Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У вересні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справі дітей Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, Орган опіки та піклування Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 17.09.2010 року уклав шлюб з [PERSON] , від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішеннями Хотинського районного суду Чернівецької області від 18.04.2023 та від 16.02.2024 шлюб між ним та відповідачем було розірвано, а місце проживання малолітнього сина [PERSON] визначено з ним (батьком). Вказує, що відповідач з листопада 2021 року проживає за кордоном, створила там нову сім`ю, сина [PERSON] з того часу ні разу не бачила, не спілкувалася і участі в його житті не брала. Дитина знаходиться на повному утриманні та вихованні батька. Відповідно до судового наказу від 24.03.2023 стягнуто з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів щомісячно. Вказує, що відповідачка жодним чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з сином вже майже три роки, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, тому і створились умови, які шкодять інтересам дитини. Всі питання, щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. На підставі вищенаведеного, позивач просить суд, з посиланням на п.2 ч.1 ст.164 СК України, позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] по причині ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Процесуальні дії по справі 19 вересня 2024 року ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, якому доручено надати до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.31-32). Ухвалою суду від 02 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.51). Аргументи учасників справи, заяви (клопотання) сторін Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові, доповнивши, що заборгованість по аліментам відповідачем сплачена не добровільно, а у зв`язку з необхідністю виїзду за кордон. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що в 2021 році вона виїхала на заробітки за кордон, а син [PERSON] , 2012 р.н. залишився проживати з батьком в с.Колінківці Чернівецького району Чернівецької області, оскільки вона не мала можливості забрати з собою дитину. За можливості вона передавала кошти та речі для дитини позивачу, по телефону спілкувалася з дитиною, але через деякий час позивач перестав дозволяти спілкуватися з сином, негативно налаштовував дитину проти неї, заблокував її номер телефону для розмов з сином. Коли вона приїздила на Україну і намагалася зустрітися з сином, то позивач забороняв їй бачитися з дитиною за місцем проживання її батьків (бабусі дитини), пояснюючи тим, що вона має бачитися та спілкуватися з дитиною лише за місцем його проживання. Зазначила, що під час спільного проживання позивач застосовуав до неї домашнє насильство, тому вона побоюючись неправомірних дій з боку позивача відмовлялася бачитися з дитиною за місцем проживання останнього, намагалася поспілкуватися з сином по телефону. 01.09.2024 в школі намагалася поспілкуватися з сином, але він уникав зустрічей з нею. Також зазначила, що їй не було відомо про необхідність звернення до органу опіки та піклування з заявами про встановлення їй днів спілкування та виховання з дитиною, а також до поліції щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Представники третьої особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей та органу опіки та піклування Топорівської сільської ради Чернівецької району Чернівецької області в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно в установленному законодавством порядку (а.с.39,54), надали до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . Фактичні обставини встановлені судом Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши думку малолітнього [PERSON] , 2012 р.н., допитавши свідків, дослідивши висновок органу опіки та піклування та письмові докази по справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.09.2010 по 18.04.2023 року, який розірвано рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 18.04.2023 року /справа №724/2601/22/(а.с.16). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим 23.11.2012 року Виконавчим комітетом Колінковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області (а.с.17). Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 18.05.2023 року (а.с.19,21). Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 16.02.2024 визначено місце проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а.с.11-12). Рішення набрало законної сили 28.03.2024. Згідно судового наказу, виданого Хотинським районним судом Чернівецької області 24.03.2024 року (справа №724/430/23), стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 24.03.2024 року (а.с.15). 23.08.2023 року постановою державного виконавця Новоселицького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №7260499 з примусового виконання судового наказу №724/430/23 від 24.03.2023 (а.с.20). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, зробленого державним виконавцем, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , 2012 р.н., за судовим наказом №724/430/23 від 24.03.2023, станом на 01.09.2024 року складає 51 611,20 грн (а.с.18). В судовому засіданні відповідач повідомила, що заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 51611,20 грн нею повністю сплачена. Дана обставина позивачем в суді визнана. Згідно характеризуючих матеріалів, наявних у справі, позивач [PERSON] проживає в с.Колінківці, Чернівецького району, Чернівецької області, виховує малолітню дитину, за місцем проживання, згідно характеристики Колінковецького старостинського округу Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 27.08.2024 року, характеризується позитивно; займається підприємницькою діяльністю; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.6-7,10,22). Відповідно до характеристики «Опорного закладу освіти - Колінковецького ліцею Топорівської сільської ради» Чернівецького району Чернівецької області від 26.08.2024, складеної на учня 6-А класу [PERSON] , 2012 р.н., вбачається, що [PERSON] навчається в ліцеї з 1-го класу, хронічних захворювань немає; фізичний розвиток відповідає віковим нормам; навчається на середній та достатній рівні. Батько приділяє належну увагу вихованню сина, ситематично відвідує батьківські збори (а.с.14). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Топорівської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 04.11.2024 року №92-12/24, орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавлення батьківських прав матері [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, не бере участь у її вихованні та утриманні, не проживає з дитиною багато років (а.с.56-57). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що мешкає по сусідству з позивачем, останній проживає з малолітнім сином [PERSON] . Мати дитини виїхала за кордон, більше двох років за місцем проживання дитини він її не бачив. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що він є хрещеним батьком малолітнього [PERSON] . Хлопчик проживає з батьком в с.Колінківці, навчається у місцевому ліцеї, батько повністю опікується дитиною. Мати дитини виїхала за кордон та на протязі останніх двох років він її не бачив. В судовому засіданні малолітній [PERSON] , в присутності психолога, пояснив, що проживає разом з батьком в с.Колінківці, мама з ними два роки не проживає, оскільки виїхала за кордон. Деякий час спілкувався з мамою по телефону, вона цікавилась його справами, але потім спілкування припинилось. Йому було відомо, що мама декілька раз приїздила в с.Колінківці, але з ним не зустрічалась. В школі бачив маму та бабусю на відстані, але вони і він один до одного не підходили і не спілкувались. Бажає бути з татом, оскільки він йому допомагає, з мамою бачитись і спілкуватися не бажає, оскільки вона «залишила його». Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23). Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22 (провадження № 61-16164св23), від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22 (провадження № 61-14340св23). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). У справі від 30 червня 2020 року (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 404/9387/21 (провадження № 61-13425св23). Особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22 (провадження № 61-18610св23), від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22). Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Психологом, після проведеної в судовому засіданні бесіди з малолітнім [PERSON] , повідомлено, що дитина знаходиться в напруженому стані, під високим тиском, хвилюючись за те, що будь-яке її слово вплине на рішення суду. З пояснень дитини вбачається, що після виїзду матері за кордон спілкування останньої з дитиною відбувалось, але через деякий час чомусь припинилось, при цьому будь-якої травмуючої ситуації, яка б раптово сталася та після якої би дитина перестала спілкуватися з матір`ю, нею не встановлено, тобто в даній ситуації не виключений вплив дорослих (батька, бабусі) на дитину. Вбачається, що між батьками дитини існують особистісні непорозуміння, мати покинула батька, але дитина сприйняла це так, що і її теж мати «покинула», «залишила». В ситуації, коли дитина тікає від матері, то зазначила, що є випадки, коли діти не йдуть на контакт, коли відбувається судовий процес. Вважає, що в подальшому відповідачці потрібно налагоджувати взаємодію у спілкуванні з дитиною за допомогою відповідних служб та психолога. У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Представник позивача посилається на висновок Органу опіки та піклуванняТопорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 04.11.2024 року, яким визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . Разом з тим, у зазначеному висновку, окрім перелічених документів, які було подано [PERSON] та зібрано спеціалістом відділу служби у справах дітей Топорівської сільської ради Чернівецького району, Чернівецької області, вказано тільки про те, що на засідання комісії було направлено запрошення [PERSON] (а.с.57). Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, якими він керувався при прийнятті рішення (ухилення від виконання матір`ю батьківських обов`язків відносно дитини, не бере участь в її вихованні та утриманні, не проживає з дитиною багато років). При цьому в судовому засіданні встановлено, що поведінка відповідачки загалом свідчить про її бажання як матері брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, її спроможність та волевиявлення виконувати свої природні материнські обов`язки, зокрема, після виїзду за кордон остання підтримувала зв`язок з дитиною за допомогою телефонного зв`язку, коли поверталася до країни робила спроби зустрітися з дитиною на одинці без батька, сплатила заборгованість по аліментам в повному обсязі. Встановлені факти, що мати недостатньою мірою спілкується з дитиною, забезпечує її матеріально, приймає участь у вихованні не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав. При цьому суд звертає увагу відповідачки, що обов`язками батьків є постійна участь у вихованні дитини на всіх етапах її розвитку. Зайняття одним з батьків, який проживає окремо від дитини, пасивної позиції в участі у вихованні дитини у подальшому призводить до втрати зв`язків між матір`ю та дитиною, віддалення дитини від матері. У разі наявності перешкод у спілкуванні з дитиною мати має застосовувати усі можливі заходи захисту своїх прав та прав своєї дитини, зокрема, шляхом своєчасного звернення до органу опіки та піклування, а також до суду. З огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині її права на спілкування з матір`ю та збереження зв`язків із нею, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідача такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), проте, наявності таких обставин у цій справі не доведено. Враховуючи усталену судову практику у спірних правовідносинах та те, що матір ніколи не втрачала інтересу до своєї дитини, в тому числі до участі у її вихованні, а також з огляду на те, що позивач не довів навмисного ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, тому підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для позбавлення відповідачки батьківських прав, судом не вбачається. Також суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Розподіл судових витрат Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Outcome: dismissed