Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позову зазначив, що з 17.02.2018р. перебував в шлюбі із [PERSON] . [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , а [INFO] - донька [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2023 року шлюб було розірвано. Після розлучення, за домовленістю з відповідачкою, діти постійно проживають з батьком, за адресою: [ADDRESS] . Позивач повністю опікується інтересами і потребами дітей, піклується про них, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дітей. Повністю віддає дітям свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дітей. Окрім відвідин дошкільного навчального закладу, він з доньками грає у розвиваючі ігри, читає книжечки, розглядають розвиваючі картинки, розповідає казки тощо. Мати дітей є загрозою для їх безпеки. Відповідно до інформації, яку надала національна поліція України, [PERSON] вчиняє фізичне і психологічне насильство над дітьми. Відповідно до акту проведення рівня безпеки дитини, діти з матір`ю знаходяться в небезпеці, а фактичний догляд за дітьми здійснює батько. Позивач вважає, що ним створені найкращі умови для дітей, в них є свій дитячий куточок, де вони граються, є спальний куточок, де вони відпочивають, діти забезпечені іграшками та іншими речами для розвитку. Виходячи з інтересів дітей, вважає за доцільне залишити дітей на його утриманні та вихованні за адресою його проживання. Просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за місцем його реєстрації або проживання. 24.10.2023 [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, в якій вона просила визначити місце проживання дочок разом з нею. 03.01.2024 [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог. Згідно із заявою про збільшення позовних вимог [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 17.02.2018р. перебувала в шлюбі із [PERSON] . [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , а [INFO] - донька [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2023 року шлюб було розірвано. З 12.06.2023 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , де орендує квартиру до 12.06.2024 року. Діти з 01.06.2023 року проживають з батьком. Шлюбні відносини між нею та [PERSON] погіршувались з березня 2022 року, чоловік та його мати постійно провокували сварки, забирали в неї ключі від квартири, шантажували її поліцією. Зазначає, що з 01.06.2023 року з дітьми не бачилась. Вважає, що доньки повинні проживати разом з нею, оскільки вони не потрібні позивачу та його поведінка по відношенню до них є аморальною та протиправною, батько фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Вважає, що донькам краще проживати з рідною матір`ю, оскільки вона може забезпечити всі інтереси малолітніх дітей, має стабільний заробіток та змогу орендувати житло. Також вважає, що з [PERSON] підлягають стягненню на її користь аліменти на утримання дітей. Просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання чи перебування. Зобов`язати батька [PERSON] передати матері [PERSON] малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до повноліття кожної дитини. [PERSON] надав відзив на зустрічну позовну заяву, викладену в заяві [PERSON] про збільшення позовних вимог. У відзиві [PERSON] зазначив, що наполягає на своїх позовних вимогах, викладених у первісному позові, та вважає, що місце проживання дітей має бути визначено саме з ним. Відповідачка не навела достатніх та переконливих доводів, чому діти мають жити із нею. Відповідачка намагається створити у суду враження, що це позивач не дає їй можливості спілкуватися з дітьми та вчиняв протиправні дії проти [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом надає вкрай негативну характеристику як [PERSON] особисто, так і його ставленню до дітей. Такі твердження [PERSON] абсолютно нічим не підтверджені та ґрунтуються лише на особистій неприязні відповідачки до позивача. Зазначає, що діти постійно проживають з ним, перебувають на його утриманні, їм створені всі необхідні побутові умови, батько піклується про дітей, забезпечує їх розвиток. І, навпаки, [PERSON] самоусунулась від виховання дітей. Навіть в той час, коли сторони жили однією сім`єю, відповідачка недбало ставилася до дітей, проявляла агресивну та неврівноважену поведінку, вчиняла насильство щодо оточуючих її людей, притягувалась через це до адміністративної відповідальності. Така поведінка матері негативно впливає на дітей та є загрозливою. Враховуючи тривалість проживання дітей з батьком, у звичних для них та сприятливих умовах, підстав для зміни місця проживання дітей не існує. Відповідачка не навела переконливих доказів того, що визначення місця проживання дітей саме з нею відповідає інтересам, перш за все, самих дітей. Передача дітей матері із звичної для них обстановки, порушення звичного способу життя може викликати глибоку психологічну та емоційну травму у дітей та, вочевидь, не відповідає інтересам дітей. Будь-яких виняткових обставин, які б виключали можливість подальшого проживання дітей з батьком та обумовили б необхідність передачі дітей матері, в даній справі не існує. Заперечує також проти вимог [PERSON] про стягнення аліментів, оскільки діти постійно проживають з позивачем, а не з матір`ю, та знаходяться на його утриманні. Підстав для стягнення аліментів на користь [PERSON] з батька, тим більше починаючи з дня її звернення до суду з позовом, не існує. Вимоги [PERSON] про стягнення аліментів по своїй суті є похідними від вимоги про визначення місця проживання дітей з матір`ю, а підстав для зміни місця проживання дітей та передачі їх матері не існує. Просить зустрічні позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення. Відповідач [PERSON] своїм правом на надання відповіді на відзив не скористалась. Ухвалою суду від 28.11.2023 об`єднано в одне провадження первісний та зустрічний позови. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2024 матеріали вказаної справи передано в провадження судді Звєздової Н.С. Ухвалою суду від 10.04.2024 цивільна справа прийнята в провадження судді Звєздової Н.С. та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 22.05.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Аворник Л.В. підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та в заявах по суті справи, поданих до суду. Відповідач [PERSON] була присутня в підготовчому засіданні, проти закриття підготовчого провадження не заперечувала, надала наявні у неї докази, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у наступні судові засідання неодноразово не з`являлася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник 3-ї особи пояснила суду, що 15.01.2024р. районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району склала Висновок за №3473/01-34/22.01-84 про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно з цим висновком районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей з батьком. Висновок було надано суду. Діти перебувають на обліку в службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. Спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було обстежено умови проживання дітей та складено відповідний акт. Підтверджено факт проживання дітей з батьком, створення належних умов проживання для дітей. Мати дітей до органу опіки та піклування із заявою про визначення графіку спілкування з дітьми не зверталася. Спеціалісти відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради спілкувалися з дітьми, під час бесіди було з`ясовано, що старша дитина боїться матері, а молодша - не пам`ятає її. Дослідивши позовні заяви, пояснення учасників справи, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.02.2018р. [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] . [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] , а [INFO] - дочка [PERSON] . Згідно із свідоцтвами про народження дітей батьками дітей є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2023 у справі № 336/3671/23 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з батьком. Вказана обставина не заперечується відповідачкою. Згідно з актом від 01.08.2023, складеним фахівцями ТОВ Керуюча компанія «Мрія», [PERSON] разом з дітьми: [PERSON] та [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . 05.06.2023р. спеціалістами служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини стосовно [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом встановлено, що фактично догляд за дитиною здійснює батько [PERSON] . Виявлено реакцію дитини у вигляді страху, тривоги або огиди під час контакту з дорослим - дитина боїться йти до матерів. Відображено розповідь дитини про те, що мати раніше вчиняла фізичне насильство відносно дитини (ляпаси, подряпини). 05.06.2023р. спеціалістами служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини стосовно [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом встановлено, що фактично догляд за дитиною здійснює батько [PERSON] . Встановлено, що мати вчиняла психічне та фізичне насильство відносно старшої доньки та дорослих членів родини у присутності дитини. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 10.11.2023, складеного спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком [PERSON] , бабусею [PERSON] та прабабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що стосунки в сім`ї добрі, родинні. Батьком створені умови для проживання, розвитку, навчання, відпочинку дітей. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 14.12.2023, складеного спеціалістами відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради обстежено умови проживання матері дітей [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що за даною адресою [PERSON] проживає сама, умови проживання добрі. Матір не погоджується із визначенням місця проживання дітей з батьком. Згідно з актом оцінки потреб сім`ї та висновком оцінки потреб сім`ї [PERSON] , складеними фахівцями Запорізького міського центру соціальних служб 22.12.2023, діти проживають разом з батьком, мати дітей проживає окремо за іншою адресою. Для дітей є усе необхідне для фізичного та розумового розвитку. За адресою батька створені належні умови для проживання дітей. Родина батька має достатнє коло спілкування. Вплив факторів сім`ї та середовища: позитивний. Відповідно до довідки Інженерно-наукового інституту ім. Ю.М. Потебні від 13.02.2024р. [PERSON] є студентом 5-го курсу інституту, спеціальність: Галузеве машинобудування, форма навчання: заочна/контракт. Згідно з довідкою КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 05.02.2024р. [PERSON] під спостереженням нарколога не перебуває. Із довідок-характеристик, виданих ФОП [PERSON] , вбачається, що [PERSON] та [PERSON] відвідують дитячий центр «Зіронька» по програмі «Мінісадочок». Батько дітей [PERSON] приймає участь у вихованні - приводить та забирає дітей своєчасно, режим дня дотримується, цікавиться, як діти провели день та їх поведінкою. Діти приходять до садочку усміхнені та радісні, з гарним настроєм, охайно вдягнені та відповідно до погодних умов. Зустрічають тата у садочку з радістю. Мати до садочку не з`являлася. Відповідно до ст. 19 СК України органом опіки та піклування - районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району надано висновок за №3473/01-34/22.01-84 про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно з цим висновком районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей з батьком. Висновок складено на підставі дослідження умов проживання дітей, проведення оцінки рівня безпеки дітей, з урахуванням поведінки батьків відносно дітей, відомостей про батьків тощо. Зокрема, у висновку зазначено, що відповідно до термінового заборонного припису стосовно [PERSON] від 01.06.2023р. за серією АА №310932 через вчинення нею насильства психологічного характеру відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , було винесено терміновий заборонний припис строком на три доби з 01.06.2023р. по 04.06.2023р. Судом було досліджено DVD-диск, наданий позивачем. На відеофайлах зафіксовано факти неналежної поведінки [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Вбачається, що матір кричала на дітей, гучно сварила, висловлювалась при них нецензурно, застосовувала фізичне насильство відносно старшої дочки, палила в присутності дітей. В підготовчому засіданні відповідачка не заперечувала проти приєднання до матеріалів справи та подальшого дослідження цього доказу судом. Судом було допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що є сусідкою сім`ї [PERSON] . Проживає за адресою: [ADDRESS] . Квартира свідка розташована поверхом нижче, як раз під квартирою [PERSON] . Позивача знає з дитинства. З відповідачкою познайомилася після того, як [PERSON] одружився. Знає, що у [PERSON] є двоє доньок: [PERSON] та [PERSON] . Коли діти були вдома з матір`ю, то було чутно, як вона кричить на дітей та навіть висловлюється на них нецензурною лайкою, діти постійно плакали. Мати не приділяла належної уваги дітям, не гуляла з ними, постійно проводила час на балконі із сигаретою, в навушниках. За весь час свідок бачила [PERSON] на прогулянці з дітьми два рази. Десь рік остання не проживає разом з дітьми. Влітку 2023 року свідок бачила, як вона вибивала вхідні двері до квартири [PERSON] , поводилась при цьому агресивно. Після того, як діти стали жити з батьком, стало відчутно зміни. Діти спокійні, на них ніхто не кричить, батько гуляє з дітьми, возить їх в парк. Вважає, що проживання з батьком сприятливе для дітей. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що є тіткою позивача. З [PERSON] познайомилася, коли вона вийшла заміж за [PERSON] . Свідок відвідує сім`ю [PERSON] , буває у них вдома. У [PERSON] дві дитини: [PERSON] та [PERSON] . Діти, коли їх мати була вдома, переважно плакали, мати на них кричала. [PERSON] сиділа в навушниках, співала пісні. Свідок не бачила, щоб мати годувала дітей. Мати та сестра свідка скаржилися їй, що [PERSON] застосовувала до них фізичну силу. Відтоді, як [PERSON] пішла і діти стали жити з батьком, вони про матір не згадують. Батько піклується про дітей, забезпечує їх. Старша дочка [PERSON] пішла в перший клас, до школи її відвів батько, матері не було. Встановивши фактичні обставини та вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 5статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 15 вказаного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Отже, при вирішенні спорів про визначення місця проживання дітей перевага віддається правам та інтересам дітей на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дітей, виходячи з об`єктивних обставин справи. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. Місце проживання неповнолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно із ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що після розірвання шлюбу між сторонами діти проживають з батьком. Позивачем [PERSON] створені належні умови проживання та розвитку дітей, батько утримує та піклується про дітей. У дітей облаштований побут, вони соціалізовані, спілкуються з іншими дітьми, батько забезпечив відвідування дітьми дитячого садочку. Органом опіки та соціальними службами встановлено, що сім`я та середовище, в якому наразі проживають діти, є позитивними для дітей. Діти тривалий час проживають саме з батьком, у звичних для них та сприятливих умовах. Діти призвичаїлись до постійного оточення, в якому проживають, що є однією з переваг на користь визначення місця проживання дитини з батьком. Отже, підстав для зміни місця проживання дітей судом не встановлено. Відповідачка [PERSON] не довела наявність виключних обставин, які могли б обґрунтувати визначення місця проживання дітей саме з нею, а також не довела, що проживання дітей з матір`ю в даному випадку відповідає інтересам дітей. Надані відповідачкою письмові докази: довідка СП «Оптіма-Фарм ЛТД», довідка ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський», висновок спеціаліста №937/с від 02.06.2023р., лист відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 20.07.2023р., талон-повідомлення, лист ЦРД «Надія» ЗМР від 11.07.2023р., лист КНП «ЦПМСД №2» від 02.08.2023р., висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 02.06.2023р., відповідь Відділу поліції №3 від 22.06.2023р. - не спростовують наведених вище обставин та не обґрунтовують вимогу [PERSON] про визначення місця проживання дітей з нею. Відповідно до ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Із зібраних у справі доказів вбачається, що [PERSON] допускала неприпустиму поведінку відносно малолітніх дітей, вчиняла фізичне та психологічне насильство щодо них, у дітей існує страх перед матір`ю. Ці обставини відповідачкою не спростовані та в сукупності з іншими обумовлюють неможливість зміни місця проживання дітей на користь матері, оскільки агресивна поведінка матері може зашкодити розвиткові дітей. В зустрічному позові [PERSON] просить зобов`язати батька [PERSON] передати матері малолітніх доньок за місцем проживання матері за адресою: [ADDRESS] . Суд зауважує, що вказана адреса не є зареєстрованим місцем проживання відповідачки. На підтвердження підстав проживання за цією адресою [PERSON] надала копію договору найму квартири від 07.10.2023р., за яким вона є наймачем. При цьому згідно з п. 2.1 договору наймач зобов`язується використовувати квартиру виключено для проживання в ній самого наймача та вичерпного кола осіб. В будь-якому разі кількість осіб, що одночасно проживають в квартирі, не може перевищувати одну особу. Відповідно до п. 8.1 договору строк його дії встановлений до 07.10.2024р. Таким чином, квартира за адресою, яку вказала відповідачка, не є місцем її постійного проживання та не призначена для проживання в ній дітей. Щодо позовних вимог, заявлених [PERSON] в зустрічному позові, в частині стягнення аліментів суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, аліменти присуджуються тому з батьків дитини, разом з яким проживає дитина. Вимоги [PERSON] про стягнення аліментів є похідними від вимоги про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Судом встановлено, що діти постійно проживають з батьком та знаходяться на його утриманні. Підстав для зміни місця проживання дітей не вбачається. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, суд виходить з того, що проживання малолітніх дітей з батьком відповідатиме інтересам дітей, у зв`язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] - залишенню без задоволення.

Outcome: approved