Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивач товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «СВЕА\~ФІНАНС» звернулося\~до суду\~з позовною\~заявою до\~ [PERSON] та\~просить суд\~стягнути з\~ [PERSON] на\~користь Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «СВЕА\~ФІНАНС» заборгованість\~за кредитним\~договором №Z06.00108.005810700\~від 15.10.2019\~року в\~розмірі 151\~345,03\~гривень з\~яких:\~заборгованість за\~основним боргом\~ 63\~822,47\~гривень,\~заборгованість за\~відсотками \~31\~923,77\~гривень,\~заборгованість за\~іншими процентними\~платежами в\~розмірі 55\~598,79\~гривень та\~вирішити питання судових витрат. В обґрунтування\~заявлених позовних\~вимог посилається\~на те,\~що15.10.2019\~між Акціонерним\~товариством «Ідея\~банк» та\~ [PERSON] \~укладено договір\~кредиту та\~страхування№Z06.00108.005810700.\~Відповідно до\~розділу 1\~Кредитного договору,\~банкнадає позичальнику\~кредит у\~розмірі 74\~999,00\~гривень для\~власних потреб.\~Всвою чергу\~позичальник отримує\~кредит і\~доручає банку\~сплатити за\~рахунокотриманих коштів\~страховий платіж\~на вказаний\~в договорі\~рахунок страховика.Кредит надається\~строком на\~60\~місяців та\~з встановленням\~процентної ставки21,99%\~річних.\~На виконання\~своїх зобов`язань\~АТ «Ідея\~Банк» своїзобов`язання щодо\~видачі відповідних\~сум кредиту\~виконав повністю,\~однак [PERSON] \~взяті на\~себе зобов`язання\~виконував з\~істотним порушенням\~умовдоговору,\~сплачуючи поточні\~щомісячні платежі\~з простроченням\~дати їхсплати,\~сплачуючи щомісячні\~платежі не\~в повному\~обсязі та/або\~не сплачуючивзагалі,\~що спричинило\~виникнення простроченої\~заборгованості.\~Станом надень звернення\~до суду\~з позовом,\~така заборгованість\~становить 151\~345,03гривень з\~яких:\~заборгованість за\~основним боргом\~ 63\~822,47\~гривень,заборгованість за\~відсотками \~31\~923,77\~гривень,\~заборгованість за\~іншимипроцентними платежами в розмірі 55 598,79 гривень. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва «РОСВЕН ІНВЕС УКРАЇНА») укладено Договір Факторингу № 01.02- 31/23. Відповідно до розділу 2 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступило права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в Реєстрі боржників. В тому числі за даним Договором Факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» відступлено право вимоги до [PERSON] за договором №Z06.0018.005810700 від 15.10.2019. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «СВЕА ФІНАНС», ні на рахунки попереднього кредитора. При цьому, з моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 25.07.2023 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за договором № Z06.0018.005810700 від 15.10.2019 в розмірі 151 345,03 гривень з яких: заборгованість за основним боргом 63 822,47 гривень, заборгованість за відсотками 31 923,77 гривень, заборгованість за іншими процентними платежами в розмірі 55 598,79 гривень. З цих підстав представник позивача просив позов задовольнити. 24.12.2024 через систему «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] адвокат Андрусенко Ігор Ярославович, який діє на підставі ордеру серії ВО № 1092185 від 10.12.2024, подав письмовий відзив на позовну заяву і такий відзив прийнятий судом. В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідач визнає факт укладення 15.10.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] договору № Z06.0018.005810700 та факт отримання коштів у сумі 74 999,00 гривень. Проте не погоджується із нарахованою заборгованістю, оскільки вважає себе таким, що виконав зобов`язання за даним договором. Заперечує, що погоджувався із умовою в кредитному договорі про встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки вважає її нікчемною і такою, що не узгоджувалася ним, не було чіткого переліку послуг банку, які включаються у цю графу. Окрім цього, зазначає, що довідка про розрахунок заборгованості не містить фінансово-математичних розрахунків, з яких би вбачалося в які періоди виникла заборгованість вказана позивачем і коли у нього появилася заборгованість за тілом кредиту, відсотках та за які саме послуги (комісію) він повинен був сплачувати кошти. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою судді Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 27.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» у судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач та представник відповідача будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явилися, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за їх відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавали. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, обставини, на які сторона відповідача посилається як на підставу своїх заперечень зазначених у відзиві на позовну заяву, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 15.10.2019 між Акціонерним товариством «Ідея банк» та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування №Z06.00108.005810700 /арк.спр.7/. Відповідно до розділу 1 Кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у розмірі 74 999,00 гривень для власних потреб. В свою чергу позичальник отримує кредит і доручає банку сплатити за рахунок отриманих коштів страховий платіж на вказаний в договорі рахунок страховика. Кредит надається строком на 60 місяців та з встановленням процентної ставки 21,99% річних. На виконання своїх зобов`язань АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання щодо видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, що стверджується ордером- розпорядження №1 від 15.10.2019 /арк.спр.9/. Згідно з ордера-розпорядження №2 про сплату страхового платежу зі суми визначеної в кредитному договорі відразу відраховано страховий платіж у розмірі 6506,76 грн. /арк.спр.9/. Факт отримання коштів відповідач визнає. Як вбачається з матеріалів справи, сторонами також підписано паспорт споживчого кредиту як додаток №1 до Договору кредиту та страхування №Z06.00108.005810700, згідно якого сторони договору визначили строки погашення кредиту, суму платежу, в тому числі за тіло кредиту, проценти за користування кредитом, а також платежі за додаткові та супутні послуги (інші послуги банку) /арк.спр.8/. Позивач надав довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Z06.00108.005810700 від 15.10.2019, складений первісним кредитором 25.07.2023 згідно якого така заборгованість становить 151 345,03 гривень з яких: заборгованість за основним боргом 63 822,47 гривень, заборгованість за відсотками 31 923,77 гривень, заборгованість за іншими процентними платежами в розмірі 55 598,79 гривень /арк.спр.17/. Позивачем надано виписку за кредитним договором №Z06.00108.005810700 від 15.10.2019 складена 25.07.2023 за період з 15.10.2019 по 25.07.2023, з якої вбачається про надання кредиту, зарахування коштів на транзитний рахунок для погашення кредиту, списання коштів на погашення основного боргу, на погашення простроченої кредитної заборгованості, строкових процентів, плати за обслуговування кредиту /арк.спр.18-20/. Суд встановив, що 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва «РОСВЕН ІНВЕС УКРАЇНА») укладено Договір Факторингу № 01.02-31/23 /арк.спр.21-25/. Відповідно до розділу 2 договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступило права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в Реєстрі боржників. В тому числі за даним Договором Факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» відступлено право вимоги до [PERSON] за договором № Z06.0018.005810700 від 15.10.2019 /арк.спр.26/. Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував, що відповідач отримав кредитні кошти, однак не виконує зобов`язань щодо їх повернення. Відтак, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що: Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії ЗаконуУкраїни «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково- касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.» До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. В пункті 2 Паспорту споживчого кредиту (розділ Платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору) щомісячна комісія за обслуговування кредиту визначена в розмірі 2,95 % від суми кредиту. Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку передбачена в розділі 5 «Порядок повернення кредиту. Кількість та розмір платежів, періодичність внесення» Паспорта споживчого кредиту (колонка 10 графіку). Щомісячний розмір комісії за додаткові та супутні послуги складає від 2861,29 гривень і до 1312,56 гривень в залежності від погашення суми кредиту, а її загальний розмір (за весь період користування кредитом) 125 215,34 грн. Однак, встановивши у кредитному договорі № Z06.0018.005810700 від 15.10.2019 сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,95 % від суми щомісячно, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. При цьому згідно з графіком платежів і розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки загальний розмір плати за додаткові та супутні послуги обслуговування ( 125 215,34 грн) перевищує розмір кредиту, отриманого [PERSON] для власних потреб (74 999,00 грн), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним. Як вбачається з Паспорту споживчого кредиту /арк.спр. 8/ розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 5 Порядок повернення кредиту. Кількість та розмір платежів, періодичність внесення (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 2861 грн. 29 коп., останній - 1312 грн 56 коп. Згідно поданої позивачем виписки по кредитному договорі загальна сума, яка сплачена позивачем і зарахована банком як погашення плати за обслуговування по кредитному договорі № Z06.0018.005810700 від 15.10.2019 становить 48 447,68 гривень. Позивача не було позбавлене можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим наявні в матеріалах справ документи взагалі не містять будь-якого опису послуг за додаткові та супутні послуги обслуговування, за які банком встановлена комісія. Частиною другою статті 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Тобто, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Аналізуючи наведені правові норми, необхідно зазначити, що нікчемними правочинами (недійсними в силу закону), є правочини про нікчемність яких вказано у відповідних нормах закону. В такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону. Отже, згідно Паспорту споживчого кредиту до договору № Z06.0018.005810700 від 15.10.2019 [PERSON] зобов`язаний повернути кредитору 74 999,00 гривень суму кредиту та 57 677,45 гривень процентів за користування кредитом, загальна сума 132 676,45 гривень /арк.спр.8/. Як вбачається з виписки за кредитним договором №Z06.00108.005810700 від 15.10.2019 складена 25.07.2023 за період з 15.10.2019 по 25.07.2023 відповідачем внесено кошти, які зараховані на транзитний рахунок для погашення кредиту №Z06.00108.005810700 від 15.10.2019 на загальну суму 156 431,24 гривень, з них: 74 999 гривень тіло кредиту, 32 984,56 гривень проценти за користування кредитом та 48 447,68 гривень, які банк сплатив за послуги,які з ним не узгоджувалися. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 ЦК України, однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частинами 1-4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази та підстави заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Крім того, згідно статті 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то сплачені позивачем при подачі позову судові витрати відшкодуванню не підлягають. Статтею 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Оскільки, представник відповідача адвокат Андрусенко І.Я. у письмовому відзиві повідомив суд, що докази на підтвердження судових витрат будуть надані ним протягом п`яти днів після розгляду справи по суті, то суд не вирішує в даному рішенні питання стягнення судових витрат понесених відповідачем. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу. Згідно з п.5 ч.7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Враховуючи наведене, оскільки представник відповідача у справі заявив про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат, а тому питання про судові витрати необхідно вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог у судовому засіданні, визначивши відповідачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed