Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Сідько Світлану Іванівну, яка діє на підставі ордера про надання правничої допомоги серії ВІ №1264503 від 11.12.2024, через систему «Електронний суд» подала до суду 11.12.2024 позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму на працездатну особу, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином двадцяти трьох років за умови продовження навчання (а.с. 1-19). В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначила, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з досягненням сином сторін повноліття аліменти на його утримання не стягуються, однак син продовжує навчатися в Харківському національному університеті радіоелектроніки та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, а тому потребує матеріальної допомоги. [PERSON] проживає наразі із матір`ю та перебуває на її повному утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має змогу її надавати. Позивачка не може самостійно утримувати повнолітнього сина, зважаючи на обсяги витрат на його утримання, на навчання, проїзд до місця навчання, одяг, харчування, підручники, тощо, а також те, що на її утриманні знаходиться ще і неповнолітня дочка сторін. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 12.12.2024 провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів (а.с. 22-23). Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подавав. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 30.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі (а.с. 59-63). Позивачка, представник позивача та відповідач у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 45-48), про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. 30.01.2025 представник позивачки адвокат Сідько С.І. через систему «Електронний суд» подала до суду клопотання про розгляд справи без її та позивачки участі, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 54-58). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вирішив можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11 зазначено, що згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. З матеріалів справи, наявних у ній доказів, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 23.12.2006, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). [PERSON] 16.12.2022 зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 16.12.2022 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с. 4, 6). Відповідно до довідки Харківського національного університету радіоелектроніки (м. Харків, проспект Науки, 14) від 06.12.2024 №24/988, [PERSON] є студентом КІУКІ-22-6, ІІІ курсу, факультету КІУ-денна, 123 Комп`ютерна інженерія Харківського національного університету радіоелектроніки. Зарахований наказом №1081СТ від 05.09.2022. Термін навчання з 01.10.2022 по 30.07.2026 (а.с. 11). Згідно з витягами з реєстру Котелевської територіальної громади від 15.06.2023, позивачка [PERSON] та син сторін [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 9). Відповідачем не заперечується зазначена представником позивачки обставина стосовно місця проживання повнолітнього сина [PERSON] з матір`ю позивачкою у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з відповідями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів №1015271 та №1015273 від 07.01.2025 за 4 квартал 2023 року та за 1-4 квартали 2024 року, за наявними станом на 07.01.2025 року даними у вказаному Державному реєстрі, відповідач [PERSON] отримував виплати як військовослужбовцю від Військової частини [NUMBER] та соціальні виплати з відповідних бюджетів (а.с. 34, 35). Позивачкою не надано доказів щодо розміру отриманих нею доходів за період, що передував її зверненню з позовом до суду. Врахувавши принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей, матеріальний стан платника аліментів, та вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, суд не встановив наявності обставин, які б перешкоджали відповідачу у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітнього сина, який продовжує навчання. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Однак, під час судового розгляду судом не встановлено, обставин, зазначених представником позивача, про те, що повнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги, оскільки не має змоги влаштуватись на роботу та самостійно отримувати заробіток. Так, згідно з наданими представником позивача відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за 2024 рік, за наявними в реєстрі станом на 08.01.2025 даними за 1-3 квартали 2024 року, [PERSON] отримував дохід від ТОВ «СМІЛИВІСТЬ 2022» та ТОВ «ТОБАККО-СЕРВІС» (а.с. 37, 38). Згідно з наявними станом на 08.01.2025 відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків на запит у електронному вигляді від 08.01.2025, які надані суду представником позивачки, за період з липня по вересень 2024 [PERSON] отримував щомісячно стипендію в ХНУРЕ, заробітну плату в ТОВ «СМІЛИВІСТЬ 2022» та ТОВ «ТОБАККО-СЕРВІС», а також суми додаткового блага від АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» (а.с. 37, 39-40). Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»). Згідно з п.1 та п. 6 Порядку призначення і виплати стипендій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 №882 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2026 №1050 (із змінами)), дія цього Порядку поширюється на здобувачів освіти у закладах освіти або наукових установах за державним (регіональним) замовленням за рахунок коштів загального фонду державного (відповідного місцевого) бюджету, у тому числі студентів денної форми здобуття освіти закладів фахової передвищої, вищої освіти (наукових установ). Стипендії виплачуються один раз на місяць. Отже, судом встановлено, що повнолітній син сторін, який продовжує навчання, навчається за кошти державного бюджету, отримує стипендію як студент Харківського національного університету радіоелектроніки та має самостійний дохід у вигляді заробітних плат та інших доходів. Належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України про понесення позивачкою витрат на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання [PERSON] , його навчання та проїзд до місця навчання, одяг, харчування, підручники, тощо, позивачка не надала. Суд не приймає до уваги докази, надані представником позивача щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки вони не стосуються предмету спору (а.с. 12-13, 14). З врахуванням вище викладеного, суд приходить до переконання, що позивачкою не доведено, що повнолітній син сторін [PERSON] , який продовжує навчання та не досяг віку двадцяти трьох років, у зв`язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги з боку батька, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне. Позивачка відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові судові витрати позивачки на професійну правничу допомогу покладаються на позивачку. Відповідачем про понесення судових витрат не заявлено, а тому питання про їх розподіл судом не вирішуються.

Outcome: dismissed