Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивачка у особі свого представника - адвоката Нофенко Ю.В. звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до АТ «Банк Форвард», треті особи: Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява вмотивована тим, 07.06.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №791, яким було стягнуто з позивачки на користь відповідача суму заборгованості за кредитним договором №200055776 від 10.08.2017 року у розмірі 14 078,61 грн.. На підставі вказаного виконавчого напису та заяви представника АТ «Банк Форвард» 15.07.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження за № [NUMBER]. Зі змісту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 200055776 від 10.08.2017 року складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 10 019,40 грн.; суми заборгованості за відсотками за користування кредитом та комісіями у розмірі 1 104,09 грн. та плати за пропуск мінімальних платежів та комісіями становить 2 955,12 грн. У виконавчому написі за № 791 зазначено, що стягнення здійснюється за період з 22.06.2018 року по 10.10.2018 року. Також у виконавчому написі за № 791 зазначено, що за його вчинення нотаріусом стягнуто плату із стягувача у сумі 850,00 грн., яка підлягає стягненню з божника на користь стягувача. Відтак, загальну заборгованість боржника (позивачки) у виконавчому написі за № 791 визначено в розмірі 14 928,61 грн.. Окрім того, 07.08.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктором Станіславовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 2213, яким стягнуто з позивачки на користь відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 200109568 від 26.12.2017 року у розмірі 31 053,04 грн.. На підставі вказаного виконавчого напису та заяви представника АТ «Банк Форвард» 02.09.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження за № [NUMBER]. Зі змісту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 200109568 від 26.12.2017 року складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 30 202,42 грн.; суми заборгованості за відсотками за користування кредитом та комісіями в розмірі 0,62 грн. та плати за пропуск мінімальних платежів та комісіями становить 850 грн. У виконавчому написі за № 2213 зазначено, що стягнення здійснюється за період з 28.04.2018 по 27.07.2018. Також у виконавчому написі за № 2213 зазначено, що за його вчинення нотаріусом стягнуто плату із стягувача у сумі 850,00 грн., яка підлягає стягненню з божника на користь стягувача. Представник позивачки зазначає, що ознайомившись з матеріалами виконавчих проваджень № [NUMBER] та № [NUMBER] виявлено, що до заяви про відкриття виконавчих проваджень стягувачем додано, зокрема, оригінали кредитного договору № 200055776 від 10.08.2017 року та кредитного договору № 200109568 від 26.12.2017 року. Вище вказані договори укладено між АТ «Банк Форвард» та [PERSON] про отримання останньою кредиту в сумі 20 000,00 грн., та 29 410,00 грн. відповідно зі сплатою відсотків за користування кредитами. За вказаного, боржник позбавлена можливості ознайомитися з документами, які стали підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису № 791 від 07.06.2019 року та № 2213 від 07.08.2019 року. Крім того, до кредитних договорів не додано розрахунків кредитної заборгованості. Відтак, вказаний борг не можна вважати безспірним, оскільки виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. За таких обставин позивачка звернулася до суду з вище вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.07.2024 вище вказану позовну заяву передано на розгляд за територіальною підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. 13.09.2024 справа надійшла до Деснянського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2024 розгляд даної судової справи визначено здійснювати судді Зотько Т.А. Ухвалою судді від 23.09.2024 року прийнято позовну заяву до провадження та призначено судове засідання. Одночасно судом було витребувано від Приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка В.С. належним чином засвідчені копії всіх документів на підставі яких 07.06.2019 року вчинено виконавчий напис за реєстровим №791 та 07.08.2019 року вчинено виконавчий напис за реєстровим № 2213. Позивачка та її представник позивача у судове засідання не прибули, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд даного провадження повідомлявся судом належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції. Третя особа: Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення поштової кореспонденції суду, яка повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Витребувані ухвалою суду документи не надав. Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна про розгляд справи повідомлялася шляхом направлення поштової кореспонденції суду, яка повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2, ч.6 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Як встановлено судом 07.06.2019 приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. було вчинено виконавчий напис зареєстрований під № 791 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» суму заборгованості за кредитним договором №200055776 від 10.08.2017 року у розмірі 14 078,61 грн.. На підставі вказаного виконавчого напису,приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л., 15.07.2019 року було ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. Окрім того, 07.08.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 2213, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» суму заборгованості за кредитним договором № 200109568 від 26.12.2017 року у розмірі 31 053,04 грн.. На підставі вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л., 02.09.2019 року було ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. Відповідно до п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно з вимогами ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При цьому, слід зазначити, що матеріалами справи підтверджується той факт, що приватним виконавцем Вольф Т.Л. згідно з заявою про примусове виконання рішення, 15.07.2019 року та 02.09.2019 року було відкрито виконавчі провадження з виконання зазначених виконавчих написів нотаріуса та винесені постанови. У зв`язку з чим позивачка була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги стягувача або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Нотаріусом, у свою чергу, не було надано суду доказів, що було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останньою нотаріусу обґрунтованих заперечень, щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Вказані доводи позивачки не спростовані відповідачем. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення. з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржені виконавчі написи вчинені нотаріусом у 2019 році, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Згідно із вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Із огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, той факт, що ухвала суду про витребування доказів на підтвердження правомірності здійсненого стягнення на підставі виконавчого напису виконана не була, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 244, 40 грн.. Враховуючи викладене та

Outcome: approved