Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

В серпні 2024 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Білоцерківської територіальної громади в особі Білоцерківської міської ради Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на наступні обставини. Вона, [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.06.2024. [INFO] в м. Біла Церква Київської області [PERSON] помер, про що Білоцерківським відділом ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУЮ (м. Київ) складено актовий запис № 2876 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті батька відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд та земельну ділянку, на якій вона розташована, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідно до статті 1261 ЦК України вона є спадкоємцем першої черги за законом. Інші спадкоємці першої черги чи спадкоємці, які б мали обов`язкову частку у спадщині, відсутні. До того ж за життя, 05.10.2007 батько склав заповіт, яким вищезазначене майно заповідав їй. Заповіт посвідчений 05.10.2007 державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори за номером 5-3497 та зареєстрований у Спадковому реєстрі за номером 43215511. Заповіт є чинним, не зміненим та не скасованим. З метою оформлення спадкових прав вона звернулася до Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, проте їй було роз`яснено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини пропущено й необхідно звернутись до суду. Звернутись до нотаріуса у визначений законом строк для прийняття спадщини вона не мала можливості з огляду на наступне. З 12.03.2020 року до 30.06.2023 року (тобто на момент смерті батька) на всій території України діяли карантинні обмеження, встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» (зі змінами). Внаслідок карантинних обмежень був зупинений рух громадського транспорту, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень. До того ж, в черговий раз, з 30.10.2021 року Київська область була віднесена до «червоного» рівня епідемічної небезпеки (роздруківка з телеграм каналу Київської обласної військової адміністрації додається). В жовтні 2021 року її батьки [PERSON] та [PERSON] важко захворіли на гостру респіраторну хворобу COVID-19 й одночасно 21.10.2021 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я були госпіталізовані до лікарні. Незважаючи на всі спроби вжиті лікарями для збереження їх життя, хвороба дала ускладнення й [INFO] в лікарні померла мати, а [INFO] - батько (довідки про причину смерті додаються). Передчасна й майже одночасна смерть найближчих людей стала для неї болісним потрясінням, що негативно вплинуло на її емоційний стан. Через стрес у неї підвищився артеріальний тиск, а також погіршилось самопочуття. Протягом тривалого часу вона перебувала в емоційно-виснаженому стані, почувалась пригніченою й не могла повернутись до звичайного укладу життя. Заразом, вона відчувала незрозумілу слабкість й відсутність фізичних сил. Як виявилось, доглядаючи за батьками в лікарні, вона підхопила коронавірусну хворобу (виписка із медичної картки додається), тому певний час перебувала на самоізоляції, проходила курс лікування за рекомендацією лікаря та в подальшому реабілітацію, яка є необхідною після перенесеної хвороби для відновлення функції дихальної та серцево-судинної систем. Не встигла вона одужати від коронавірусної хвороби, як знову звернулась до лікаря зі скаргами на біль. 13.02.2022 року після обстеження лікар встановила діагноз - гострий пієлонефрит й призначила медикаментозне лікування, яке тривало понад два тижні (виписка із медичної картки додається). Отож, погіршення емоційного та фізичного стану здоров`я, у тому числі необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби, створили їй перешкоди для подачі заяви про прийняття спадщини й змусили відкласти питання оформлення спадщини. Водночас, за загальновідомим фактом, 24.02.2022 року почалося повномасштабне вторгнення збройних формувань російської федерації на територію України, внаслідок чого в Україні було введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію (Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року; від № 69/2022 від 24.02.2022 року). В м. Києві та Київській області, а також інших областях, розпочалась фаза активних бойових дій та масованих обстрілів. Побоюючись за своє життя люди, в тому числі і вона також, ховались в підвалах і бомбосховищах, коли лунали сирени про повітряну небезпеку, тому, очевидно, що їй було не до оформлення спадкових прав. З початку повномасштабного вторгнення Росії в Україну її емоційний стан, який ще не відновився після смерті батьків, погіршився, до того ж підвищився рівень тривоги через переживання за сина [PERSON] , якого призвали на військову службу під час мобілізації, де він перебуває і до цього часу, й бере участь в бойових діях на сході країни (довідка додається). Вона перебувала в стані постійного стресу, переживаючи за своє життя та життя близьких їй людей, мала головні болі та проблеми зі сном. Все це привело до підвищення тиску та захворювання серцево-судинної системи. Навесні 2022 року, після чергового звернення до сімейного лікаря та проведення обстеження, їй було направлено до лікаря-невропатолога Білоцерківської міської лікарні № 1 (довідка буде надана пізніше) для подальшого лікування. До наявних суттєвих проблем зі станом здоров`я, в грудні 2022 року вона знову пережила втрату близької людини (копія свідоцтва про смерть додається). На 46 році життя передчасно пішов з життя її чоловік [PERSON] , з який ми разом прожили понад двадцять років. Гіркота втрати коханого чоловіка, який допомагав їй в усіх труднощах та в повсякденному житті, спричинила тривалих та глибоких душевних страждань, відновлення яких потребувало часу. Крім того, [INFO] її син [PERSON] під час виконання чергового бойового завдання на сході країни отримав множинні вогнепальні осколкові поранення й проходив лікування у військовому шпиталі у м. Біла Церква. Звістка про поранення сина спричинила неабияке хвилювання за його життя й здоров`я, внаслідок чого підвищився артеріальний тиск. Таким чином, саме з вищезазначених причин, які не залежали від її волі і були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення дій, вона не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Просила суд визначити [PERSON] додатковий строк - три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Біла Церква Київської області. Судові витрати залишити за Позивачем ( а. с. 1-6 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2024, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 24 ) та матеріали передані для розгляду. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ( ч. 2 ст. 27 ЦПК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Оскільки місцезнаходження відповідача є м. Біла Церква, а також позов виник з приводу нерухомого майна ( визначення додаткового строку для прийняття спадщини ), яке знаходиться в м. Біла Церква, то позивач правомірно звернувся з вказаним позовом до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та відповідна справа підсудна даному суду. За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ). Ухвалою судді від\~ 30 серпня 2024 року\~ постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 30 вересня 2024 року. Одночасно, витребувано з Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області інформаційну довідку зі Спадкового реєстру про наявність ( відсутність )\~ посвідченого заповіту і спадкового договору, заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Біла Церква Київської області ( а. с. 29-30 ). Ухвалою суду від 17 грудня 2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.01.2025 ( а. с. 74-75 ). Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, 22.01.2025 за вх. № 4171 судом отримано від представника позивача Капустіна В.В. заяву про розгляд справи за відсутності позивача, в якій здійснювати розгляд справи № 357/11950/24 за позовом [PERSON] до Білоцерківської територіальної громади в особі Білоцерківської міської ради Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за відсутності позивача та його представника, на підставі наявних у суду матеріалів та доказів. Позовні вимоги підтримують повністю ( а. с. 85-86 ). Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить Довідка про доставку електронного документу у вигляді «Судової повістки», документ доставленого до електронного кабінету 19.12.2024 ( а. с. 87 ). Водночас, 30.10.2024 за вх. № 56537 судом отримано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Білоцерківської міської ради за наявними матеріалами у справі на розсуд суду (\~ а. с. 47-48 ).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В свою чергу, позивач та відповідач скористувалися вимогами, передбаченні ч. 3 ст. 211 ЦПК України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно\~ до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в м. Біла Церква Київської області помер [PERSON] , [INFO] , про що Білоцерківським відділом ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУЮ (м. Київ) складено актовий запис № 2876 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ( а. с. 11 ). Відповідно до свідоцтвом про народження [PERSON] ( повторне ) серії\~ [NUMBER] , видане Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) 28 червня 2024 року, батьками вказані [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 10 ). Так, [PERSON] народилась [INFO] . Згідно наявного в матеріалах справи заповіту від 05.10.2007, [PERSON] на випадок його смерті зробив таке розпорядження: належну йому на праві особистої власності частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд та земельну ділянку, на якій вона розташована, що знаходиться в [ADDRESS] , заповідає [PERSON] , [INFO] ( а. с. 12 ). З метою оформлення спадкових прав, [PERSON] звернулась до Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, проте, 21.10.2023 за вих. № 2172/01-16 їй було роз`яснено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини пропущено й необхідно звернутись до суду ( а. с. 14 ). З вказаного роз`яснення державного нотаріуса вбачається, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] , не заводилась. Звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою, позивач в обґрунтування поважності пропуску строку посилалася на карантинні обмеження з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року (тобто на момент смерті батька), передчасна й майже одночасна смерть найближчих людей ( батьків ) стала для неї болісним потрясінням, що негативно вплинуло на її емоційний стан, протягом тривалого часу вона перебувала в емоційно-виснаженому стані, почувалась пригніченою й не могла повернутись до звичайного укладу життя, захворювання нею на коронавірусну хворобу, перебування на самоізоляції, проходження курсу лікування та в подальшому хворіючи на гострий пієлонефрит, а також з урахуванням повномасштабного вторгнення збройних формувань російської федерації на територію України, що призвело до стану постійного стресу та відповідно призвело до обстеження та лікування у лікаря-невропатолога, яке мало місце на весні 2022 року.\~\~\~\~\~\~\~ Крім того, після поранення її сина 10.05.2024 року під час виконання чергового бойового завдання на сході країни, внаслідок чого в неї підвищився артеріальний тиск, тому вищезазначене створили їй перешкоди для подачі заяви про прийняття спадщини й змусили відкласти питання оформлення спадщини. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Такої правової позиції дотримується Верховний Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/17-ц (№ 61-3014св19). Оскільки інших спадкоємців не встановлено, позивачем вірно обрано відповідача орган місцевого самоврядування ( належного відповідача ). Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами частини 1 ст. 1268, частин 1 та 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.\~ Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.\~\~\~\~ З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18). Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.\~\~\~ Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною в постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі N 565/1145/17 (провадження N 61-38298св18), від 28 березня 2022 року у справі N 750/2158/21 (провадження N 61-753св22). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Отже, обов`язковою умовою задоволення позову є доведення того факту, що існуючі перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини створили спадкоємцеві об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини.\~\~\~\~ При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року N 6-1215цс16, Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року у справі N 198/476/16 (провадження N 61-1750св18); від 12 лютого 2018 року у справі N 712/656/15 (провадження N 61-23947св18), від 06 червня 2018 року у справі N 592/9058/17-ц (провадження N 61-200св18), від 11 липня 2018 року у справі N 381/4482/16-ц (провадження N 61-12844св18). Як встановлено та зазначено вище, [PERSON] помер [INFO] , тому шестимісячний строк для подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини, який встановлений законом, спливав 01.05.2022. Позивач, одними з підстав пропуску строку для подання заяви для прийняття спадщини посилалася на те, що після смерті батьків, в тому числі, [PERSON] , негативно вплинуло на її емоційний стан, через стрес у неї підвищився артеріальний тиск, а також погіршилось самопочуття, протягом тривалого часу вона перебувала в емоційно-виснаженому стані, почувалась пригніченою й не могла повернутись до звичайного укладу життя, але зазначене позивачем не може бути прийнято судом до увагу, оскільки перебування у депресії у зв`язку зі смертю, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки глибокі душевні страждання у зв`язку зі смертю близько чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей. Законодавець, встановлюючи строк для прийняття спадщини тривалістю шість місяців для усіх спадкоємців, очевидно враховував, що морально-психологічну сторону прийняття спадщини для спадкоємців. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 січня 2021 року у справі № 752/11156/18-ц. Крім того,\~ не можливість звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений строк, позивач зазначала про те, що таке звернення їй завадило, оскільки вона спочатку заразилася на коронавірусну хворобу, а в подальшому 13.02.2022\~\~ після обстеження лікаря їй встановлено діагноз - гострий пієлонефрит й призначено медикаментозне лікування, посилалася на виписку із медичної карти, але з цього приводу суд зазначає про те, що факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я, не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі № 523/4713/19 (провадження № 61-10052св23). Як вбачається з Виписки із медичної картки амбулаторного ( стаціонарного ) хворого, виданого на ім`я [PERSON] , остання лікувалася амбулаторно. До того ж, з Виписки із медичної картки амбулаторного ( стаціонарного ) хворого міститься інформації про те, що встановлений діагноз - гострий пієлонефрит був встановлений позивачу 13.02.2021 року, тобто ще задовго до смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Окрім цього, після встановлення діагнозу позивачу короновірусна хвороба 01.11.2021 року, остання захворіла, зверталася до лікаря лише 08.08.2022 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку для подання заяви для прийняття спадщини ( 01.05.2022 ). Інших відомостей про захворювання позивача після листопада 2021 року та до 08.08.2022 Виписка\~ із медичної картки амбулаторного ( стаціонарного ) хворого не містить. Посилання позивача як на поважність пропуску строку смерть її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , що спричинило їй тривалі та глибокі душевні страждання, відновлення яких потребувало часу та перебування сина [PERSON] на лікуванні після отримання поранення 10.05.2024 у зв`язку з чим остання перебувала в стані постійного стресу, що привело до підвищення тиску та захворювання серцево-судинної системи не можуть бути взяті судом до увагу, оскільки про події на які вказує позивач, мають місце вже через тривалий час\~ після смерті [PERSON] \~ та вже після спливу шестимісячного строку для подання заяви для прийняття спадщини. Також, підставою пропуску та не можливість своєчасно звернутися до нотаріальної контори з заявою для прийняття спадщини, позивач вказувала на\~ запровадженні на всій території України карантинні обмеження, а також повномасштабне вторгнення збройних формувань російської федерації на територію України 24.02.2022 року, внаслідок чого в Україні було введено воєнний стан, то з цього приводу суд зазначає наступне. Так, дійсно\~ протягом 2021 року, 2022 року на всій території Україні діяли карантинні обмеження, встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19" (зі змінами), дію якої неодноразово продовжували, та карантинні обмеження були зняті лише 1 липня 2023 року. В постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 953/8112/20 (провадження № 61-10272св21) Верховний Суд дійшов висновку, що необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) створили позивачу перешкоди у тому, щоб своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті матері. До того ж, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на сьогодні. Тому, суд погоджується з доводами позивача, що у встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із поважними причинами: у зв`язку з несприятливими обставинами, а саме, було оголошено обмеження в пересуванні через необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби, повномасштабне вторгнення російської федерації в Україну, що створили позивачу перешкоди у тому, щоб своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Крім того, позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , при цьому, склавши на ім`я позивача Заповіт. Отже, надання позивачу [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини не порушить права та свободи інших осіб. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосований в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям "майно" в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При таких обставинах, у відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також суд враховує рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з п. 4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, «Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.». Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 15 ЦК України також передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього ж кодексу право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вказуючи в якості одного зі способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права. Ст. 392 ЦК України також передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності. Застосовуючи вищенаведені норми права до спірних правовідносин, оскільки іншим порядком, крім судового, неможливо захистити спадкові права та законні інтереси позивача, остання і вважала необхідним звернутися до суду з цими позовними вимогами, які вона вважає законними та обґрунтованими. Згідно зі ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. У ст. 129-1 Конституції України вказано, що судове рішення є обов`язковим до виконання.\~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).\~ За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved