Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

На підставі частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 23 січня 2025 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 17 серпня 2022 року адвокат Слутий Я.О. в інтересах позивачів [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду із позовом до АТ «Українська залізниця» з вимогою про стягнення витрат на поховання та відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам смертю їх сина [PERSON] , яка настала внаслідок наїзду поїзда. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що у період часу з період часу з 23 год. 18 хв. 20 лютого 2022 року до 00 год. 03 хв. 21 лютого 2022 року на 68 км 8 пікеті дільниці Самбір-Сянки, що у м. Самборі Львівської області, відбувся наїзд поїзда на пішохода [PERSON] , 1984 року народження, який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. За даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022141290000093 та слідчим слідчого відділу Самбірського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області (далі - СВ Самбірського РВП) розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 Кримінального кодексу України (далі - КК України), яке 16 червня 2022 року постановою слідчого СВ Самбірського РВП було закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні локомотивної бригади складу кримінального правопорушення. Представник [PERSON] та [PERSON] - адвокат Слутий Я.О. зазначив, що смерть сина позивачів через пригоду на залізничному транспорті негативно вплинула на їх самопочуття, є причиною їх душевних страждань, призвело до розладу нервової діяльності, пригнічення, роздратування, порушення сну, погіршення здоров`я. Зазначив, що спосіб життя позивачів після смерті їх сина суттєво змінився та їм необхідно докладати надзвичайних зусиль для організації подальшого існування, відтак моральну шкоду, завдану [PERSON] та [PERSON] смертю сина, стороною позивача було оцінено по 300000 грн. 00 коп. кожному. Також [PERSON] , як батько загиблого, поніс витрати в розмірі 15985 грн. 00 коп. на поховання сина [PERSON] .. Оскільки працівники локомотивної бригади ЕР2 1124 електропоїзда №6027 ВПС «Моторвагонне ДЕПО Львів», перебували в трудових відносинах із АТ «Українська залізниця», то, в силу вимог стст.1172, 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив стягнути з відповідача на користь позивачів матеріальну та моральну шкоду, заподіяну смертю їх сина (т.1 а.с.1-8). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 серпня 2022 року дану справу передано судді Корольчук Н.В. (т.1 а.с.59). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 серпня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та проведення підготовчого засідання вперше було призначено на 20 вересня 2022 року (т.1 а.с.60). В подальшому підготовчі засідання неодноразово відкладались та оголошувалися перерви. 21 вересня 2022 року від відповідача АТ «Укрзалізниця» в особі його представника - адвоката Кінцак С.Б. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому, серед іншого, зазначено, що позивачами не надано доказів на підтвердження їх душевних страждань, розладів психічної діяльності, негативних змін у житті, тощо, котрі настали внаслідок смерті [PERSON] , а також органом досудового розслідування точно не встановлено поїзд, який здійснив наїзд на останнього, тому АТ «Укрзалізниця» не може бути відповідачем по справі (т.1 а.с.63-72). Від позивачів [PERSON] та [PERSON] в особі їх представника - адвоката Слутого Я.О. 23 вересня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що факт наїзду потяга на пішохода [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, підтверджено, зокрема, матеріалами кримінального провадження, а особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Крім того, стороною позивача вказано, що АТ «Укрзалізниця» є державним підприємством-монополістом у сфері залізничних перевезень та є власником всіх поїздів, котрі здійснюють перевезення залізничним шляхом, відтак АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем по справі (т.1 а.с.85-93). 02 листопада 2022 року на адресу суду від представника відповідача АТ «Укрзалізниця» - адвоката Кінцак С.Б. надійшло заперечення щодо наведених представником позивачів у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів (т.1 а.с.110-115). 26 січня 2023 року на адресу суду від представника відповідача АТ «Укрзалізниця» - адвоката Кінцак С.Б. надійшли додаткові письмові пояснення, подані в порядку п.3 ч.1 ст.43 ЦПК України (т.1 а.с.177-182). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 березня 2023 року за клопотанням представника відповідача АТ «Укрзалізниця» - адвоката Кінцак С.Б. витребувано від СВ Самбірського РВП матеріали з кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022141290000093 (т.1 а.с.233), яку було виконано. Ухвалою Самбірського районного суду Львівської області від 15 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 червня 2023 року (т.2 а.с.41). В подальшому судові засідання неодноразово відкладались та оголошувалися перерви. Разом з тим, на підставі розпорядження керівника апарату Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2023 року №16 було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Корольчук Н.В. та головуючим суддею у справі визначено суддю Кущ Т.М. (т.2 а.с.56). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 січня 2024 року цивільну справу прийнято суддею Кущ Т.М. до свого провадження та призначено судовий розгляд справи по суті спочатку на 29 травня 2024 року (т.2 а.с.57). В подальшому судові засідання неодноразово відкладались та оголошувалися перерви. Під час судового розгляду справи по суті було задоволено клопотання представників позивачів - адвоката Слутого Я.О. та викликано для допиту в якості свідка судово-медичного експерта [PERSON] .. Крім того, 23 січня 2025 року під час судового розгляду справи по суті судом протокольною ухвалою було задоволено клопотання позивачів [PERSON] і [PERSON] та їх представника - адвоката Слутого Я.О. щодо залишення без розгляду заявленої в позові вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів витрат на правову допомогу у розмірі по 15000 грн. 00 коп. кожному (т.2 а.с.113,117 зворотна сторона). Інших клопотань та заяв з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, повідомили судові про те, що вони підтримують заявлені вимоги по тих підставах, які ними були викладені в позовній заяві та відповіді на відзив відповідача АТ «Укрзалізниця», прохали позов задовольнити, надавши відповідні пояснення. Повноважний представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Слутий Я.О. в судовому засіданні підтримав позицію позивачів, надавши судові відповідні пояснення, просив позовні вимоги кожного з позивачів задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача АТ «Укрзалізниця» - адвокат Кінцак С.Б. в судовому засіданні зазначила, що відпоідач позов не визнає в повному обсязі, посилаючись на обставини та доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву, а також в письмових поясненнях, поданих до суду, прохала суд відмовити в задоволенні позову, вважаючи його необґрунтованим. Суд, заслухавши позиціюсторін та їх представників, допитавши експерта, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом з матеріалів справи, [PERSON] народився [INFO] в м. Самбір Львівської області, його батьками є позивачі по справі - [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.9-10,11-12,14-15,22). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22 лютого 2022 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Самборі Самбірського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 37 років у м.Самборі Львівської області, про що 22 лютого 2022 року складено відповідний актовий запис №88 (т.1 а.с.13). Вказані відомості підтверджуються й витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (т.1 а.с.21). Згідно лікарського свідоцтва про смерть №24/22 від 21 лютого 2022 року та довідки про причину смерті №24 від 21 лютого 2022 року, смерть [PERSON] , [INFO] , настала на колії під мостом на [ADDRESS] , причина смерті - пішохід травмований поїздом (т.1 а.с.16). За даним фактом 21 лютого 2022 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022141290000093 та слідчим СВ Самбірського РВП розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. З висновку експерта №24/22 від 25 березня 2022 рокувстановлено, що смерть [PERSON] наступила біля 12 годин до судового-медичної експертизи трупа, внаслідок відкритої тупої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась грубим руйнуванням кісток склепіння і основи черепа, крововиливами в оболонки, тканину і шлуночки мозку. Виявлені тілесні ушкодження у [PERSON] утворились незадовго до настання смерті, від дії твердих тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею на ліву поверхню голови з великою силою, характерні для травмування залізничним транспортом пішохода, який знаходився у положенні «навприсядки» і був повернутий до травмуючої сили лівою поверхнею з послідуючим відкиданням тіла і падінням на тверде покриття колії, перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті і відносяться до тяжкого тілесного ушкодження згідно живих осіб по ознаці небезпеки для життя в момент утворення. При судово-токсикологічній експертизі крові та сечі від трупа [PERSON] не виявлено етилового, метилового, пропілового, бутилового та амілового спиртів (т.2 а.с.10-17). В постанові про закриття кримінального провадження від 16 червня 2022 року зазначено, що в період часу з 23 год. 18 хв. 20 лютого 2022 року до 00 год. 03 хв. 21 лютого 2022 року на 68 км 8 пікеті дільниці Самбір-Сянки, що у м. Самборі Львівської області, відбувся наїзд невстановленого поїзда на пішохода [PERSON] , 1984 року народження, який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Електропоїзд залишив місце пригоди. З протоколу огляду місця події встановлено, що огляд місця події проводився у світлу пору доби на узбіччі частини залізнодорожньої колії та прилеглої до неї території, яка розташована на 68 км 8 пікеті дільниці Самбір-Сянки, що у м. Самборі Львівської області, а саме під мостом, що з`єднує [ADDRESS] , де на відстані 1,2 м від правого кута мосту, із сторони вул. Шашкевича, виявлено труп [PERSON] , електропоїзд на момент проведення огляду на місці події відсутній. Після проведення огляду місця події труп [PERSON] скеровано у морг для проведення судово-медичної експертизи. Із протоколу допиту свідка [PERSON] встановлено, що 20 лютого 2022 року о 23 год. 18 хв. він на пасажирському електропоїзді 6027 у складі локомотива ЕР2 1124, разом із помічником машиніста [PERSON] відправився із м. Самбір у напрямку м. Сянки. Під час того, як він виїжджав із території м. Самбір, а саме проїжджав під автомобільним мостом, що з`єднує вул. Шухевича та вул. Шашкевича в м. Самбір, то жодних осіб біля даного мосту не бачив. В подальшому, на вище вказаному електропоїзді, о 05 год. 02 хв. він повертався до м. Самбір у напрямку м. Львів, то знову проїжджаючи повз міст, що з`єднує вул. Шухевича та вул. Шашкевича в м. Самбір, зліва від себе по напрямку руху побачив, що на землі біля колії, а саме за її межами, лежала людина. Побачивши даний факт, він збавив швидкість до 50 км/год та повідомив чергового станції м. Самбір. З довідки про розшифрування діаграмної швидкостемірної стрічки електропоїзда №8301/4701/4702 «ЧМЕ-3 №3373» встановлено, що потяг № [NUMBER] відправився зі станції «Дрогобич» о 22 год. 10 хв., прибув на станцію «Самбір» о 23 год. 38 хв., потяг № [NUMBER] відправився зі станції «Самбір» о 00 год. 10 хв. і прослідував без зупинки з середньою швидкістю руху 40 км/год, прибув на станцію «Сянки» о 02 год. 45 хв. та в подальшому прибув на станцію «Ужгород ІІ» о 05 год. 36 хв., потяг № [NUMBER] відправився зі станції «Ужгород ІІ» о 08 год. 29 хв., прибув на станцію «Чоп» о 09 год. 03 хв.. Регіональною філією «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» надано протокол оперативної наради, головою наради якого був ТЧЗЕ-9 [PERSON] , з якого встановлено, що вини локомотивної бригади у випадку наїзду не вбачати, за даним випадком ознайомити причетних працівників. Також, 21 лютого 2022 року у період часу з 17 год. 00 хв. по 17 год. 45 хв. проведено огляд місця події та на території оборотного депо «Чоп» із тепловоза «ЧМЕ-3 №3373» зеленого кольору було вилучено два змиви РБК із ходової частини із другого ходового відсіку за напрямком руху тепловоза, змив РБК із мазутом із ходової частини із другого ходового відсіку за напрямком руху тепловоза, сліди технічної речовини із ходової частини із другого ходового відсіку за напрямком руху тепловоза, які поміщено у паперові конверти. З висновку експерта №443/2022-ім від 19 травня 2022 року встановлено, що кров трупа [PERSON] відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВ0. У слідах на двох частинках вушних паличок (на ватних тампонах), вилучених із ходової частини другого відсіка за напрямком руху тепловоза ЧМЕ-3 №3373, на марлевому тампоні, вилучених під час огляду місця події, виявлена кров людини та антигенти А і Н ізосерологічної системи АВ0, що не виключає можливості походження вищевказаних об`єктів від будь-якої особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВ0, в тому числі від трупа [PERSON] .. Відтак, слідчий СВ Самбірського РВП у вищезгаданій постанові дійшов висновку, що пішохід [PERSON] в нічну пору доби, на ділянці залізнодорожньої колії, яка взагалі не освітлюється в нічну пору доби, знаходився біля залізничної колії поза межами залізничного переходу та під час наближення до нього електровоза не покинув вказаної ділянки території, та в результаті під час проїзду біля нього тепловоза, знаходячись у положенні «навприсядки», отримав удар виступаючими частинами тепловоза в область лівої частини голови, а тому в діях локомотивної бригади ЕР2 1124 електропоїзда №6027 ВПС «Моторвагонне ДЕПО Львів» АТ «Українська залізниця» відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України (т.1 а.с.17-20). При цьому, вказана постанова від 16 червня 2022 року ніким не оскаржувалася та набрала законної сили. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, наведених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості Суд вважає встановленим, що [PERSON] та [PERSON] , які є батьками померлого [PERSON] ,нанесена моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, котрі вони понесли у зв`язку зі смертю свого сина. При цьому, така шкода є неоціненною та такою, що не може бути відновлена. Зі змісту п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, відповідна особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61-12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження №61-19345св19). При цьому, з наведеного також слідує, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відтак, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Судом враховано, що смерть [PERSON] настала від тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок наїзду на нього поїзда АТ «Українська залізниця» під керуванням локомотивної бригади в складі машиніста та його помічника, що перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням смерті [PERSON] .. Отже, власником джерела підвищеної небезпеки є АТ «Українська залізниця». Відтак, у позивачів виникло право вимоги до відповідача АТ «Українська залізниця» як до власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Так, під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). При цьому, особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Проте, обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19 (провадження №61-320св20). В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого. Згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування. Як встановлено під час розгляду справи в суді, смерть [PERSON] настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яка утворилась в результаті травмування поїздом, володільцем якого, як джерела підвищеної небезпеки, є АТ «Українська залізниця», з яким працівники локомотивної бригади знаходяться у трудових відносинах, та яка перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті [PERSON] .. Крім того, допитаний у судовому засіданні експерт [PERSON] однозначно ствердив, що смерть [PERSON] настала миттєво, внаслідок його травмування/контактування залізним транспортом, підтримавши при цьому повністю доводи, викладені у висновку експерта №24/22 від 25 березня 2022 року за результатами проведеної с судово-медичної експертизи трупа [PERSON] , в якому детально відображено причину смерті останнього, зазначивши при цьому, що виявлені на тілі трупа [PERSON] тілесні ушкодження не характерні для побиття, оскільки є наявною травматизація голови зліва предметом з обмеженою контактуючою поверхнею з великою силою, що характерно для травмування залізничним транспортом пішохода, який перебував у даному конкретному випадку в положенні «напівприсядки». Відтак, під час розгляду справи судом взагалі не встановлено, що подія трапилась внаслідок грубої необережності чи умислу потерпілого [PERSON] , або внаслідок непереборної сили. За таких обставин, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача в тій частині, що причетність відповідача до загибелі [PERSON] не підтверджена доказами і ґрунтується на припущеннях, оскільки спростовуються дослідженими під час розгляду справи по суті письмовими доказами, а саме, матеріалами кримінального провадження, а також усними поясненнями експерта [PERSON] , наданими в судовому засіданні. Відсутність в діях заподіювача шкоди - володільця джерела підвищеної небезпеки складу кримінального правопорушення, відсутність суспільно-небезпечних протиправних дій працівника залізничного транспорту не мають правового значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається та не спростовано стороною відповідача, що смерть [PERSON] настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - поїзда АТ «Українська залізниця», яким керував машиніст разом із помічником машиніста, котрі знаходяться у трудових відносинах з відповідачем. Стороною відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що у даному випадку мали місце непереборна сила або умисел потерпілого. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивачам смертю їх сина, яка настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що їм спричинені та будуть спричинятися протягом усього життя душевні страждання, відбулася зміна способу їхнього життя та виникла необхідність докладати надзвичайних зусиль для подальшої організації життя. Відновити становище, яке існувало до смерті [PERSON] у житті позивачів неможливо, а тому, на переконання суду, відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України це є підставою для відшкодування моральної шкоди позивачам незалежно від вини відповідача. При цьому, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача проти задоволення позову в цій частині у зв`язку з недоведеністю, оскільки вони нічим не підтверджені та були спростовані стороною відповідача в судовому засіданні. Позивачі прохали стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі по 300000 грн. 00 коп. кожному, що на думку суду є належним відшкодуванням у цьому випадку та відповідатиме вимогам розумності і справедливості, а тому позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18 жовтня 2019 року у справі №352/342/17 (провадження №61-40790св18) та від 27 січня 2021 року у справі №607/15258/19 (провадження №61-4431св20). Щодо вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача 15985 грн. 00 коп. в якості відшкодування витрат, понесених на поховання сина [PERSON] , то суд зазначає наступне. Як зазначено у позовній заяві, у зв`язку зі смертю сина [PERSON] поніс витрати на поховання сина [PERSON] у розмірі 15985 грн. 00 коп., що підтверджується договором-замовлення на організацію та проведення поховання від 21 лютого 2022 року та товарним чеком від 21 лютого 2022 року та (т.1 а.с.29,30). Згідно ч.1 ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Відповідно до положення ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», визначено, що у разі смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання тій особі, яка понесла ці витрати. Дослідивши докази, подані на підтвердження розміру витрат на поховання, враховуючи, що положеннями ст.1201 ЦК України, суд приходить до переконання, що з відповідача АТ «Українська залізниця» слід стягнути на користь позивача [PERSON] 15985 грн. 00 коп. компенсації витрат, понесених останнім на поховання сина [PERSON] .. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про доведеність тих обставин, на які посилаються позивачі, як на підставу своїх вимог до відповідача АТ «Українська залізниця, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. За приписами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позов [PERSON] та [PERSON] задоволено, то з відповідача АТ «Українська залізниця» підлягає стягненню в дохід держави сума судового збору у розмірі, визначеному на день подання позову, а саме в розмірі по 992 грн. 40 коп. за кожну із трьох заявлених вимог окремо, що разом становить 2977 грн., 20 коп., за пред`явлення до суду позовних вимог про відшкодування шкоди, заподіяної, зокрема, смертю фізичної особи, від сплати яких позивачі були звільнені на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI (із змінами та доповненнями). Відповідно до п.3 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved