Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Короткий зміст вимог позовної заяви. У листопаді 2024 року до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява представника [PERSON] адвоката Осадчого Анатолія Юрійовича до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , Чорноморська товарна біржа, у якій позивач просила суд визнати дійсним договір від 05.01.2001 року №1 купівлі-продажу нерухомого майна 177/1000 частини квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені і в інтересах своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] (покупці) з однієї сторони та [PERSON] (продавець) з іншої сторони, зареєстрованого Чорноморською товарною біржею в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю №1 від 05.01.2001 року. Зокрема, за доводами позовної заяви 05.01.2001 року між [PERSON] , [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені і в інтересах своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] (покупці) з однієї сторони та [PERSON] (продавець) з іншої сторони було укладено договір №1 купівлі-продажу нерухомого майна 177/1000 частини квартири [ADDRESS] . Як зазначено позивачем, при укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов предмету і ціни договору, відбулося повне виконання договору: продавцем отримано за продаж майна грошові кошти. За покупцями на 177/1000 частин вказаної квартири зареєстроване право власності в ОМБТІ та РОН 24.01.2001 року за №646 у реєстровій книзі 395 на сторінці 14. Також за доводами позивача, вона постійно проживає у вказаній квартирі з 28.03.2001 року. Разом з тим, як зазначено позивачем, відповідач ухилилася від нотаріального посвідчення договору. Позивач вказала, що [INFO] померла її донька [PERSON] , позивач прийняла спадщину після її смерті, у зв`язку із чим Малиновською нотаріальною конторою у місті Одесі була заведена спадкова справа №852/2023 від 29.11.2023 року. Позивач зазначає, що якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 15.11.2024 року у справі №521/18606/24 було відкрито провадження, вирішено розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до судового розгляду з викликом сторін, витребувано від Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі (пл. Деревянка, 1, м. Одеса, 65072) належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи № 852/2023 до майна [PERSON] , яка померла [INFO] . 20.01.2025 року копія спадкової справи надійшла до Малиновського районного суду міста Одеси. Відзиву від [PERSON] суду не надійшло, що не є перешкодою для розгляду даної справи за наявними у ній матеріалами. Будь-яких письмових заперечень на позовну заяву від Третіх осіб також не надійшло. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з мотивів, викладених письмово у позовній заяві, просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач 09.01.2025 року скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог не заперечувала. Розглянувши вказану заяву суд вважає наявними підстави для розгляду справи без участі відповідача. Треті особи в судове засідання до суду повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах цивільної справи письмові повідомлення, які повернулися на адресу суду, про причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв або клопотань суду не надали. Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі та призначення до судового розгляду по суті позовних вимог розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Малиновського районного суду міста Одеси, тобто ухвали суду є доступними для ознайомлення та загальновідомими. Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третіх осіб у даній справі. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, заслухавши учасника справи, який з`явився до судового засідання, суд зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, враховуючи таке. Малиновським районним судом міста Одеси було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини. Згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна, посвідченого Чорноморською товарною Біржею № 1 від 05.01.2001 року [PERSON] продала, а [PERSON] , [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені і в інтересах своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] купили 177/1000 частини квартири [ADDRESS] за 3796 грн. 177/1000 частини квартири складаються з: однієї кімнати житловою площею 13.9 кв.м., 177/1000 чистин коридору 1,9, 177/1000 частини вбиральні 10, 177/1000 частини кухні 11. Відповідно до довідки КП «БТІ» ОМР від 05.01.2024 року №32542/04-04, станом на 31.12.2012 року право власності за адресою: [ADDRESS] зареєстроване, зокрема, на 177/1000 частини квартири [ADDRESS] за фізичними особами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на підставі договору №1 купівлі продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Чорноморській товарній біржі 05.01.2001 року. Реєстраційний запис зроблено24.01.2001 року за реєстровим номером 646 у реєстровій книзі 395 пр. на сторінці 14. Тип власності та розмір часток в правовстановлюючому документі не вказані. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.05.2024 року №380924703 вбачається, що на 177/4000 вказаної квартири, які належать [PERSON] 25.06.2006 року накладено арешт П`ятою одеською державною нотаріальною конторою. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] померла, про що видане відповідне свідоцтво [NUMBER] від 05.01.2011 року, внаслідок чого після її смерті відкрилася спадщина на майно, що вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29.11.2023 року №74940142. З матеріалів спадкової справи №852/2023, яка надійшла з Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , яку почато 29.11.2023 року вбачається, що 29.11.2023 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті доньки [PERSON] , яка померла [INFO] . З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Також у матеріалах справи наявна довідка про причину смерті від 04.01.2011 року, Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 29.11.2023 року №74939950, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29.11.2023 року №74940142 щодо реєстрації спадкової справи після смерті [PERSON] , повідомлення Державного нотаріуса від 29.11.2023 року №4766/02-14 інших спадкоємців. Також в матеріалах спадкової справи наявна інформаційна довідка державного нотаріуса від 29.11.2023 року №4768/02-14 про те, що нотаріусом не може бути видано Свідоцтво про право на спадщину заявнику, у зв`язку із тим, що спадкоємцем не надано оригіналу договору купівлі продажу нерухомого майна, який має бути визнаний дійсним в судовому порядку. Також судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що сторонами при укладенні договору купівлі - продажу було досягнуто згоди за усіма істотними умовами договору, продавцю сплачені кошти, позивач вселилася у спірну квартиру. Інших належних та допустимих доказів стосовно наявних між сторонами спірних правовідносин матеріали цивільної справи не містять. Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для визнання договору від 05.01.2001 року №1 купівлі-продажу нерухомого майна 177/1000 частини квартири [ADDRESS] , дійсним, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені і в інтересах своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого Чорноморською товарною біржею в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю №1 від 05.01.2001 року. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані ним норми права під час прийняття аргументів позивача, викладених нею у позовній заяві. Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходить з того, що відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України. Зокрема, ст. 8 Конституції України в Україні встановлено, що в країні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. В силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Частинами 1- 5 ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу між сторонами був укладений у 2001 році, тому на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР (1963 року). Згідно зі ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128 ЦК України (у редакції 1963 року). За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 слідує, при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість. Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні Договору купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди з усіх його істотних умов та виконали усі умови цього договору, але чинним на час його укладання законодавством було передбачено нотаріальне посвідчення такого договору, але він не був нотаріально посвідчений у зв`язку з укладенням на Чорноморській Товарній Біржі. При цьому, при укладанні договору міни сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі - продажу нерухомого майна укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Крім того, за змістом ст. 128, 153 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація в бюро технічної інвентаризації за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права власності на 177/1000 часток квартири сумісного користування на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, станом на 05.01.2001 рік не суперечила на той час чинному законодавству. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, вважається таким, що сторони повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України "Про товарну біржу", а тому наявні підстави для визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна № 1 від\~05\~січня 2001\~року,\~зареєстрованого на\~Чорноморській Товарній\~Біржі -\~ дійсним. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Наразі правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені в дію ЦК України 2003 року. На час укладення спірної угоди, вимоги щодо реєстрації правочинів не були чинними. Крім того, в той час діяли норми, які передбачали суто реєстрацію нерухомого майна, що станом на день подання позову сторонами виконано. Відповідно до абз. 3 та 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Під час розгляду справи, чудом встановлено, що відповідач ухилилася від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна, оскільки вказане підтвердила у поданій до суду заяві, визнавши позовні вимоги. При цьому, суд зазначає, що здійснивши державну реєстрацію частини квартири в Одеському міському Бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 24.01.2001 року №646, держава цим самим визнала за покупцями право власності на 177/1000 квартири за адресою: [ADDRESS] як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. З огляду на зазначене, суд вважає, що сторони виконали умови договору купівлі - продажу, договір відповідно до ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР був зареєстрований в БТІ у передбаченому законом порядку, угода з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, сторонами досягнуто згоди зі всіх його істотних умов, таким суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення з метою розпорядження позивачем належним їй майном та оформлення спадкових прав.

Outcome: approved