Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Пацура А-Н.А. звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , належало право на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 1,98 в ум.ка.га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Яворівського району Львівської області). Вказує, що спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] , прийняла дочка такої [PERSON] , шляхом вступу в управління та володіння її спадковим майном. Зазначає, що [INFO] померла [PERSON] . До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок її смерті, входило, в тому числі право на вищевказану спірну земельну ділянку (середню земельну частку) на території Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), котру така належним чином не зуміла за життя оформити. Стверджує, що спадщину, в тому числі земельну ділянку (пай), яка відкрилась після смерті спадкодавиці [PERSON] фактично прийняла згідно заповіту позивачка [PERSON] , однак при зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав після смерті матері [PERSON] , такий листом роз`яснив, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку позивачці [PERSON] необхідно підтвердити в судовому порядку факт вступу в управління спадковим майном і прийняття спадщини після смерті спадкодавиці [PERSON] . З огляду на наведене, просить суд визнати за її довірителькою - позивачкою [PERSON] право власності на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 1,98 в ум.ка.га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Яворівського району Львівської області), відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії РН №445192, зареєстрованого в Книзі реєстрації видачі сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) 29.04.2024р. за №1298. 22.11.2024 року ухвалою судді вказану позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з наявними у ній недоліками. 02.12.2024 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Позивачка [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явилась, однак через канцелярію суду подала заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглядати справу за наявними матеріалами без її участі. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, проте надіслав на адресу суду клопотання в якому зазначив, що не заперечують проти позовних вимог та просять розглядати справу у їх відсутності. Третя особа представник П`ятої Львівської державної нотаріальної контори, в підготовче судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення від 17.12.2024р, інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), а також клопотання про здійснення розгляду даної справи у їх відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] померла громадянка [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, на належне їй спадкове майно, до якого, зокрема, входив житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 1,98 в ум.ка.га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходилась на території Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області. Слід зазначити те, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2011 року за громадянкою [PERSON] , [INFO] визнано право власності на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із абз.18 вказаного рішення, у такому рішенні зазначено наступне: «Позивач - [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом майна своєї матері [PERSON] , яка після смерті останньої доглядає за спірним будинковолодінням, робить в ньому поточні ремонти, тому суд приходить до висновку, що позивач фактично вступила в управління спадковим майном, тобто, у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини». Із ч.4 ст.82 ЦПК України відомо, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вказаним рішенням встановлено, що в управління спадковим майном спадкодавиці [PERSON] після смерті такої вступила її дочка [PERSON] (матір позивачки). [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивачки). До складу даної спадщини входило, в тому числі право на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 1,98 в ум.ка.га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Яворівського району Львівської області), відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії РН №445192, зареєстрованого в Книзі реєстрації видачі сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) 29.04.2024р. за №1298. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавиця [PERSON] за життя своїм майном розпорядилася, а саме 15.04.2013 року склала заповіт, яким усе своє майно заповіла своїй дочці [PERSON] (позивачці). Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №56. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно матеріалів спадкової справи №333/2023, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , позивачка, як спадкоємець за заповітом звернулася у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна спадкодавиці [PERSON] . Спадщина, на яку видані свідоцтво, складається із земельної ділянки, площею 0,1685га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що за адресою: [ADDRESS] . Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині спадкодавиці [PERSON] , та які б прийняли таку, судом не встановлено. Тобто, у відповідності до вимог ст.ст.1268, 1270 ЦК України, позивачка [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її матері - спадкодавиці [PERSON] . При цьому, нотаріусом позивачці [PERSON] роз`яснено, що з приводу оформлення спадкових прав, такій для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (пай) необхідно підтвердити в судовому порядку факт вступу в управління спадковим майном і прийняття спадщини після смерті спадкодавиці [PERSON] . Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] , [PERSON] , копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 07.10.2011 року, копією заповіту від 15.04.2013 року; листом-повідомленням в.о завідувача П`ятої Львівської нотаріальної контори від 17.12.2024 року про відмову позивачці [PERSON] у оформленні спадкових прав на спірну земельну ділянку; копією свідоцтва про народження [PERSON] , копією паспорта позивачки [PERSON] ; копією Сертифікату на\~право приватної\~власності на\~землю (середню\~земельну частку)\~серії РН\~№445192,\~зареєстрованого в\~Книзі реєстрації\~видачі сертифікатів\~на право\~приватної власності\~на землю\~(середню\~земельну частку)\~29.04.2024р.\~за №1298, іншими матеріалами справи. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавиці (матері позивачки) [PERSON] ; вона у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняла дану спадщину; інших спадкоємців, які б у встановлений законом строк прийняли спадщину судом не встановлено; до складу спадщини спадкодавиці [PERSON] входить, в тому числі право на зазначену земельну частку (пай); право на спірну земельну частку (пай) було посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай), виданим і зареєстрованим у встановленому законом порядку, тому суд приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою [PERSON] права на спірну земельну ділянку (середню земельну частку) в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавиці матері [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved