Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

У липні 2024 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить: 1) визнати за нею - [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за заповітом на нараховані, але невиплачені за життя пенсійні в розмірі 177919,82 грн після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; 2) стягнути з відповідача на користь позивача в порядку спадкування за заповітом нараховані, але невиплачені за життя, пенсійні виплати згідно рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 в справі № 240/6688/21 у розмірі 177919,82 грн після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; 3) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на\~свою користь понесені судові витрати, що складаються зі сплати судового збору та витрат на послуги адвоката в розмірі 13000,00 грн. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , прийняла спадщину. До складу спадщини входять неодержані спадкодавцем за життя кошти, присуджені йому рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 в справі № 240/6688/21, що набрало законної сили, в розмірі 177919,82 грн. Проте ці кошти за життя він не отримав та позивач вважає, що набула право на їх отримання як його спадкоємець. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 07.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву з викладеним у ньому запереченням проти задоволення позову з посиланням на те, що рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов`язань з урахуванням повноважень, наданих чинними законодавством. Виплата донарахованої суми, яка перевищує бюджетні призначення на поточний рік, може бути здійснена виключно за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконавчі документи про стягнення коштів, боржником за якими є територіальний орган фонду, тобто державний орган, пред`являються на примусове виконання виключно до Державної казначейської служби. Окрім того, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги» № 1279 від 16.12.2020 з 01.04.2021 функції з фінансування виплат пенсії покладені на Пенсійний фонд України, а не на його територіальні органи. Відносно первісного позивача в справі органом пенсійного фонду здійснено перерахунок пенсії на суму 177919,82 грн, що є його виключними дискреційними повноваженнями, та не можна брати до уваги розрахунок, здійснений позивачем самостійно. Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду здійснюється у порядку, передбаченому постановою КМУ від 22.08.2018 № 649 «Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, представник позивача до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явився, у відзиві вказав про розгляд справи за його відсутності, а також направив до суду заяву про зменшення розміру судових витрат на правову допомогу. Враховуючи достатність матеріалів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за їхньої відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 в справі № 240/6688/21, що набрало законної сили, позов [PERSON] до ГУ ПФУ в Житомирській області задоволено, зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області здійснити з 01.01.2019 перерахунок та виплату йому пенсії згідно довідки [INFO] за № 726 від 09.02.2021 за особовою справою ХЗ34574 з урахуванням виплачених сум. Судом встановлено, що позивач є дружиною [PERSON] , прийняла спадщину, яка відкрилася після його смерті [INFO] , та є єдиною його спадкоємицею за законом, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20.11.1996, копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Службою цивільного стану міста Кишинів Республіки Молдова 03.05.2022, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.04.2023 та довідки приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Кулініча Р. від 10.04.2024. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1227 ЦК України\~визначено, що суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним отримані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ст.\~91\~Закону України\~«Про пенсійне\~забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Як визначено ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,\~сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій\~статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Аналіз досліджених судом доказів та встановлених обставин дає можливість зробити висновок про те, що позивач як спадкоємець за законом, який в установленому законом порядку прийняв спадщину після смерті свого чоловіка, має право на присуджені йому судом, але не отримані за життя, кошти. Такі ж висновки були зроблені Верховним Судом у постанові від 18.04.2018 у справі № 743/1216/17. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.04.2022 у справі № 220/30/21 зазначено, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії). Зазначені висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 286/3516/16-ц. Згідно розрахунку суми, що підлягає виплаті в пенсійній справі пенсіонера [PERSON] сума доплати на підставі рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 в справі № 240/6688/21, яка підлягає виплаті, становить 177919,82 грн. За таких обставин із ГУ ПФУ в Житомирській області на користь позивача необхідно стягнути неодержані за життя її чоловіком [PERSON] , померлим [INFO] , підвищення до пенсії згідно рішення Житомирського окружного адміністративного суду 16.08.2021 в справі № 240/6688/21 у зазначеному розмірі відповідно до складеного уповноваженою особою розрахунку суми коштів. Стосовно визнання за позивачем права власності на грошові кошти слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, вимога про визнання права власності може бути заявлена виключно у випадку, якщо на момент звернення до суду особа має право власності, але воно оспорюється іншою стороною. За змістом поняття речей і майна, який визначені в главі 13 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ст. 190 ЦК України). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 184 ЦК України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною. Грошовим коштами притаманні родові ознаки (певна сума коштів), а не індивідуальні ознаки (конкретні індивідуалізовані банкноти з відповідними серією та номером), що виключає можливість визнання права власності на грошові кошти. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Доплати до пенсії спадкодавця [PERSON] у розмірі 177919,82 грн належать позивачу з часу відкриття спадщини після його смерті, але вимоги позивача про визнання права власності на ці грошові кошти не призведуть до надходження відповідної суми коштів на рахунок позивача, а отже, відповідний спосіб захисту не є ефективним у спірних правовідносинах, тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ст. 135 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. За приписами ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між стронами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 в справі № 755/9215/15-ц). Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 в справі № 826/1216/16, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.11.2018 в справі № 753/15687/15-ц, від 26.09.2018 в справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2019 в справі № 910/3929/18 та інших. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 в справі\~№ 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.\~Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 в справі 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін\~(пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 в справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 в справі № 904/4507/18). Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 в справі № 280/2635/20 сформулював висновок про те, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). На підтвердження вимог щодо стягнення судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 13000,00 грн до суду надано копіюї ордеру про надання правової (правничої) допомоги адвокатом Соломонюком С.А. позивачу від 24.05.2024, виданим адвокатським бюро «Соломонюк та Партнери», копію свідоцтва про право на заняття ним адвокатською діяльністю, копію договору про надання правничої допомоги № 1004 від 10.04.2024, укладений між адвокатським бюро «Соломонюк та Партнери» та позивачем, а також надано копію розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу від 10.04.2024, копію акту виконаних робіт від 07.06.2024 та квитанцію про сплату/отримання гонорару від 10.04.2024 на суму 13000,00 грн. Враховуючи положення ст.\~141\~ЦПК України та зважаючи на задоволення позову, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру за клопотанням представника відповідача та стягнення з відповідача на користь суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1779,20 грн за вимогу майнового характеру пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial