Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

16 вересня 2024 [PERSON] через систему «Електронний суд» звернулася до [PERSON] із позовом про витребування безпідставно набутих активів (грошових коштів). Позов обгрунтований тим, що 22.09.2021 вона домовилася із відповідачкою про купівлю для свого сина [PERSON] будинку за адресою: [ADDRESS] . В якості гарантії укладення угоди нею у присутності свідків було передано відповідачці грошові кошти 2000 доларів США, а саме 20 банкнот номіналом 100 доларів США, про що [PERSON] власноручно написала розписку, яку підписали свідки. Вони домовилися, що решта суми в розмірі 2000 доларів США буде передана їй після оформлення договору купівлі-продажу будинку. Перешкодою для укладення договору стало те, що в будинку була зареєстрована невістка відповідачки, яку [PERSON] зобов`язалася зняти з реєстрації протягом року. Після отримання будинку в фактичне володіння, вони із сином почали облаштовувати його, завезли до нього речі домашнього вжитку, а речі відповідачки були складені в господарських приміщеннях. Відповідачка виїхала до Польщі. Через деякий час син виїхав у іншу місцевість, і у будинку ніхто не проживав. 22.07.2024 син отримав травму хребта, у зв`язку з чим не міг пересуватися та почав проживати разом з нею. 22.07.2024 за місцем знаходження будинку з`явилася [PERSON] та повідомила, що їй ніде жити, договір купівлі-продажу вона оформлювати не буде, кошти, отримані в якості авансу, повертати не буде, їхні речі з будинку забрати не дозволяє. Через тиждень відповідачка знову виїхала до Польщі та продала будинок іншій особі, про що вона дізналася від сусідів. Її син звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачки сплаченої суми авансу, але рішенням Білопільського районного суду від 03.09.2024 року у задоволенні позову відмовлено, так як надана відповідачкою розписка не містила її підпису, а отже не засвідчувала укладення нею будь яких угод та не породжувала зобов"язань з її сторони. Враховуючи викладене, вона звертається до суду з даним позовом про повернення переданих відповідачці коштів на підставі ст. 1212 ЦК України як безпідставно набутого майна та просить зобов"язати [PERSON] повернути їй 20 банкнот номіналом 100 доларів США та стягнути судові витрати. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 30.09.2024 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 03.12.2024 року задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. 22.01.2025 року у судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, її представник [PERSON] позов підтримав та додатково зазначив, що 03.09.2024 року рішенням Білопільського районного суду у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів відмовлено, оскільки надана відповідачкою розписка не містила її підпису, а отже не засвідчувала укладення нею будь яких угод та не породжувала зобов"язань з її сторони. Суд у рішенні зазначив, що відсутність у розписці підпису відповідачки, який підтверджує наміри та волевиявлення учасників правочину, дає підстави для висновку про недоведеність позивачем отримання грошових коштів відповідачкою в якості авансу за договором купівлі-продажу будинку, а отже, й обов`язку відповідачки щодо повернення грошових коштів внаслідок стверджуваного позивачем невиконання нею своїх зобов`язань. Тому вони звернулися із даним позовом, оскільки саме [PERSON] передавала грошові кошти особисто відповідачці, а остання набула їх без будь-якої правової підстави і в силу положень ст. 1212 ЦК України зобов"язана їх повернути. У судовому засіданні 03.12.2024 позивач позов підтримала та зазначила, що із відповідачкою 22.09.2021 року вони домовилися про укладення договору купівлі-продажу будинку в [ADDRESS] , за 4000 доларів США. В якості завдатку передали їй 20 купюр по 100 доларів США. Відповідач написала розписку, проте не підписала її. Через три роки 22.07.2024 року відповідач повернулася та повідомила, що будинок продавати не буде. 03.12.2024 у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що три роки тому у с. Жолобок була свідком передачі із рук в руки від [PERSON] до [PERSON] грошових коштів 2000 доларів США, а саме : двадцять купюр по 100 доларів США за будинок, який позивачка хотіла купити у відповідачки. У розписці дійсно її підпис. 03.12.2024 року в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що три роки тому його просила позивачка відвезти її до с. Жолобок, бо вона там купує будинок за 2000 доларів США. У будинку він не був і що там відбувалося йому не відомо. Свідки [PERSON] та [PERSON] судом не допитувалася, оскільки представник позивача відмовився від їх допиту і ця відмова прийнята судом. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а. с. 46, 50, 53). Про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідачка у судове засідання не з`явилася повторно, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву не подала, за згодою представника позивача було проведено заочний розгляд справи. Заслухавши позивача, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.\~17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» від\~23\~лютого 2006\~року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині 2 цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Як встановлено судом і вбачається з копії розписки, наданої позивачем, її зміст викладений наступним чином: «Я, [PERSON] , [INFO] ; № паспорта [NUMBER] , прописка за адресою: [ADDRESS] ; отримала кошти в розмірі 2000 $, як половина домовленої між сторонами: продавець [PERSON] покупець [PERSON] , [NUMBER] суми; сума до повного погашення 4000 $ (у.е.). Передачу коштів здійснено при свідках: [PERSON] , [PERSON] (підпис), [PERSON] (підпис); [PERSON] (підпис)» (а. с. 3 зворотній бік). Звертаючись з позовом до суду [PERSON] мотивувала його тим, що відповідачка отримала 2000 доларів США в якості гарантії укладення угоди між ними щодо придбання належного відповідачці будинку, але в подальшому остання відмовилася оформляти договір купівлі-продажу та повернути отримані кошти. Тобто позивач як спосіб захисту своїх прав обрала застосування ст. 1212 ЦК України, та вважає отримані відповідачкою кошти безпідставно збереженим майном і саме з цих підстав просить позов задовольнити. Згідно із ст. 1212 ЦК України - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, ВС неодноразово роз`яснював, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. ВС дійшов висновку, що для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Суд касаційної інстанції зазначив, що у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. \~ \~ \~ \~Проте,\~у судовому\~засіданні встановлено,\~що між\~сторонами у\~справі існувала\~домовленність \~щодо розпорядження\~будинком за адресою [ADDRESS] з метою його подальшого продажу, що підтверждила у судовому засіданні сама позивачка [PERSON] . \~ \~ \~ \~Таким чином наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна у порядку 1212 ЦК України, оскільки отримані від позивача кошти за договором завдатку (авансу) не були безпідставно набутим майном відповідачем. Отже, посилання представника позивача на положення ст. 1212 ЦК України як на правову підставу позову є наслідком невірного тлумачення ним норм права. За наведених обставин, у позові необхідно відмовити. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати не відшкодовуються, та покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed