Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

28.12.2024\~представник позивача\~Тараненко А.І.,\~який діє\~в інтересах\~ТОВ «ФК «ЕЙС»,\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором,\~в якому\~просив стягнути\~з відповідача\~на користь\~ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №908035579 від 14.02.2022 у розмірі 12290,72 грн, а також понесені судові витрати, а саме: 2422,40 грн сплачений судовий збір, 6000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 14.02.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено електронний договір кредитної лінії №908035579. За умовами договору відповідач отримав грошові кошти в сумі 10400,00 грн у порядку та на умовах, визначених договором, та сплатою відсотків за користування кредитом. ТОВ «Манівео швидка\~фінансова допомога»свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №908035579 від 14.02.2022. В подальшому, 07.11.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС»укладено договір факторингу №0711/24/Е, за яким до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 12290,72 грн, з них: 10400,00 грн заборгованість по кредиту, 1890,72 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, що і стало підставою для звернення до суду. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді від 03.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення учасників справи, у якій відповідачеві відповідно до ч. 1 ст. 278 ЦПК України запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позов. Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повідомлений про розгляд справи, від Укрпошти повернувся конверт з відміткою причини повернення «за закінченням терміну зберігання», відзиву на позов та заяви про розгляд справи без його участі не подав, у зв`язку з чим суд вирішує справу відповідно до ст.ст. 280-284 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Установлено, що 14.02.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №908035579, за умовами якого, зокрема: - кредитодавець надає позичальнику кредит у виді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 10400,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» (п. 2.1); - сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1 договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника (п. 2.2); - кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 1400,00 грн одразу після укладення договору, який має бути повернено до 16.03.2022 (п. 2.3); - за вибором позичальника, кожен окремий транш за цим договором може надаватися позичальнику в наступний спосіб: шляхом ініціювання кредитодавцем безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника, за реквізитами платіжної картки 5375-23ХХ-ХХХХ-6202; шляхом видачі готівкових коштів у відділенні фінансової установи, з якими у кредитодавця укладені відповідні договори про переказ грошових коштів без відкриття рахунку (п. 5.1); - за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти: за умови якщо позичальник не скористається умовами зменшення витрат та загальної вартості кредиту за договором на умовах п. 8.5. договору, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за весь строк дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 766,50% річних, що на день укладення договору становить 2,10% в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (Базова процентна ставка); зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом після закінчення дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70% річних, що на день укладення договору становить 2,98% в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (п.п. 8.3, 8.4); - невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надається позичальнику до укладення договору (п. 14.1). Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. [PERSON] договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV728EG (а.с. 13 зворот 21). До укладення кредитного договору, 14.02.2022 [PERSON] підписано також паспорт споживчого кредиту, в якому йому була надана інформація щодо умов кредитування (а.с. 12-13). Згідно з вимогами ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч. 1 ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ст.\~1049\~Цивільного кодексу\~України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ст. 207\~ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За приписами ч. 2 ст. 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. За приписами ч. 2 ст.\~6\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. В ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з вимогами ч. 8 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Положеннями ст. 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19. Згідно з вимогами ст. 6, ч. 1 ст.\~627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч. 1 ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В ч.ч. 1, 2 ст.\~639\~ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~640\~ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За приписами ч. 1 ст.\~642\~ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Таким чином, договір кредитної лінії №908035579 від 14.02.2022 було укладено з [PERSON] у спосіб подання згоди відповідача на надання йому відповідної суми грошових коштів. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а, відтак, породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі. 14.02.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконано свої зобов`язання за договором та перераховано на картку №5375-23ХХ-ХХХХ-6202, номер якої надано йому позичальником та вказано у заявці на отримання грошових коштів в кредит від 14.02.2022 (а.с. 28), кредитні кошти в сумі 10400,00 грн, транзакція у системі LiqPay ПриватБанка №1914600166, що підтверджується платіжним дорученням від 14.02.2022 та довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 29.10.2024 №10/2024 (а.с. 38-40). Доказів того, що банківська картка з відповідним номером [PERSON] не належить, матеріали справи не містять. Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 10400,00 грн. Відповідачем зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів виконані не були. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~513\~ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. За приписами ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В ст.\~516\~ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1 ст.\~1082\~ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. В постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок про те, що тлумачення статті 516, частини другої статті517\~ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа №639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» як клієнтом та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» як фактором укладено договір факторингу №28/1118-01, а 28.11.2019, 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2022, 31.12.2023 додаткові угоди до нього, на підставі яких ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором №908035579, укладеним 14.02.2022 з [PERSON] , у розмірі 10929,36 грн, з яких: 10400,00 грн заборгованість по основному боргу, 529,36 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 41-56). 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» як клієнтом та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» як фактором укладено договір факторингу №30/1023-01, на підставі якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором №908035579, укладеним 14.02.2022 з [PERSON] , у розмірі 12290,72 грн, з яких: 10400,00 грн заборгованість по основному боргу, 1890,72 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 57-62). 07.11.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» як клієнтом та ТОВ «ФК «ЕЙС»як фактором укладено договір факторингу №0711/24/Е, за яким ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС»права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором №908035579, укладеним 14.02.2022 з [PERSON] , у розмірі 12290,72 грн, з яких: 10400,00 грн заборгованість по основному боргу, 1890,72 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 63-68). Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЙС»є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №908035579 від 14.02.2022, а тому вправі вимагати погашення відповідачем заборгованості згідно з кредитним договором. Як вбачається з розрахунків заборгованості по договору №908035579 від 14.02.2022 [PERSON] станом на 15.10.2024 має заборгованість у розмірі 59579,75 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 16750,00 грн, заборгованість за відсотками 42829,75 грн (а.с. 61-63). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже,\~між сторонами\~по справі\~виникли правовідносини,\~відповідачем грошові\~кошти отримано,\~але в\~порядку та\~на умовах\~договору не\~повернуто.\~Відповідач заперечень\~не подав,\~тому наданий\~позивачем розрахунок\~заборгованості за\~відсутності заперечень\~щодо такого\~розрахунку від\~відповідача приймається\~судом як\~достовірний.\~Фактично отримані\~та використані\~позичальником грошові\~кошти у\~добровільному порядку\~не повернуті,\~тому суд\~приходить до\~висновку,\~що позовні\~вимоги ТОВ\~«ФК «ЕЙС» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень Глави 8 ЦПК України. Так, положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір про надання правничої допомоги №08/11/24-01 від 08.11.2024 про надання правничої допомоги Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» з додатком до нього (а.с. 73-75); додаткова угода №3 від 08.11.2024 до договору про надання правничої допомоги №08/11/24-01 від 08.11.2024 (а.с. 75-76); акт прийому-передачі наданих послуг від 08.11.2024 до договору надання правничої допомоги №08/11/24-01 від 08.11.2024 (а.с. 76 зворот). Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з наступного. У детальному описі виконаних робіт представником позивача зазначено, що ним здійснено таку роботу: складання позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 2 год. 5000,00 грн; вивчення матеріалів справи 2 год. 1000,00 грн. Всього послуги надано на загальну суму 6000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи характер спірних правовідносин, необхідний і фактично наданий обсяг правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 6000,00 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст.\~137\~ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 4000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, при подачі позовної заяви до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн (а.с. 9). Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат 6422,40 грн.

Outcome: approved