Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила,\~що [INFO] , померла її мати спадкодавець за заповітом [PERSON] . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , що належав померлій згідно записів в погосподарській книзі за 2016 -2024 роки, особовий рахунок [NUMBER] , рік забудови 1980. У встановлений законом шестимісячний термін, вона не звернулась до органів нотаріату, так як вважала що спадщину прийняла, доглядала та доглядає за житловим будинком, оброблює земельну ділянку. Інтерес до спадкового майна ніколи не втрачала. Утримує даний будинок, сплачує комунальні послуги. Даний факт підтверджується довідкою відповідача від 19.03.2024 року, тому їй необхідно в судовому порядку встановити факт прийняття нею спадщини, після смерті матері [PERSON] для подальшої реалізації своїх спадкових прав. Звернувшись до органів нотаріату, щодо оформлення свої спадкових прав нотаріусом було відмовлено в оформленні спадщини в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме відсутності державної реєстрації права власності на спадкове майно спадкодавцем та рекомендовано звернутись до суду з відповідною заявою. Майно, яке належало спадкодавцю за законом, фактично перейшло в її володіння, тобто вона вступила в права спадкоємця і не відмовилась від прийняття спадщини в порядку, встановленому Цивільним кодексом України. Вказаний будинок було побудовано, але спадкодавцем не було належним чином оформлено право власності на будинок, та не отримано відповідних документів, які б посвідчували це право, оскільки первинна реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] у встановленому порядку проведена не була, оскільки реєстрація будинків органами БТІ на той час проводилося лише у містах і селищах міського типу, що було передбачено інструкцією від 31.01.1966 року Міністерства комунального господарства РСР «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР». Тобто, зазначений будинок в органах МБТІ зареєстрований не був, так як законодавством, яке було чинним на той час, не було передбачено реєстрацію в сільській місцевості нерухомого майна органами БТІ тому, відповідно до норм чинного законодавства, наведених вище, у позивача виникла необхідність звернутися до суду для встановлення свого права власності на вказаний житловий будинок. У зв`язку з цим, на даний час створилась правова ситуація, що унеможливлює оформити спадщину у позасудовому порядку. Просить встановити факт прийняття нею, [PERSON] , [INFO] , спадщини, що залишилася після смерті матері, спадкодавця за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] . Одночасно просить визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , що залишилися після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Сторони письмово повідомили про можливість розгляду справи у їх відсутності. У зв`язку з наведеним, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] у віці 49 років в с.Васьковичі, Коростенського району, Житомирської області померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 01.10.1996 року. З довідки виданої старостою Васьківського старостинського округу виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області Ущапівським О. за №57/11-13 від 12.02.2024 року слідує, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та постійно проживала на момент смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , згідно запису в погосподарській книзі №8 за 2016-2023 роки, номер особового рахунку [NUMBER] . Разом з померлою на день її смерті ніхто не проживав і не був зареєстрований. З виписки з погосподарської книги облікової картки об`єкта по господарського обліку на 2016-2023 роки, виданої старостою Васьківського старостинського округу виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області Ущапівським О. №55/11-13 від 12.02.2024 року слідує, що згідно запису в погосподарській книзі 01-0365-3 домогосподарство з реєстрацією місця проживання на території ради код 03 за адресою [ADDRESS] , /житловий будинок/ належить на праві особистої власності [PERSON] , яка померла [INFO] . Рік забудови будинку 1980 року. Позивач [PERSON] , як дочка [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом. Ступінь родинного зв`язку між позивачем та її спадкодавцем стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 10.08.1973 року Сарновицькою сільрадою Коростенського району Житомирської області. Зміна прізвища позивача відбулась при укладенні шлюбу, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 18.01.1997 року Васьковицькою сільською радою Коростенського району Житомирської області. Статтями 548, 549 ЦК України (1963 р.), який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. Ці дії повинні бути виконані на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. З листа завідувача Другої коростенської державної нотаріальної контори №903/01-16 від 19.11.2024 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру слідує, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] спадкова справа не заводилась, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини (відмову від спадщини) не звертались. Разом з тим з довідки №81/11-13 виданої 19.03.2024 року старостою Васьківського\~старостинського округу\~виконавчого комітету\~Коростенської міської\~ради Житомирської\~області Ущапівським\~О.,\~ слідує,\~що позивач\~вступила в\~управління та\~володіння спадковим\~майном після\~смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Даний факт ніким та нічим не спростовано при розгляді справи. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, яка діяла на той час, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: - довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; - довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; - копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; - запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Крім цього, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] відмовлено, що слідує зі змісту листа нотаріуса №163/01-16 від 30.04.2024 року. Підставою відмови зазначено відсутність документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на вищевказане нерухоме майно. Державна реєстрація права власності на вказаний будинок станом на 29.12.2012 року не проводилась, про що свідчить інформаційна довідка №106 від 13.03.2024 року видана начальником КП «Коростенське МБТІ» Житомирської обласної ради. З технічного паспорту, виготовленого ФОП [PERSON] слідує, що інвентаризація будинку за адресою: [ADDRESS] проводилась 11.03.2024 року. На час розгляду справи можливість державної реєстрації втрачена. З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Інформаційному листі від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як\~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове нерухоме майно і надано роз`яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердила неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, факт належності спадкового майна спадкодавцю позивача ніким не оспорено та не спростовано, тому позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню у порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved