Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що є платником аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2016 р. (справа №199/7386/16 - ц): аліменти стягнуті в розмірі частки заробітку (доходу), який, тобто розмір, підлягає зменшенню, оскільки позивач та [PERSON] , які зареєстрували шлюб 30.04.2022 р., мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач в окремо поданій суду заяві просив суд про розгляд справи у його відсутності. Відповідач позов не визнала. У відзиві на позовну заяву відповідач просила врахувати, що на час присудження аліментів на утримання доньки [PERSON] позивач вже був батьком сина [PERSON] , [INFO] , тобто на час звернення до суду з даним позовом ані сімейний стан, ані майновий стан позивача не змінилися, не зважаючи на те, що позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] 30.04.2022 р. . Відповідач не скористалася правом брати участь у судових засіданнях, в окремо поданій суду заяві представник відповідача просив про розгляд справи у його відсутності та відмовити в задоволенні позову. Процесуальні дії у справі: - ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2024 р. справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 - 80 ЦПК України, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2016 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини позов задоволено повністю: судом ухвалено рішення стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12 жовтня 2016 року і до повноліття дитини. Рішення суду було звернуто до виконання. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] ; свідоцтва видано 26.12.2023 р. повторно. 30.03.2022 р. позивач взяв шлюб з [PERSON] , про що суду надано відподвіне свідоцтво про шлюб. Позивач працює та отримує дохід, що підтверджується довідкою про доходи від 13.01.2025 р.; загальна сума доходу за період з 1/2024 по 1/2025 склала 222 077,77 грн. Спірні правовідносини виникли із обов`язку батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття та права батька на зменшення розміру аліментів, та регулюються ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 51 Конституції України та ст.ст. 180, 192 СК України. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті 181 СК України. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд може зменшити їх розмір лише за наявності зміни матеріального чи сімейного стану платника чи одержувача аліментів, погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, за наявності яких закон пов`язує можливість зменшення розміру аліментів, є вичерпним. Обов`язок доказування наявності наведених вище обставин в даній справі покладається на позивача. Відповідно до ст. 76 ЦПК України показами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За ст. 81 (ч.ч. 1, 5, 6 ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, та у разі зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів, погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, він має право подати до суду позов про зменшення розміру аліментів. Втім, позивачем не надано доказів на підтвердження обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, станом на час його звернення до суду з вказаним позовом. Для суду відсутні підстави для визнання слушними доводів позивача щодо зміни його матеріального стану в бік погіршення через відсутність доказів. Так, на підтвердження доводів при зверненні до суду з даним позовом позивач надав свідоцтво про шлюб, укладений 30.04.2022 р. з [PERSON] , та свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , батьком якого указаний позивач (дата видачі свідоцтва [INFO] ). Отже, позивач не надав доказів на підтвердження зміни матеріального стану чи сімейного стану порівняно з тим, які були у позивача або/відповідача станом на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] (27.12.2016 р.) відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, що надало би змогу дійти висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів. Надання позивачем належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів щодо свого майнового стану на даний час та майнового стану за минулий час надало би змогу прослідкувати зміни майнового стану позивача, якщо такі відбувалися, тоді як за наведених вище підстав зменшення розміру аліментів суперечитиме інтересам неповнолітніх дітей, тому підстави для задоволення позову відсутні. Щодо розподілу судових витрат: судові витрати підлягають компенсуванню за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: dismissed