Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

14.10.2024 заявник [PERSON] подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області заяву, в якій просить встановити факт його перебування на утриманні рідного брата [PERSON] , який рахується таким, що зник безвісти під час виконання бойового завдання. В обґрунтування заяви покликається на те, що він перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Кам`янка-Бузької РДА та отримує державну соціальну допомогу з приводу встановленої йому інвалідності. Оскільки розмір отримуваної допомоги не покривав всіх витрат на проживання, харчування та лікування, то необхідну фінансову та матеріальну допомогу на такі потреби, йому надавав рідний брат [PERSON] , з яким він постійно проживав. 15.02.2023 брата [PERSON] було призвано на військову службу за мобілізацією, за час проходження якої брат продовжував піклуватися про нього та надавати суттєву фінансову допомогу. У вересні 2023 йому стало відомо, що [PERSON] під час виконання бойового завдання зник безвісти. Вказує, що після оголошення рідного брата [PERSON] безвісно зниклим, він має право на отримання його грошового забезпечення та додаткової винагороди у зв`язку із втратою годувальника за умови знаходження на повному утриманні [PERSON] . Однак встановити той факт, що він перебував на повному утриманні брата у позасудовому порядку неможливо, у зв`язку з чим змушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 16.10.2024 відкрито провадження в справі та призначено судове засідання. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримав з наведених у ній підстав та обгрунтувань. Також вказав, що він знаходився на утриманні у брата [PERSON] , з яким проживав до його мобілізації на військову службу та до моменту сповіщення про те, що брат зник безвісти. Допитана судом свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та заявник проживали разом у селі Убині. [PERSON] завжди опікувався братом, вони разом вели спільне господарство, все що стосувалось утримання будинку та всі інші побутові речі, виконував [PERSON] . Разом з тим, після початку війни в України, [PERSON] був мобілізований до лав ЗСУ, а згодом зник безвісти. На сьогоднішній день, заявнику інколи допомагає рідна сестра. Представник заінтересованої особи [INFO] в судове засідання не прибув, причин неявки суду не повідомив. Представник заінтересованої особи Військової частини [NUMBER] в судове засідання також не прибув, однак 07.11.2024 надав суду пояснення щодо заяви, в якому просив суд такі врахувати при вирішенні справи. Заслухавши у судовому засіданні заявника, допитавши свідка у справі, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.04.1973, [INFO] народився [PERSON] (заявник), його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Водночас, як видно з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.01.1983, [INFO] народився [PERSON] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно з довідки Дідилівського старостинського округу Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області від 12.06.2024 №187, [PERSON] , [INFO] , котрий зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , разом із [PERSON] , [INFO] - брат (а.с.15). Судом з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 22.02.2022 встановлено, що заявник [PERSON] є інвалідом 3 групи загального захворювання з рекомендацієми лікування у травматології (а.с.16-17). Як видно з довідки Управління праці та соціального захисту населення Кам`янка-Бузької РДА від 24.07.2024, [PERSON] отримує державну соціальну допомогу інвалідам 3 групи в розмірі 2100,00 грн. на місяць (а.с.18). Як вказує у поданій заяві [PERSON] , що єдиним джерелом для його існування були кошти рідного брата [PERSON] з яким він проживав, оскільки розмір отримуваної допомоги не покривав всіх витрат, які були необхідними. Відповідно до довідки [INFO] від 11.07.2024, [PERSON] 15.02.2023 був призваний на військову службу по мобілізації у команду військової частини [NUMBER] (а.с.22). Разом з тим, згідно з витягу із наказу командира в/ч [NUMBER] від 27.04.2023, [PERSON] зараховано на всі забезпечення до військової частини [NUMBER] (а.с.23). Відповідно до акта обстеження житилово-побутових умов від 12.06.2024, заявник [PERSON] та [PERSON] разом проживали та були зареєстровані у [ADDRESS] . До мобілізації [PERSON] допомагав брату [PERSON] матеріально, оскільки останній являється інвалідом 3 групи і не працює по стану здоров`я (а.с.20). Як встановлено судом з пояснень заявника, що його рідний брат [PERSON] за час проходження військової служби продовжував піклуватись про нього та надавати суттєву фінансову допомогу, яку перераховував на банківську картку сестри [PERSON] , що підтверджується випискою по надходженням по картці (а.с.24). Разом з тим, як видно з довідки в/ч [NUMBER] від 08.11.2023, старший солдат [PERSON] в період 05.09.2023 дійсно брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в районі н.п. Мала Токмачка Запорізької області (а.с.25). Згідно з сповіщення №136 від 13.09.2023 військової частини [NUMBER] , старший навідник 4 гранотометного відділення противотанкового взводу 2 механізованого батальйону військової частини [NUMBER] , старший солдат [PERSON] [INFO] , зник безвісти 05.09.2023, в районі н.п. Мала Токмачка Запорізької області, виконуючи бойове завдання за призначенням в ході ведення бойових дій (а.с.26). Вказане також підтверджується повідомленням т.в.о. начальника [INFO] від 13.09.2023 (а.с.27). Як видно із відповідді від 18.04.2024 на заяву [PERSON] та [PERSON] на виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди зниклого безвісти 05.09.2023 [PERSON] , що надійшла до в/ч [NUMBER] , військовою частиною прийнято рішення про відмову у здійсненні виплат грошового забезпечення та додаткової винагороди, у зв`язку із тим, що заява подана особою, яка не зазначена в п. 7 Постанови №884. Заявник [PERSON] в обгрунтування заяви вказує, що з часу призначення йому державної соціальної допомоги в з`язку з встановленням інвалідності до часу зникнення безвісти брата [PERSON] , він перебував на утриманні останнього, що дає йому підстави для звернення на отримання грошового забезпечення [PERSON] та додаткової винагороди. Вирішуючи заявлену вимогу, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. А згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому встановлення таких фактів можливе за умови, що вони породжують юридичні наслідки для заявника. Доказами, які свідчать про факт перебування на утриманні можуть бути: 1) докази, що підтверджують факт перебування заявника на утриманні особи, яка померла (документи, акти, листи ділового й особистого характеру); докази, які встановлюють, що надані заявнику матеріальні засоби є основним і постійним джерелом його існування (корінці поштових переказів, квитанції та інші документи, що свідчать про одержання заявником грошей або іншої допомоги від годувальника); довідка із ЖЕКу або сільської ради про те, що заявник звертався до них за одержанням документа про перебування на утриманні померлого, однак йому в цьому було відмовлено через відсутність відомостей про утримання або на тій підставі, що заявник не був на утриманні; документи, які свідчать про те, що заявник є членом сім`ї померлого (крім спадкування за ч. 2 ст. 1265 ЦК утриманцю не потрібно доводити, що він є членом сім`ї померлого) - копія свідоцтва про шлюб, народження, усиновлення тощо; документи, які встановлюють, що заявник був неповнолітньою або непрацездатною особою, не був членом сім`ї спадкодавця, але перебував на утриманні останнього не менше п`яти років та одержував від нього матеріальну допомогу, що була єдиним джерелом засобів до існування (копія свідоцтва про народження, довідка про інвалідність, інші письмові докази); копія свідоцтва про смерть годувальника. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до частини шостої статті 9 Закону № 2011-XII, за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів. Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловікові), а в разі її (його) відсутності -повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні ( або перевірочні ) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється у порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно із частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до пункту першого частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах першому-третьому пункту другого статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до положень статті 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Даний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 95 року N 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Як встановлено судом, [PERSON] до моменту його призову на військову службу, та заявник проживали разом за однією адресою: [ADDRESS] , та вели спільне господарство. Вказані обставини підтверджується матеріалами справи, зокрема довідкою сільської ради, актом обстеження житлових умов, а також показаннями свідка [PERSON] . Заявник отримує державну соціальну допомогу інвалідам 3 групи у розмірі 2100,00 грн., на місяць, тобто має постійний дохід. Інших доходів не має. В той же час, як слідує з виписки з банківського рахунку [PERSON] , зниклий безвісти [PERSON] на постійній основі перераховував їй, а остання передавала заявнику суми, які в декілька раз перевищують розмір соціального забезпечення заявника. Порівнюючи розмір отриманої допомоги з доходами заявника суд дійшов висновку, що допомога, яка надавалася заявнику зниклим безвісти братом, була для нього хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом його існування. Враховуючи вищезазначене, суд у відповідності до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, що подана заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Суд з огляду на наведене, дійшов висновку, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а вимоги ґрунтуються на вимогах закону, та вважає доведеним факт того, що заявник [PERSON] перебував на утриманні [PERSON] до дня його зникнення безвісті 05.09.2023. Таким чином, вимоги за заявою є підставними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved