Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал», в інтересах якого діє представник адвокат Тараненко Артем Ігорович, звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини. 30.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 307258232, за яким відповідач має заборгованість у загальному розмірі 21571,46 грн, що складається з наступного: 1) 19745 грн заборгованість за кредитом; 2) 1826,46 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, і право вимоги за яким було відступлено ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та додатковими угодами до нього, відповідно до яких строк дії договору було продовжено до 31.12.2024. У подальшому право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023, а після цього ТОВ «Юніт Капітал» на підставі договору факторингу 3009/24 від 30.09.2024. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 307258232 від 30.09.2021 у загальному розмірі 21571,46 грн. З огляду на викладені обставини ТОВ «Юніт Капітал» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 21571,46 грн та понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн та зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. 25.11.2024 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 81). Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло, відзиву на позов належним чином повідомлена про розгляд справи відповідач не подала, у зв`язку з чим судом була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 30.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] в електронній формі (шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором) було укладено договір кредитної лінії № 307258232, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 22000 грн шляхом переказу коштів на платіжну картку № [NUMBER] (безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer). Кредитна лінія була надана строком на 30 днів (а саме до 30.10.2021, що є дисконтним періодом) зі сплатою відсотків у розмірі 182,50% річних, що становить 0,50% на день від суми кредиту за час користування ним (дисконтна процентна ставка). За умови продовження строку дисконтного періоду нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 361,35% річних, що становить 0,99 процентів на день від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Сторони також погодили, що у разі якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати відсотків, умови щодо нарахування відсотків за дисконтною та індивідуальною ставками за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування відсотків за базовою відсотковою ставкою в розмірі 722,70% річних, що становить 1,98% на день від суми кредиту за час користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими відсотками за базовою відсотковою ставкою та фактично сплаченими відсотками за дисконтною та індивідуальною відсотковими ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду (а.с. 12-13, 13-16,17-23, 24, 25, 26-34, 35, 36-37). 28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити ТОВ «Таліон Плюс» зазначені у відповідних реєстрах вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених цим договором. У подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди до вказаного договору факторингу: № 19 від 28.11.2019; № 26 від 31.12.2020; № 27 від 31.12.2021; № 31 від 31.12.2022; № 32 від 31.12.2023, за якими строк дії договору факторингу продовжувався до 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2022, 31.12.2023 та 31.12.2024 відповідно. Водночас із Реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 до вказаного договору факторингу вбачається, що до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 307258232 від 30.09.2021 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 20090,50 грн (а.с. 38-43, 44, 45-49, 50, 51, 52-53). 30.10.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 30/1023-01, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося відступити ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» зазначені у відповідних реєстрах права вимоги, а фактор зобов`язався прийняти їх та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Водночас із Реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до вказаного договору факторингу вбачається, що до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 307258232 від 30.09.2021 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 21571,46 грн (а.с. 54-58, 59-60). 30.09.2024 між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 3009/24, за умовами якого ТОВ «Юніт Капітал» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а останнє відступити позивачу право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників. Водночас із витягу з Реєстру боржників від 30.09.2024 до вказаного договору факторингу вбачається, що до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 307258232 від 30.09.2021 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 21571,46 грн (а.с. 61-65, 68-69). Як вбачається із розрахунків заборгованості та виписки з особового рахунку [PERSON] за кредитним договором № 307258232, відповідач станом на 18.10.2024 має заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 21571,46 грн, що складається з наступного: 1) 19745 грн прострочене тіло кредиту; 2) 1826,46 грн прострочені відсотки (а.с. 71-73, 74, 75). Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави щодо позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі\~ст.\~638\~ЦК України\~договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~в належній\~формі досягли\~згоди з\~усіх істотних\~умов договору.\~Істотними умовами\~договору є\~умови про\~предмет договору,\~умови,\~що визначені\~законом як\~істотні або\~є необхідними\~для договорів\~даного виду,\~а також\~усі ті\~умови,\~щодо яких\~за заявою\~хоча б\~однієї із\~сторін має\~бути досягнуто\~згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобовязання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором (ст. 1052 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустилася порушення умов зазначеного кредитного договору щодо своєчасної сплати сум кредиту та процентів за користування цим кредитом, внаслідок чого за нею утворилася зазначена заборгованість. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач не подала відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредитної лінії № 307258232 від 30.09.2021 у загальному розмірі 21571,46 грн. Щодо розподілу між сторонами судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що 01.10.2024 позивач уклав із Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» в особі адвоката Тараненка Артема Ігоровича договір про надання правничої допомоги № 0110/24 та додаткову угоду № 15, повноваження якого підтверджуються довіреністю від 02.10.2024. Крім іншого, у п.п. 3.1, 3.3 вказаного договору зазначається, що отримання винагороди адвокатським бюро за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару, що складається із суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами у Протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 0110/24 від 01.10.2024 (додаток № 1 до цього договору). У додаткові угоді також наведено перелік кредитних договорів, за якими адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу, серед яких зокрема вказано договір № 307258232 від 30.09.2021, за яким боржником є [PERSON] (а.с. 10, 76-77, 78-79, 80, 81). Із наявного в матеріалах справи Протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 0110/24 від 01.10.2024 (додаток № 1 до цього договору) та розрахунку витрат, наведеного у позовній заяві, вбачається, що позивачем за укладеним договором були понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану представником Тараненком А.І., що пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи,\~у загальному розмірі 6000 грн (що складаються з наступного: 500 грн надання усної консультації; 500 грн вивчення матеріалів справи; 5000 грн складання позовної заяви) (а.с. 1-9, 77). При цьому суд бере до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 640/10548/19, в якому наголошується, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи\~незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено\~стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Об?єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. У той же час відповідач, яка належним чином повідомлялася про розгляд справи судом, не скористалася своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесеної позивачем, із посиланням на неспівмірність таких витрат, а тому суд не вбачає підстав стверджувати про неспівмірність таких витрат. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,\~у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Понесення позивачем\~судових витрат\~зі сплати\~судового збору\~в розмірі\~2422,40\~грн підтверджується\~платіжною інструкцією\~в національній\~валюті №\~8178\~від 12.11.2024 та\~випискою про\~зарахування судового\~збору до\~спеціального фонду\~Державного бюджету\~України (а.с. 11, 87). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених останнім судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, що у загальному розмірі складають 8422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved