Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі \~ ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) в особі представника Грибанова Дениса В`ячеславовича звернулося до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 284392359. 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (далі - ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС») було укладено Договір факторингу №28/1118-01 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Реєстру боржників № 148 від 25.08.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 кладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГАА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 284392359. 20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТО «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТО «ТАЛІОН ПЛЮС» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Згідно п. 2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умова визначених цим договором. Згідно п. 4.1 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової: вимоги до [PERSON] в сумі 78254 грн., з яких: 22000 грн. сума заборгованості по основному боргу; 56254 грн. - сума заборгованості по відсоткам. Відповідно до п. 2.2. Договору факторингу, Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення Прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від Боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання Боржника. Разом з Правом вимоги до Фактора переходять всі інші права Клієнта за Кредитним договором. У випадку укладення Сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним Додатком, та не замінює попередній. Всупереч умовам Договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: 06.03.2023 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №284392359 в розмірі 78254 грн., з яких 22000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 56254 грн. - сума заборгованості за відсотками. Оскільки відповідач ухиляється від сплати своєї заборгованості, а позивач набув право вимоги до відповідача по вказаних кредитних договорах, то позивач, для захисту своїх прав, звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені позивачем судові витрати. Зазначена цивільна справа знаходилася в провадженні судді Власової Б. В. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.11.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. У зв`язку з відпусткою для догляду за дитиною судді Власової Б. В. та відповідно до рішення зборів суддів Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 16 від 18.10.2024 було проведено повторний автоматичний розподіл справи. Згідно протоколу про повторний авторозподіл, справу передано для подальшого розгляду судді Деревенському І. І.. Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.10.2024 справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду по суті. Заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.11.2024 винесено заочне рішення, яким позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено та стягнуто із [PERSON] на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 284392359 в розмірі 78\~254 (сімдесят вісім тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн., та судовий збір в сумі 2684 грн. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2024 заочне рішення скасовано та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 29.01.2025. 26.12.2024 представник відповідача адвокат Яреського Т.В. через систему «Електронний суд» направив відзив в якому просив відмовити в задоволенні позову, обгрунтовуючи це тим, що з переліку доказів, які долучив позивач до своєї позовної заяви, вбачається, що позивачем не надано жодного первинного бухгалтерського документа, що підтверджував факт здійснення господарської операції, в тому числі, але не виключно, надання кредитних коштів відповідачу, оплати відповідачем певних сум по Кредитному договору, нарахування відсотків, тощо. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц знаходить відображення стала позиція Верховного Суду стосовно необхідності дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості. Тобто, для доведення існування ймовірної заборгованості та встановлення розміру даної ймовірної заборгованості Відповідача перед Позивачем, Позивач зобов`язаний був надати банківські виписки, платіжні доручення, меморіальні ордери та/або інші первинні бухгалтерські документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Також представник відповідача зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за Кредитним договором, а отже відсутні докази виникнення зобов`язань відповідача перед Первісним кредитором, а згодом, і Позивачем. Тобто, вже на підставі даного факту видно, що абсолютно всі вимоги Позивача є бездоказовими та безпідставними. Щодо відсутності в позивача права вимоги за Кредитним договором, представник відповідача, зазначає, що Кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений 20.06.202, тоді як Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 . між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено 28.11.2018 більше ніж за два з половиною роки до укладення Кредитного договору. Отже, 18.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем не існувало жодних правовідносин. Станом на дату укладення Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не було кредитором відповідача, відповідно права вимоги до відповідача ще не існувало, тому воно не могло бути передано до ТОВ «Таліон Плюс». Тобто на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. За змістом п.1.1. Договору факторингу № 28/1118-01: «Боржник фізична особа, з якою укладено Кредитний договір, право вимоги до якого уступається за цим Договором.», що зайвий раз підтверджує неможливість передачі за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 прав вимоги за кредитними договорами, що будуть укладені в майбутньому. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі № 914/868/17, відступлення майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Також представник відповідача зазначає, що на час укладення такого договору сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Також представник відповідача посилається на те, що первісним кредитором порушено законодавство в частині нарахування процентів за договором, за яким стягується заборгованість. Крім того просив стягнути з позивача витрати на правничу (правову допомогу) у розмірі 14000 грн. (а.с.143-155) 08.01.2025 представник позивача Канак М.С. через систему «Електронний суд» направила письмові пояснення по справі в яких спростовувала відзив представника відповідача та просила його залишити без розгляду, а позов задовольнити в повному обсязі, також зазначила, щоб справу розглядали без участі представника позивача (а.с.161-176). Відповідач в судове засідання не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвоката Яреська Т.В.. Представник відповідача адвокат Яресько Т.В. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на доводи викладені ним у відзиві на позов, також підтримав своє клопотання про стягнення з позивача витрат на правову допомогу. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 20.06.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 284392359. Відповідно до умов Договору ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» надало відповідачці кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту в сумі 22000 гривень безготівковим шляхом зі строком кредитування на 30 днів, із застосуванням базової процентної ставки\~620,5% річних (а. с. 5-8). 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передало (відступило) за плату ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» належні йому Права Вимоги, в тому числі й Право Вимоги до [PERSON] . Додатковою угодою № 26 від 31 грудня 2020 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 текст зазначеного Договору факторингу викладено у новій редакції (а. с. 9-11). 20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передало (відступило) за плату ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні йому Права Вимоги за кредитним договором № № 284392359 від 26.06.2021, який було укладено між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] (а. с. 12-13). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 2 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги за договором № 284392359 в сумі 78254 грн., з яких 22000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 56254 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.14). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 284392359 від 20.06.2021 [PERSON] має заборгованість станом на 31.08.2023 у сумі 78254 грн. (а.с.15) Як вбачається з доводів позовної заяви відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, в передбачені Договором строки суму позики та відсотки за користування ним позичальнику не сплатив. Статтею 11 ЦК України\~встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором особою, яка набула таке право відновідно до договору відступлення прав вимоги. Як вже, встановлено судом, що відповідачем укладений кредитний договір №284392359 від 20.06.2021. Відповідно до ст. ст 526,\~530,\~610, ч. 1 ст.\~612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). На підтвердження права вимоги на стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №284392359 від 20.06.2021, укладеним між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем [PERSON] позивач надав суду: копію кредитного договору №284392359 від 21.06.2021 (а.с.6-8), копію паспорта споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 284392359 від 20.06.2021 (а.с.5); копію додаткової угоди №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.9-11);копію договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 (а.с.12-13); копію витягу з Реєстру прав вимог №2 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 (а.с.14);розрахунок заборгованості за кредитним договором №284392359 від 20.06.2021 за період з 06.03.2023 по 31.08.2023 складений станом на 31.08.2023 представником ТОВ «ФК ЄАПБ» Грибановим Д.В. (а.с.15); копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «ФК «ЄАПБ» серії А01 №624024 від 05.12.2007 (а.с.16); копію про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «ЄАПБ» від 28.02.2012 (а.с.17); копію розпорядження від 23.03.2017 за №691 «Про видачу ТОВ «ФК «ЄАПБ» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів» (а.с.18); копію опису документів, що надаються юридичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи» від 03.05.2019 (а.с.19); копію свідоцтва серії ФК № 563 про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» від 21.04.2015 (а.с.20); копію Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (а.с.21); копію розпорядження від 07.11.2017 за №4234 «Про видачу ТОВ «ІКСОРА-ІНВЕСТЛАЙН» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів» (а.с.22); копію протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ІКСОРА-ІНВЕСТЛАЙН» від 06.09.2018 (а.с.23); копію статуту ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.24-26); копію протоколу №41 Загальних зборів Засновників (учасників) ТОВ «ФК «ЄАПБ» від 26.06.2014 (а.с.27); копію наказу №№ФК125-к від 20.07.2014 про призначення Генерального директора ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 28); розрахунок заборгованості за кредитним договором №284392359 від 20.06.2021 за період з 20.06.2021 по 25.08.2021 складений ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», який був долучений представником позивача з поясненнями на відзив (а.с.170-171); розрахунок заборгованості за кредитним договором №284392359 від 20.06.2021 за період з 25.08.2021 по 06.03.2023 складений ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», який був долучений представником позивача з поясненнями на відзив (а.с.172) та платіжне доручення №04d8ff79-0e6b-4af3-822f-58e52268fb06 від 20.06.2021 про переказ коштів у сумі 22000 грн. на кредитний рахунок №5375-41хх-хххх-4511 (а.с.173). Наданий Витяг з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №20102022від 20.10.2022, складений ТОВ «ФК «ЄАПБ», не містить підписів генеральних директорів ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» є одностороннім та не містять будь-яких посилань на первинні документи, які б підверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор, в тому числі і за кредитним договором №284392359 від 20.06.2021. Зазначений витяг не підписаний фактором, тому суд не може розцінювати такий витяг як належний доказ того, що саме у такому вигляді був укладений та погоджений реєстр боржників до договору відступлення прав вимоги. Крім того, позивачем не долучено до матеріалів\~\~справи\~\~актів прийому-передачі\~\~за договорами про відступлення прав вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 та №20102022 від 20.10.2022 відповідно із зазначенням суми заборгованості, яка уступається фактору. Також, матеріали страви не містять самого договору про відступлення прав вимоги укладеного між первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». Таким чином позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведені факти передачі права грошової вимоги до відповідача ТОВ «ФК «ЄАПБ» у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Враховуючи вищевикладене, відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Разом з тим, з аналізу вказаних договорів факторингу вбачається, що право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ДОПОМОГА» перейшло до нових кредиторів, починаючи ще 28.11.2018, тобто з моменту укладення Договору про відступлення права вимоги\~№28/1118-01 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». А сам кредитний договір №284392359 між ТОВ «МАНІВЕОШВИДКА ДОПОМОГА» та [PERSON] був укладений 20.06.2021, тобто майже через три роки після укладення договору про відступлення права вимоги, що взаємовиключає одне одного, оскільки за договором факторингу права вимоги є похідними від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. В подальшому 20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №20102022, у відповідності до умов ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги в тому числі за\~Кредитним договором [PERSON] № 284392359 від 20.06.2021. З наведеного вбачається, що було здійснено передачу невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» щодо [PERSON] на момент укладення Договору про відступлення права вимоги\~№28/1118/-01 від 28.11.2018, в останньому не вказано. У зв`язку з наведеним, хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги відносно [PERSON] за кредитним договором\~284392359 від 20.06.2021 від первісного кредитора - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», відповідно, від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України). Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За правилами частини 2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 зазначила наступне. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Конституційний Суд зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 по справі №922/1163/18 дійшов наступних висновків: 1. договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); 2. за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; 3. як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4. адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5. адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6.відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження понесених [PERSON] витрат на правничу допомогу, його представник - адвокат Яресько Т.В. надав: 1) копію договору № 24207 про надання правничої (правової) допомоги від 14.11.2024 (а.с.150); 2). Копію додатку №1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 24207 від 24.12.2024 (а.с.151); 3). копію акту приймання-передачі послуг від 24.12.2024 (а.с.151 на звороті); 4). Розрахункову квитанцію №24/12/24 згідно договору про надання правничої (правової) допомоги №24207 від 14.11.2024 та Додатку №1 на суму 14000 грн. (а.с.152); 5). Детальний опис робіт (наданих послуг) згідно договору про надання правової допомоги №24207 від 14.11.2024; 6). Копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №8815/10 від 13.03.2020 (а.с.153); 7). копію ордеру серії АІ №1760514 від 14.11.2024 (а.с.153 на звороті). З детальний опису робіт (наданих послуг) згідно договору про надання правової допомоги №24207 від 14.11.2024 вбачається, що адвокат Яресько Т.В. надав [PERSON] наступну правову допомогу, а саме: формування правової стратегії захисту, консультація 4000 грн.; складання відзиву 10000 грн.. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, а також постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року в справі № 904/4507/18). Проаналізувавши послуги вказані в детальному описі робіт (наданих послуг) згідно договору про надання правової допомоги №24207 від 24.12.2024, суд вважає що відображена у ньому інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом відповідача роботи (наданих послуг) частково відповідає критерію розумності, обґрунтованості та співмірності, виходячи зі змісту предмета позову, категорії справи, та обсягу виконаних робіт. Крім того, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт. Дана категорія справ є поширеною. При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У даному випадку, у зв`язку із тим що відповідач [PERSON] уклав договір про надання правової (правничої) допомоги, з метою захисту своїх прав, зважаючи на предмет позовних вимог, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, віднесення її до категорії малозначних справ, враховуючи критерій співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд дійшов висновків про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved