Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

19.09.2024 позивач [PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.06.2023 розірвано. У даному шлюбі у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. При цьому у доньки є здібності до заняття спортом та вивчення іноземних мов, у зв`язку із чим вона щомісяця оплачує факультативні заняття. На переконання позивача, відповідач [PERSON] є здоровим та його матеріальне становище дозволяє виділяти кошти на утримання доньки, оскільки він займається підприємницькою діяльністю і рівень його доходів значно перевищує середній та є змінним щомісяця. На підставі наведеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 14\~000 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання. 09.12.2024 судом зареєстровано відзив на позов поданий представником відповідача [PERSON] адвокатом Братівником І.В., з якого вбачається, що відповідач заперечує з приводу позовних вимог, оскільки позивачем жодним чином не доведеного того, факту, що він ухиляється від утримання своєї дочки, натомість подано неправдиву інформацію про те, що вже тривалий час ним не виділяються гроші на дитину. Водночас, дитина забезпечується саме за його кошти, так як мати дитини не працює і немає ресурсів забезпечувати дитину. Відповідач зауважує, що він незважаючи на те, що проживає окремо від дитини, самостійно і регулярно фінансово її підтримує. Відтак, підстав для примусового стягнення аліментів не існує. Разом з тим, якщо суд прийде до переконання про необхідність стягнення із нього аліментів, то відповідач просить врахувати, що у нього був стабільний і великий дохід під час перебування в складі Збройних Сил України, однак, після звільнення із ЗСУ він фактично доходів не отримує. Окрім цього, він вдруге одружився і його дружина є особою з інвалідністю 3 групи та потребує догляду та додаткового фінансового утримання. Відтак, враховуючи відсутність доходів та наявність на утриманні дружини інваліда він немає можливості оплачувати аліменти в розмірі який заявлений позивачем. З огляду на викладене просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.01.2025, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Братівника І.В. про зупинення провадження у справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Додатково зазначила, що донька [PERSON] , [INFO] поживає разом з нею та перебуває на її утриманні, при цьому вона не працює, однак у пошуках роботи. Вказала, що коли відповідач перебував на службі у ЗСУ, то кожного місяця платив кошти на утримання доньки у розмірі 5000 грн, проте вже 9 місяців він не надає жодної матеріальної допомоги. З донькою відповідач бачиться на вихідних, проте коштів не надає. За останні 10 місяців лише 2-3 рази купив доньці одяг. Представник позивача [PERSON] адвокат Чапаєва\~Г.М.у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Братівник І.В. в судовому засіданні заперечив з приводу позову з підстав викладених у відзиві на позов та просив відмовити у його задоволенні. Однак якщо суд прийде до висновку про доцільність задоволення позову просив врахувати, що відповідач [PERSON] не працює та стягнути аліменти у розмірі 2000 грн. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.06.2023 у справі № 607/8490/23 розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 09.02.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 303. 02.04.2024 [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. [PERSON] , 1969 року народження є особою з інвалідністю ІІІ групи, що слідує із посвідчення серії [NUMBER] виданого 20.07.2016 Управлінням соціального захисту населення ТОР. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 09.05.2024 № 141, сержант [PERSON] , призваний, на військову службу за призовом під час мобілізації, стрільця санітара 3 штурмового відділення 3 штурмового взводу 3 штурмової роти військової частини [NUMBER] , звільнений наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 04.05.2024 № 60-РС з військової служби у запас за п.п. «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини: у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І ІІ), п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та направлений для зарахування на військовий облік до [INFO] . Як вбачається із платіжних інструкцій АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] перераховував на рахунок [PERSON] кошти у розмірі 5050 грн щомісяця у період з травня 2023 року по травень 2024 року. За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків по джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2023 року по 3 квартал 2024 року, [PERSON] у період з лютого 2023 року по червень 2024 року отримував виплати військовослужбовців від ВЧ [NUMBER] та ВЧ [NUMBER] . Також у червні 2024 року отримав соціальну виплату від УСП Тернопільської міської ради. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем, водночас, сторони не дійшли згоди з приводу розміру матеріальної допомоги з боку батька на утримання спільної дитини. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями статті\~141\~СК України\~передбачено,\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ст. 7 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2024 рік для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 3196 гривні. Згідно з Державним бюджетом на 2025 рік (Закон 4059-IX, стаття 7), з 1 січня показник прожиткового мінімуму для основних соціальних та демографічних груп населення залишається незмінним, зокрема для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривні. У відповідності до вимог ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.. Статтею 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Судом не встановлено, підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати спільну з позивачем дитину, передбачених положеннями СК України. Разом з тим, позивачем на надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у відповідача [PERSON] фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому позивачем розмірі 14\~000 грн. Обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, суд зауважує, що як відповідач, так і позивач повинні у однаковій мірі та у відповідності до вимог чинного сімейного законодавства, утримувати своїх дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їм добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У статті 1\~Закону України\~«Про прожитковий\~мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. Однак, таке забезпечення є мінімальною гарантією утримання дитини, застосування якої можливе за певних об`єктивних обставин, підтверджених відповідними доказами. Інтереси дитини і її право на достатній рівень матеріального забезпечення не можуть бути обмежені рівнем цієї мінімальної гарантії, а аліменти можуть бути стягнені з одного із батьків і в більшому розмірі. Судом також враховано, що стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. При цьому,\~суд не\~приймає посилання\~відповідача щодо\~перебування на\~його утриманні\~дружини[PERSON] , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, оскільки даний факт не підтверджений матеріалами справи. Зокрема, відповідач не надав суду доказів, які б свідчили, що [PERSON] не отримує жодних доходів, а сам факт встановлення групи інвалідності не позбавляє особи можливості отримувати дохід, який використовуватиметься на потреби сім`ї. При цьому доказів не можливості дружини відповідача працювати внаслідок наявного у неї захворювання матеріали справи не містять. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, виходячи зі встановленого законом обов`язку обох батьків щодо утримання їх неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі \~3\~196\~ грн, однак не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 19.09.2024 і досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що менший розмір аліментів не буде достатнім для належного виховання та утримання дитини, а також забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Положеннями ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial