Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

14.01.2025 [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . В обґрунтування заяви вказала, що проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу та від їх фактичних шлюбних відносин народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Заявниця проживає з дитиною у квартирі [ADDRESS] , а [PERSON] вчиняє стосовно неї домашнє насильство психологічного та економічного характеру, від чого страждає також і дитина. Через таку його поведінку заявниця не може вийти з квартири, оскільки [PERSON] змінює у квартирі дверні замки, псує особисті речі заявниці, виносить з квартири спільні речі. Постановою суду від 19.04.2024 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 03.09.2024, 30.09.2024, 03.10.2024 та 12.11.2024 щодо [PERSON] працівниками поліції винесено термінові заборонні приписи через те, що він погрожував та вибивав двері у квартиру. З вищенаведених підстав заявниця просить видати відносно [PERSON] обмежувальний припис терміном на шість місяців, яким визначити такі обмеження його прав: заборонити перебувати в місці її проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань 100 метрів до її місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває в місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою суду від 14.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні 16.01.2025. 16.01.2025 від [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення, у яких він зауважив, що усі події, що зазначені заявницею у заяві, були предметом розгляду та спростовані в інших судових провадженнях. Зокрема, остання подія, зазначена заявницею, а саме сварка 12.11.2024, була розглянута в межах адміністративної справи № 753/22772/24, яка за результатом розгляду була закрита. Окрім того, [PERSON] зауважив, що [PERSON] вже зверталась із заявою про видачу обмежувального припису, однак рішенням суду у справі № 753/9929/24 їй було відмовлено. У судовому засіданні 16.01.2024 заявниця пояснила, що протягом 2022-2024 року [PERSON] щомісяця виганяв їх з дочкою з квартири, у якій вони проживають. Вчиняв щодо неї економічне насильство, оскільки давав на місяць лише 2000 грн. 26.01.2024 року вони з [PERSON] вирішили розійтись та виставити на продаж квартиру, власниками якої по є [PERSON] та їх спільна дочка [PERSON] . Після прийняття рішення про продаж квартири [PERSON] неначе оскаженів, дав їй з дочкою добу аби вони виїхали до її батьків на дачу, що належить [PERSON] , та які там тимчасово проживали, оскільки є переселенцями. Заявниця виїхала з квартири з донькою жити на дачу. У лютому 2024 року батьки заявниці переїхали жити у м. Бориспіль. На той час заявниця заблокувала у мессенджерах [PERSON] та не отримувала від нього ніяких повідомлень, у т.ч. й про те, що він змінив замки у квартирі. 31 березня 2024 року заявниця з дочкою повернулась від батьків у м. Київ, але в квартиру потрапити не змогла, оскільки [PERSON] змінив замки і лише після того як вона викликала поліцію та представники поліції зателефонували [PERSON] , він приїхав та відкрив квартиру. Після того [PERSON] жив у квартирі з ними, а у травні 2024 року переїхав жити на дачу. Як з`ясувалось, у нього є інша жінка, він влаштував своє особисте життя, але не давав нормально жити заявниці та їх дочці, а саме періодично приїжджав до місця проживання заявниці та знущався з неї, викидав її речі, вибив двері у її кімнату, коли вона встановила замок на двері своєї кімнати, постійно створював конфліктні ситуації. Зазначені обставини негативно вплинули на їх малолітню доньку [PERSON] , зокрема, вона почала виривати на собі волосся, боятися бути наодинці, боїться батька, тож заявниця звернулась за медичною допомогою до невропатолога та до психолога. Наразі дитина приймає заспокійливі медикаменти. Також, заявниця зазначила, що протягом травня-вересня 2024 року вона з дочкою проживала у своїх батьків у м. Бориспіль. Протягом цього періоду [PERSON] не допомагав утримувати дитину, навіть не дав грошей на її ліки. У липні 2024 року суд ухвалив рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їх доньки, проте [PERSON] його не виконує. У виконавчій службі обліковується заборгованість зі сплати аліментів. При цьому заявниця зазначила, що [PERSON] добровільно пересилає для дитини кошти у розмірі 3000 грн щомісячно. У вересні 2024 року заявниця з дитиною знову повернулась до м. Києва та проживає у згаданій квартирі. 26 вересня 2024 року [PERSON] вчергове з`явився до квартири, спричинив конфліктну ситуацію, під час якої при дитині погрожував викинути заявницю з вікна. І хоча [PERSON] живе окремо, проте весь час залякує заявницю, що переїде проживати до них з дочкою в квартиру. Останній раз конфліктна ситуація, що мала ознаки домашнього насильства, була у листопаді 2024 року. Заявниця звернулась до суду з цією заявою за проханням її 7-ми річної доньки лише у січні 2025 року, оскільки на пару місяців виїжджала з м. Києва та не мала змоги звернутись до суду раніше. Зазначила, що вона вже зверталась до суду з такою заявою, однак їй було відмовлено. Вона оскаржила це рішення суду, проте апеляція залишила рішення суд першої інстанції у силі. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні суду пояснив, що на початку повномасштабного вторгнення рф в Україну заявниця з дочкою [PERSON] виїхала до Чехії та в Україну повернулась у кінці червня 2022 року. Після повернення з Чехії відношення заявниці до нього змінилось. Зокрема, вона заявила, що хоче з ним розірвати стосунки, продати квартиру та купити собі квартиру у м. Каховка. Спочатку на продаж квартири він погодився. Після цього заявниця поїхала жити приблизно на тиждень до своїх батьків, які тимчасово проживали у нього на дачі. Потім повернулась та вибачилась за свої слова, і він її простив. Однак, періодично заявниця висловлювала до нього претензії і вони знову розходились, а потім знову мирились. У 2024 році йому це все набридло, оскільки заявниця ніяких обов`язків як дружина не виконувала, жила лише в Інтернеті, тож він запропонував їй остаточно розірвати стосунки та продати квартиру. Вони знайшли брокера, навіть були перегляди квартири, але потім [PERSON] передумав продавати квартиру. Після цього почались всі ці обставини з викликами заявницею поліції. Щодо доводів заявниці про зміну замків у квартирі [PERSON] пояснив, що після того як заявниця у березні 2024 року поїхала до батьків, він виявив, що відсутні документи на квартиру. Знаючи, що заявниця, з`їжджаючи від свого колишнього чоловіка, вивезла з квартири де вона тоді мешкала усе майно, він змінив у квартирі замки. При цьому, про цю обставину він написав заяву до поліції та про зміну замків у квартирі попередив заявницю повідомленням у мессенджер. Коли заявниця в кінці березня 2024 року повернулась від батьків у м. Київ та коли йому зателефонували представники поліції, одразу приїхав і безперешкодно впустив заявницю з дочкою в квартиру. Також, [PERSON] заперечив щодо розміру сум, які він перераховував заявниці на утримання дитини. Так, протягом 2024 року він декілька разів перераховував на картку заявниці по 10000-12000 грн. Також, [PERSON] зазначив, що у судах неодноразово розглядались справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за наслідками складених щодо нього протоколів за викликами поліції заявницею, проте ці справи закривались. Лише один раз він був притягнутий до відповідальності. Щодо відносин з дитиною [PERSON] зазначив, що заявниця заборонила йому спілкуватись з дитиною, він звертався до органу опіки та піклування з цього приводу, проте йому порадили одразу звернутись до суду. Він подав до суду заяву про встановлення порядку виховання дитини, проте судове рішення у справі ще не ухвалене. Вважає, що на дитину впливає матір, закладаючи їй негативне ставлення до нього, оскільки коли він бачив в останнє доньку вона у нього запитала чому він такий поганий, але при цьому ніколи її не лає. При цьому дитина йому самостійно телефонувала з бабусиного телефону і він не відчував, що вона його боїться, як про це зазначає заявниця. Зазначив, що причиною всіх цих конфліктів є квартирне питання. Тобто заявниця своїми діями, а саме постійним зверненням до правоохоронних та судових органів хоче примусити його продати цю квартиру. Разом з тим, він наразі не бажає продавати квартиру до повноліття дитини. Після того, як дочка стане повнолітньою, він подарує їй свою частку. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 4, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Визначення конкретних видів, передбачених частиною другою статті 26 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку на який видається обмежувальний припис належить до компетенції суду. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що між заявницею та заінтересованою особою існує конфлікт, який триває протягом значного часу, з 2022 року, та який спричинений, перш за все, розірванням шлюбних відносин між заявницею та заінтересованою особою. Внаслідок розірвання шлюбних відносин перед вказаними особами постало майнове питання, пов`язане з продажем квартири, що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та його доньці - [PERSON] , [INFO] . Небажання продажу кварти [PERSON] до повноліття доньки є наразі головною причиною конфліктів між заявницею та заінтересованою особою. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями учасників справи та смс-листуванням між [PERSON] та [PERSON] . Заявниця вказує, що [PERSON] чинить щодо неї домашнє насильство, що виражене, зокрема у психологічному та економічному насильстві. Доводи заявниці щодо вчинення щодо неї домашнього насильства психологічного та економічного характеру у березні 2024 року підтверджуються постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2024 у справі № 753/6731/24, відповідно до якої [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу за ч. 1 ст. 173-2 КупАП. Щодо [PERSON] працівниками правоохоронних органів виносились термінові заборонні приписи 03.09.2024, 30.09.2024, 03.10.2024, 12.11.2024. Разом з тим, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 25.06.2024 у справі № 753/10147/24 провадження у справі про притягнення [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2024 № 753/19369/24 провадження у справі про притягнення [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2024 № 753/22772/24 провадження у справі про притягнення [PERSON] за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зокрема, у цій справі були досліджені обставини щодо події вчинення [PERSON] щодо [PERSON] домашнього насильства, що відбулась 12.11.2024, на яку заявниця посилається як на останню подію, що мала ознаки домашнього насильства за період, що передував її зверненню до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Неодноразові висновки судів про відсутність події та складу адміністративного правопорушення у діях [PERSON] , а саме вчинення домашнього насильства, на переконання суду, свідчать на підтвердження доводів заінтересованої особи про безпідставні виклики заявницею правоохоронних органів з метою психологічного тиску на [PERSON] задля досягнення мети - продажу квартири. Окрім того, при ухваленні рішення суд бере до уваги рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30.05.2024 № 753/9929/24, залишене у силі постановою Київського апеляційного суду від 27.11.2024, яким у задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] відмовлено. Так, зокрема, з вказаного рішення вбачається, що судом вже досліджувались обставини, які були покладені заявницею в основу своєї заяви у цій справі. Зокрема, обставини щодо зміни замків у квартирі, притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2024. Надаючи оцінку висновку оцінки потреб сім`ї від 13.12.2024, що є додатком до Акту оцінки потреб сім`ї № 70 від 13.12.2024, складеним Дарницьким районним в місті Києві центром соціальних служб, та відповідно до якого основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві обставини заявниці, є домашнє насильство психологічного та економічного характеру по відношенню до [PERSON] зі сторони її колишнього цивільного чоловіка [PERSON] у присутності їх малолітньої доньки [PERSON] , суд вважає його неналежним доказом вчинення [PERSON] домашнього насильства, оскільки такий висновок побудований виключно на поясненнях, наданих заявницею та її малолітньою донькою, позиція [PERSON] щодо вказаних обставин не з`ясовувалась, іншими доказами обставини, про які зазначала заявниця Дарницькому районному в місті Києві центру соціальних служб, не підтверджуються. Довідку невролога від 21.11.2024 суд також вважає неналежним доказом у справі, оскільки зазначення лікарем причиною неврозоподібного стану дитини психотравматичну ситуацію у сім`ї не свідчить про вчинення домашнього насильства саме [PERSON] . Суд також критично ставиться до досліджених у судовому засіданні аудіо та відеозаписів, оскільки із зазначених доказів дійсно вбачається наявність між учасниками справи конфлікту, разом з тим, із заслуханих та відтворених фрагментів неможливо достовірно встановити хто є ініціатором конфліктних ситуацій, а також що або чиї дії стали їх реальною підставою. Також, матеріали справи не містять доказів існування загрози вчинення протиправних дій [PERSON] щодо [PERSON] у майбутньому. Отже, суд, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги пояснення учасників справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed