Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

25.11.2024 позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна. Позовні вимоги мотивовано тим, що вона є власницею квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У жовтні 2024 вона дізналася, що на її квартиру накладено арешт. Вона дізналася, що 07.11.2024 р. №105-101/151/2024 вказано, що згідно з відомостями, які містяться в архіві цивільних справ з 1999 року по 2002 рік наявні записи стосовно позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми позики та моральної шкоди. Відповідно до змісту ухвали Луцького міського суду по справі №2-670/02 від 16 квітня 2002 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми позики і моральної шкоди було залишено без розгляду. Однак, у зв?язку з тим, що при залишенні ухвалою від 16 квітня 2002 року без розгляду позовної заяви по справі №2-670/02 не було скасовано запобіжні заходи відповідно до вимог законодавства, чинного на дату постановлення ухвали, у подальшому Другою Луцькою державною нотаріальною конторою помилково було накладено арешт на її квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв?язку з цим на даний момент позивач, як власниця квартири, позбавлена можливості розпорядитися нею на власний розсуд. Вважає, що за відсутності виконавчих проваджень та будь-яких майнових претензій арешт з належної квартири повинен бути знятий, адже як на момент внесення відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, так і на даний час, не існує достатніх правових підстав для того, щоб на моє майно був накладений арешт. Тому, просила зняти арешт з нерухомого майна, що належить [PERSON] , а саме: квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тип обтяження: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 6721267, який зареєстровано 04.03.2008 р. Другою Луцькою державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Луцького міського суду б/н від 11.08.1999 р. Ухвалою суду від 29.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі (з викликом сторін). Представник позивачки адвокатка Карпюк Л.В. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, а також вказали, що на виконанні у відділі згідно даних реєстру АСВП не перебували та не перебувають виконавчі провадження відносно [PERSON] , а тому ідентифікувати в межах якого виконавчого провадження накладено арешт є неможливим. Дослідивши та оцінивши наявні матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Положеннями ч.ч. 1,2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Із постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» N?5 від 07 лютого 2014 року слідує, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов?язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із наступного. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов?язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов?язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ N? 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику всправах про зняття арешту з майна» позов про зняття, арешту з майна може бути пред?явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з ч. 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб?єкта оціночної діяльності - суб?єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв?язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну"Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на моментприпинення Державного, концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарскоготовариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми. Судом встановлено, що на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] накладено арешт 04.03.2008 року №6721267 Другою Луцькою державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: ухвала б/н від 11.08.1999 Луцького міського суду, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.10.2024 №399822458 (а.с.10). У відповіді Державного архіву Волинської області від 22.10.2024 р. №645/01.25 було вказано, що ухвала Луцького міського суду від 11.08.1999 до Державного архіву Волинської області на зберігання не надходили (а.с.11). У відповіді від 07.11.2024 р. №105-101/151/2024 вказано, що згідно з відомостями, які містяться в архіві цивільних справ з 1999 року по 2002 рік наявні записи стосовно позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми позики та моральної шкоди. Серед збережених справ в архіві суду наявний оригінал ухвали по цивільній справі №2-670/02 (а.с.12). Відповідно до змісту ухвали Луцького міського суду по справі №2-670/02 від 16 квітня 2002 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , про стягнення суми позики і моральної шкоди було залишено без розгляду (а.с.13). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Отже, оскільки судом встановлено, що [PERSON] , не є боржником у жодному виконавчому провадженні, жодних майнових претензій щодо позивача не заявлялось, суд приходить до висновку про доцільність скасування арешту нерухомого майна - квартири, що знаходиться за абресою: [ADDRESS] Суд зазначає, що звільнення майна з-під арешту за рішенням суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про скасування запису про обтяження майна.

Outcome: approved