Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - позивач) звернулось до суду з позовною заявою в якій вказує, що 01 березня 2010 року [PERSON] (далі -відповідач) з метою отримання банківських послуг підписала Анкету-заяву № б/н та приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку. 01 березня 2023 року відповідач також підписала Довідку про кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 29000,00 гривень. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримала кредитну карту номер- [NUMBER] , строк дії 10/13, тип - Універсальна. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою та отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Після спливу строку дії першої картки відповідачем для можливості користування рахунком додатково були отримані також інші картки. В процесі користування рахунком відбулась зміна відсоткової ставки - 40,8%. 01.10.2021 року відповідач підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на підставі якої отримано додаткову кредитну картку - [NUMBER] , строк дії -09/25. На момент підписання зазначеної Заяви відповідач мала заборгованість. Починаючи з 01.10.2021 року відсотки нараховувались відповідно до підписаної відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п.1.3. у розмірі 40,8%. При цьому за погодженою ставкою банком нараховано відсотки у розмірі 4317,93 гривень. 21 вересня 2023 року відповідач підписала у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Додаткову угоду до кредитного договору від 21.09.2023 року, згідно якої узгодили зміни умови кредитного договору, а саме: тип кредиту- невідновлювальна кредитна лінія, строк кредитування- 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дати укладання цієї угоди, процентна ставка річних -12,0%, мінімальний платіж зменшено до 1% від заборгованості, але не менше ніж 100 гривень щомісячно протягом перших шести календарних місяців з дати укладення даної угоди, із збільшенням до 3% починаючи із сьомого місяця календарного місяця з дати укладення даної угоди до дати повного погашення кредиту. Тобто, позивач пішов на зустріч відповідачу та враховуючи фінансовий стан останньої, сторони погодили льготні умови обслуговування. Відповідач порушує зобов`язання за даним договором, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості. Станом на 19.11.2024 року відповідач має заборгованість у розмірі 34322,22 гривень. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 березня 2010 року в розмірі 34322 гривні 22 копійки та понесені судові витрати у розмірі 2422 гривні 40 копійок. Надав до суду клопотання в яких просив справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без участі представника банку, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з викликом (повідомленням) сторін. Відповідач в судові засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно норм частини 7 статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно Судового виклику № 288/2580/24/382/25 від 09 січня 2025 року розміщеного на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, відповідач [PERSON] була повідомлена про розгляд справи, який відбудеться 27 січня 2025 року о 08.30 годині. Частина 4 статті 223 ЦПК України передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надійшло, відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України, тому суд з власної ініціативи розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, але без їх участі, за наявними у справі матеріалами та письмовими доказами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, але без їх участі, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно з статтями 274-279 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01 березня 2010 року [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, де вказано, що відповідач просить оформити платіжну картку кредитка «Універсальна». Також зазначено, що вона згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. /а.с.78/ Дана Анкета -заява підписана відповідачем особисто. Як вбачається з Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 01 жовтня 2010 року, в ній зазначені: 1.Істотні умови договору «Кредитні карки», а саме: основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості, порядок повернення кредиту; 2. Істотні та інші умови договору «Оплата частинами та миттєва розстрочка», а саме: основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості, порядок повернення кредиту. /а.с. 79-90/ Дана заява підписана відповідачем простим електронним підписом. В даній Заяві зазначено, що тип кредиту - відновлювана кредитна лінія; сума/ліміт кредиту - розмір кредитного ліміту не перевищує: 200000 гривень для карт «Універсальна»; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка, відсотків річних - 42,0% для карт «Універсальна»; тип процентної ставки - фіксована. Також 21 вересня 2023 року відповідач підписала простим електронним підписом Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг. /а.с. 91-102/ Як вбачається з Додаткової угоди № SAMDN50OTC002812889_01 до Кредитного договору від 21.09.2023 року, підписаної відповідачем 21 вересня 2023 року, тип кредиту -невідновлювальна кредитна лінія, строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дати укладення цієї Додаткової угоди, процентна ставка - 12% річних, загальні витрати за кредитом (за припущення, що сума використаного кредитного ліміту становить 20000 гривень та погашення кредита відбувається мінімальними щомісячними платежами) - 5673,75 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 25673,75 гривень. Реальна річна процентна ставка, відсотків річних - 12,68%. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних - 12% річних. /а.с. 103-104/ Паспортом споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 16 вересня 2021 року, визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, надана інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інше. /а.с.105-109/ Згідно Довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем 01 березня 2010 року, де вказано тип карки, тип кредитної лінії, базова% ставка в місяць, строк внесення щомісячних платежів, комісія, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та інше. /а.с. 110/ Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01 березня 2010 року заборгованість [PERSON] станом на 19 листопада 2024 року складає 34322 гривні 22 копійки, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 30004 гривень 29 копійки, заборгованість за простроченими відсотками - 4317 гривень 93 копійки. /а.с. 13-52/ Із матеріалів справи вбачається, що банком на підтвердження обґрунтування позову, крім розрахунку заборгованості, надано виписку за договором № б/н за період 01.03.2010 -29.11.2024, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована. /а.с. 53-75/ Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] (договір б/н), здійснювалась зміна кредитного ліміту, останній раз 26.09.2023 року, кредитний ліміт: 0,00 гривень. /а.с. 76/ Довідкою виданою АТ КБ «ПриватБанк» передбачено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано [PERSON] кредитні картки в загальній кількості 7 штук. /а.с. 77/ Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем заяв про приєднання до Умов та правил надання послуг, паспорту споживчого кредиту, між банком та відповідачем укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідач була повідомлена про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами. Судом встановлено, що відповідач після отримання картки здійснила дії щодо проведення активації кредитної картки, користувалась нею, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація нею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості та випискою по рахункам відповідача. Згідно Статуту АТ КБ «ПриватБанк», Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та Витягу з Державного реєстру банків, Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» є юридичною особою зареєстрованою в передбаченому Законом порядку. /а.с. 133-136/ Як вбачається з частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 2 статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію Банку відповідач підписом у Анкеті -Заяві визнала та погодилася на запропоновані Банком умови користування послугами Банку. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Також суд зазначає, що відповідно до положень статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Крім того, розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом, відповідач не спростувала та не надала власний розрахунок наявної заборгованості. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними договорами, відповідач також суду не надала. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини другої статті 89 Цивільного Процесуального Кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Належних та достовірних доказів погашення заборгованості за кредитним договором та його припинення відповідач суду не надала, контррозрахунок до суду також не надано та вона не спростувала докази, які були надані позивачем. Отже, враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконала, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та відсотками є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок /а.с. 137/.

Outcome: approved