути\~виконана. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. В постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 20 вересня 2021 року, справа № 638/3792/20,\~зазначено, що\~закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Отже, так як між сторонами залишились неврегульовані питання, суд не має підстав для закриття провадження. У зв`язку з цим, позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача шкоди у розмірі 184250,00 грн (з урахуванням погашеної відповідачем згідно з прибутковим касовим ордером № 467 від 06.11.2024 суми шкоди в розмірі 30000,00 грн). Під час подання позовної заяви на підтвердження сплати судового збору, позивачем додано платіжну інструкцію № ПФ 170528 від 18.2024 на суму 3213,75 грн, зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України підтверджується випискою про 18.11.2024. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму судового збору у розмірі 3028,00 грн з урахуванням задоволених вимог. Щодо витрат на правничу допомогу. Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин 5, 6 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Також, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Позивачем заявлено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн, на підтвердження яких надані копії: ордеру на надання правничої (правової) допомоги, серія ВІ № 1080201 на ім`я адвоката Войтова О.А. від 14.11.2024, договору про надання правової допомоги від 01.11.2020; протоколом узгодження вартості послуг № 56 від 14.11.2024 на загальну суму 20000,00 грн; акт приймання-передачі надання адвокатом послуг від 09.12.2024 (арк. 34-38). Відповідач, у своїх поясненнях від 20.01.2025, заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20000,00 грн, вважає її необґрунтованою, перебільшеною, такою, що не відповідає фактичному обсягу наданих послуг. В даному випадку суд приходить до висновку про те, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та витраченим ним часом. Отже, враховуючи наявні у матеріалах справи заперечення відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, а також складність справи, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, суд

Outcome: partial