Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23 грудня 2006 року [PERSON] у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління Полтавської області зареєстрував шлюб з [PERSON] . Сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що доньки зареєстровані та проживають разом з ним і перебувають на його повному утриманні протягом трьох років, в той час як матір дітей участі у вихованні та утриманні дітей не приймає і тривалий час проживає за кордоном. Позивач зазначає, що він в повній мірі забезпечує дітей харчуванням, навчанням, розвагами та медичним обслуговуванням, виховує їх в турботі та любові. Позивач працевлаштований, має постійний стабільний заробіток і належним чином облаштоване житло. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.04.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та відповідачка тривалий час проживає за кордоном, усунувшись від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] просить суд визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 10 травня 2024 року позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 вересня 2024 року було зобов`язано Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради як орган опіки та піклування надати суду письмовий висновок, що стосується визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 листопада 2024 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про визначення місця проживання дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Пояснив, що його шлюб з відповідачкою розірвано з 2022 року, спочатку мати дітей була не проти, щоб доньки проживали з ним, але в подальшому повідомила, що хоче забрати дітей за кордон, де на даний час вона перебуває, та бажає щоб діти мали паспорти для виїзду за кордон, які на даний час у дітей не дійсні, внаслідок чого діти не мають можливості виїхати за кордон. Зазначив, що відповідачка виїхала у 2022 році за кордон та не бере участі у вихованні дітей, але бере участь в їх утриманні шляхом сплати аліментів. Їх малолітня донька [PERSON] на даний час навчається в 6 класі гімназії, він займається її утриманням, вихованням та здоров`ям. Його старша донька [PERSON] також проживає разом з ним, навчається у м. Кременчук та не має бажання їхати до матері. Зазначив, що хоче захистити малолітню доньку [PERSON] , а саме унеможливити її вивезення матір`ю за кордон, оскільки в 2023 році дитина їздила до матері на канікули та зобов`язувалася повернутися наприкінці серпня, але повернулася лише 13 вересня, через що не встигла на навчальний процес. Представник позивача - адвокат Марискіна О.О. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у ньому та пояснила, що просить суд не брати до уваги висновок органу опіки та піклування, так як він суперечить встановленим фактам. Позивач та його представник не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судових викликів за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою відповідачки, але поштові відправлення повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою», іншої адреси [PERSON] суду не повідомила, тому, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Відповідачка клопотання про розгляд справи у її відсутність до суду не подала, про причини неявки суд не повідомила. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позовну заяву не надала. Зі згоди сторони позивача суд постановив проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Таценюк С.П. в судовому засіданні пояснила, що питання щодо визначення місця проживання дитини було всебічно вивчено, зібрані усі належні матеріали, заслухана думка дитини та батьків. Було встановлено, що мати погоджується на проживання дитини з батьком, не вчиняє дій щодо зміни місця проживання дитини, внаслідок чого між батьками відсутній спір про місце проживання дитини. Малолітня [PERSON] в судовому засіданні в присутності представника служби по справам дітей [PERSON] та психолога [PERSON] пояснила, що вона має бажання проживати з батьком, так як з ним у неї гарні відносини, а мама іноді на неї кричить. В квітні 2023 року вона їздила до мами в гості, пробула у неї приблизно 3 місяці, відносини у них були добрі, але мама іноді кричала на неї, зокрема, коли вони вчили уроки. Мама пропонувала залишитися у неї за кордоном, але вона бажає жити в Україні. Коли вона виявила бажання повернутися до батька, то мама майже одразу відвезла її додому в Україну. Коли вона проживала в Україні разом з татом та мамою, мама їй допомагала в навчанні, наразі цим займається батько. На даний час мама іноді їй телефонує та пропонує приїхати до неї в гості, але залишитися постійно жити з нею за кордоном не пропонує. Їй відомо про те, що мати прохала батька зробити їй паспорт для виїзду за кордон. Психолог [PERSON] пояснила суду, що на запитання суду малолітня [PERSON] відповідає вільно, вона не бачила ознак тиску на дитину з боку матері або з боку батька. При спілкуванні з дитиною нею було з`ясовано, що дитині було некомфортно проживати за кордоном, так як мати не забезпечила донці належний захист від інших дітей, з якими у дівчинки виникали суперечки. Дитина має намір проживати в Україні. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 05 квітня 2022 року по справі №537/520/22, шлюб, зареєстрований 23 грудня 2006 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №1223, між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), було розірвано. Зі змісту рішення вбачається, що позивач [PERSON] на час розгляду справи стверджував, що спору про місце проживання дітей між сторонами немає, сторони вирішили, що діти будуть проживати з позивачем (а.с.5-6). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади №2024/002213197 та №2024/002210535 від 04 березня 2024 року (а.с.7). З копії довідки №01-36/14 від 04.03.2024 року Кременчуцької гімназії №7 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області вбачається, що [PERSON] є ученицею 5-Б класу Кременчуцької гімназії №7 та отримує освітні послуги за очною формою навчання (а.с.13). Згідно висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №2447 від 17 жовтня 2024 року, беручи до уваги факт постійного безперешкодного тривалого проживання малолітньої [PERSON] з батьком, відсутність жодних активних дій зі сторони матері щодо повернення чи відібрання дитини, визначення місця проживання доньки саме з нею, наявність узгоджених дій між батьками щодо визначення фактичного місця проживання доньки саме з батьком, орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, враховуючи висновок служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, вважає за недоцільне визначати місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з одним із батьків у зв`язку з відсутністю спору між батьками з цього питання. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України та ч. 2 ст. 160 СК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Таким чином, наведені норми у своїй сукупності вказують на те, що дитина має право жити з батьками, має право на гармонійний розвиток в належних умовах. Батьки зобов`язані забезпечити дитині відповідні умови. У залежності від віку дитини спочатку місце проживання визначається законом з батьками, потім за їх спільною згодою. Після досягнення дитиною десятирічного віку вже враховується її думка щодо місця проживання з батьками, які живуть окремо. За відсутності згоди, щодо визначення місця проживання дитини до чотирнадцяти років спір може бути вирішений судом. Після досягнення чотирнадцяти років дитина самостійно визначає місце проживання і у цьому випадку законом не визначено вирішення спору між батьками у судовому порядку. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 171 Сімейного кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. За положеннями ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На необхідність доведення обставин наявності спору між сторонами щодо місця проживання дитини вказано в правовій позиції Верховного Суду висловленої в постанові від 10 червня 2021 року у справі № 369/1587/19, висновок якої у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України обґрунтовано був врахований судом. Звертаючись з позовом до суду, позивач [PERSON] вказав, що між ним та колишньою дружиною є спір про місце проживання малолітньої доньки, мати дитини виявляє бажання змінити місце проживання малолітньої доньки та вивезти її за кордон, що не відповідає бажанню дитини та проти чого він заперечує. Однак, згідно висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини встановлено, що спір між батьками щодо місця проживання дитини відсутній з огляду на факт постійного безперешкодного тривалого проживання дитини з батьком; відсутність жодних активних дій зі сторони матері щодо повернення чи відібрання дитини, визначення місця проживання доньки саме з нею, наявність узгоджених дій між батьками щодо визначення фактичного місця проживання доньки саме з батьком. Вищевказане узгоджується також з поясненнями малолітньої дитини, наданими в судовому засіданні, яка вказала, що під час гостювання у матері остання не чинила перешкод в поверненні за її бажанням до батька на постійне місце проживання, мати іноді пропонує приїхати до неї в гості, але залишитися постійно жити з нею за кордоном не пропонує. Таким чином, визначення місця проживання дитини з позивачем щонайменше з 2022 року підтверджується копією рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 05 квітня 2022 року по справі №537/520/22. Суду не надано доказів того, що проживання дитини з батьком суперечить її інтересам. Також, матеріали справи не містять доказів того, що між сторонами виникали непорозуміння або конфлікти з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини. Виходячи із наведеного, суд, встановивши такі обставини справи, зокрема, те, що на час розгляду справи та ухвалення рішення суду, дитина проживає за місцем реєстрації батька, відповідачка не заперечує щодо подальшого проживання дитини із позивачем, не створює жодних перешкод у такому проживанні, а докази того, що матір дитини має намір змінити місце проживання малолітньої дитини, в матеріалах відсутні, з урахуванням ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, суд, розглянувши справу в межах позовних вимог, дійшов висновку про те, що позивач не довів суду, що його право на те, щоб дитина проживала з ним порушуються чи не визнаються відповідачкою та відсутні підстави вважати порушеним, невизнаним чи оспорюваним право позивача, яке підлягає судовому захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed