Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

[PERSON] , через свого представника - адвоката Пташинського О.А., звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи Губиниська селищна рада Самарівського району Дніпропетровської області, Головне Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якому просив визнати за ним право власності, за набувальною давністю, на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані в [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову [PERSON] посилався на те, що в 2007 році до нього звернувся [PERSON] , який попросив доглянути за його будинком [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] повідомив, що виїжджає на постійне місце проживання на батьківщину у м. Сімферополь АРК. З цього часу позивач вселився у вказаний будинок, а також почав обробляти земельну ділянку загальною площею 0,8498 га за цією ж адресою. В 2012 році доньки [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] повідомили позивача про те, що власник будинку помер [INFO] , а вони є його спадкоємцями за заповітом в рівних частках. Після смерті батька спадкоємці оформили спадщину лише на земельну ділянку (пай), кадастровий номер 1223284000:03:004:0046, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме по 1/2 її частини за кожним. На спірний будинок та земельну ділянку біля нього відповідачі спадкові права оформлювати не бажають та не мають будь-якого інтересу до даних об`єктів нерухомості, оскільки знають, що позивач ними користується. Між тим, позивач зазначає, що на сьогоднішній день він продовжує проживати у вказаному житловому будинку, добросовісно, безперешкодно, відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, сплачує комунальні послуги та несе інші витрати, які потребує домоволодіння, а також обробляє прилеглі до нього земельні ділянки, одна з них для обслуговування будинку, а друга під огород (особисте селянське господарство). У зв`язку з чим, позивач, посилаючись на вимоги ст. 344 ЦК України, просить суд визнати за ним право власності, в порядку набувальної давності, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та прилеглі до нього земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху /а.с. 23/. Ухвалою суду від 09 грудня 2020 року, після усунення недоліків, відкрите провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження /а.с. 34/. Ухвалою суду від 21 травня 2021 року залучено в якості належної третьої особи у справі Губиниську селищну раду Новомосковського району Дніпропетровської області. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити ,проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, в зв`язку з чим судом, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, проведено заочний розгляд справи. Губиниською селищною радою подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника, рішення прийняти на розсуд суду. Представник третьої особи Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] належав на праві приватної власності [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Новомосковською районною державною нотаріальною конторою 20.04.2000 року за реєстровим номером 2-1141. Суду, надано копію технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виданого 07 листопада 2018 року ФОП « [PERSON] » на замовлення [PERSON] . Окрім того [PERSON] на праві приватної власності належали земельні ділянки загальною площею 0,8498 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] , а саме на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Новомосковською районною державною нотаріальною конторою 20.04.2000 року за реєстровим номером 2-1141. На підставі зазначеного свідоцтва на ім`я [PERSON] виданий державний акт на право приватної власності на змелю серії II ДП № 031435 від 12 травня 2000 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 14135. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується наданою копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від29 вересня 2011 року. Відповідно до ст. 1218 ЦК України,до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З наданих копій свідоцтв про право на спадщину за законом серії ВРТ № 238593 та ВРТ № 238592 від 29 серпня 2012 року, виданих приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Ковальчук Ю.І. вбачається, що спадкоємцями після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , які прийняли спадщину, є його доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , розмір частки по 1/2 частині від спадкової маси за кожним. Отже відповідачі у справі прийняли спадщину після смерті [PERSON] , однак у відповідності до відомостей, наявних в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого адвокатом Пташинський О.А. 06.12.2024 року, свої спадкові права щодо житлового будинку та земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] , до теперішнього часу не оформили. У відповідності до довідки, виданої виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року за вих. № 570, за підписом сільського голови, секретаря та землевпорядника, [PERSON] з 2007 року піддержує в належному стані житловий будинок та користується земельною ділянкою, сплачує податки за адресою: [ADDRESS] . Також, матеріали справи містять відповідь на адвокатський запит Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 30 жовтня 2019 року за вих. № 551, підписану сільським головою Полтавець І.П., зі змісту якої вбачається, що за даними ЗКК № 2 за адресою: [ADDRESS] зареєстрована земельна ділянка площею 0,8498 га( вт.ч. 0,25 га виділено для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, решта 0,5998 га для ведення особистого селянського господарства), яка була передана в приватну власність [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю № 002221 від 03.05.1995 року. В подальшому зазначена земельна ділянка була успадкована [PERSON] та обліковується за останнім на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП № 031435, виданого Миколаївською сільською радою народних депутатів від 12 травня 2000 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-1141 від 20 квітня 2000 року. З 2007 року зазначені земельні ділянки та розташований за даною адресою житловий будинок займає [PERSON] , [INFO] , сплачує податки, підтримує будинок придатним для проживання, обробляє землю /а.с.35/. Правовідносини щодо набуття права власності за набувальною давністю врегульовані наступними нормами закону. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). (п. 9 Постанови) Судом встановлено, що позивач з 2007 року, тобто більше 15 років проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї ати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Також суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), (п. 14 Постанови). Отже, враховуючи, що [PERSON] добросовісно заволодів чужим майном і понад 17 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком та земельними ділянками по [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на дані об`єкти нерухомості за набувальною давністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved