Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

10 вересня 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «СК «УСГ» із вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 24711 гривень 32 гривні страхового відшкодування та 3300 гривень витрат на експертизу (а. с. 1-8). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 18\~вересня 2023\~року в\~м.\~Дніпрі по\~вул.\~Набережній заводській,\~в районі\~е/о\~№ 148\~сталася дорожньо-транспортна\~пригода за\~участю транспортного\~засобу «Skoda\~Fabia»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] під\~керуванням [PERSON] ,\~та транспортного\~засобу «Renault\~Laguna»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] .\~Вказано,\~що цивільно-правова\~відповідальність власника\~транспортного засобу\~«Renault\~Laguna»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~винного в\~скоєному дорожньо-транспортній\~пригоді,\~застрахована в\~ПАТ «СК\~«УСГ»,\~згідно поліса\~ОСЦПВВНТЗ № ЕР/213334348, який діяв на дату дорожньо-транспортної пригоди. Вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2023 року, справа № 204/13737/23. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , чим їй завдані матеріальні збитки. Вказує, що 19 вересня 2023 року представник [PERSON] направив на електронну адресу ПАТ «СК «УСГ» завірені електронно-цифровим\~підписом повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву на виплату страхового відшкодування, заяву на оплату послуг евакуатора та весь необхідний пакет документів передбачених законом. 18 жовтня 2023 року представник [PERSON] направив на електронну адресу ПАТ «СК «УСГ» завірені електронно-цифровим підписом рахунок з СТО ФОП [PERSON] , виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП [PERSON] , витяг з реєстру платників єдиного податку ФОП [PERSON] 27 жовтня 2023 року представник [PERSON] направив на електронну адресу ПАТ «СК «УСГ» завірену електронно-цифровим підписом постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2023 року, справа № 204/13737/23. Зазначає, що 13 грудня 2023 року ПАТ «СК «УСГ» виплатила позивачу страхове відшкодування на рахунок СТО у розмірі 82797,00 гривень, не узгодивши розмір із позивачем. 15 грудня 2023 року ПАТ «СК «УСГ» оплатила послуги евакуатора в розмірі 2600 гривень. 15\~грудня 2023\~року представник\~ [PERSON] \~звернувся зі\~скаргою до\~Національного банку\~України щодо\~недоплати страхового\~відшкодування.\~Національний банк\~України листом\~від 05\~січня 2024\~року повідомив,\~що страховик\~виплатив страхове\~відшкодування в\~розмірі 82797\~гривень.\~Розмір страхового\~відшкодування страховиком\~розраховано на\~підставі звіту\~№ 145227,\~складеного оцінювачем\~ [PERSON] \~15\~грудня 2023\~року представник\~ [PERSON] направив на електронну адресу ПАТ «СК «УСГ» запит-вимогу щодо доплати страхового відшкодування на підставі висновку експерта Дроздова Ю.В. № 2010/23 від 10 жовтня 2023 року, складеного на замовлення позивача та попросив надати документи на підставі яких було розраховано розмір заподіяної шкоди, натомість ПАТ «СК\~«УСГ» відповідь\~на вказаний\~запит не\~надала,\~доплату страхового\~відшкодування не\~здійснила.\~Вказує,\~що ПАТ\~«СК «УСГ»\~направила на\~огляд пошкодженого\~автомобіля позивача\~аварійного комісара [PERSON] , який не являється працівником страховика та експертом. Більш того, на момент огляду автомобіля 28 вересня 2023 року вже втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України № 8 від 05 січня 1998 року «Про затвердження Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів», а тому на момент огляду транспортного засобу взагалі не була врегульована діяльність аварійних комісарів та їх повноваження стосовно визначення розміру заподіяної шкоди. Позивач вважає, що звіт № 145227, складений оцінювачем [PERSON] є неналежним доказом розрахунку матеріальної шкоди, бо оцінювач [PERSON] не оглядав пошкоджений автомобіль позивача, відповідно не міг достовірно визначити характер пошкоджень, їх обсяг, а його звіт складено з порушенням пунктів 5.1, 5.5., 8.5 Методики. Вказує, що позивач, через свого представника звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В. для встановлення розміру збитку заподіяного в результаті пошкодження його автомобіля, який особисто оглядав транспортний засіб та склав висновок, який відповідає вимог ст. 106 ЦПК України. Згідно з висновком експерта Дроздова Ю.В. № 2010/23\~від 10\~жовтня 2023 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda\~Fabia»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] , склала 178803 гривні 33 копійки, ринкова вартість КТЗ до дорожньо-транспортної пригоди становить 148434 гривні 02 гривні, отже вартість відновлювального ремонту більше ринкової вартості, а тому матеріальний збиток дорівнює ринковій вартості автомобіля 148434 гривні 02 копійки, оскільки відновлювати КТЗ економічно недоцільно. Вказує на те, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки ринкова вартість транспортного засобу «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , у аварійному (пошкодженому) стані після дорожньо-транспортної пригоди складає 38425 гривень 70 копійок, то розмір заподіяної матеріальної шкоди становить 110008 гривень 32 копійки. Тому, оскільки, відповідачем ПАТ «СК «УСГ» позивачці було\~виплачено страхове\~відшкодування у\~розмірі 82797 гривень, то вважає,\~що з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~різниця недоплаченого\~страхового відшкодування\~у сумі 24711 гривень 32 копійки, разом із витратами на оплату послуг експерта у сумі 3300 гривень. Ухвалою суду від 13 вересня 2024 року у справі відкрито спрощено позовне провадження з викликом сторін (а. с. 77), копія якої надіслана учасникам справи 13 вересня 2024 року за вихідним № 22691/24-вих/2/204/3580/24 (а. с. 78). 09 жовтня 2024 року на адресу суду надійшов відзив представниці відповідача Невідомої Т.М. (а. с. 87-92), в яких вона позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує. В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначено, що 18 вересня 2023 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу та транспортного засобу «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 19 вересня 2023 року позивач звернувся до ПАТ «СК «УСГ» із заявою про виплату страхового. Вказує, що на підтвердження розміру збитку позивачем було надано рахунок № 162 від 13 жовтня 2023 року, однак, останній є неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки, рахунок СТО не оцінює шкоду, а також не розраховує знос у порядку встановленому Законом та Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Стверджує, що 28 вересня 2023 року уповноваженою особою ПАТ «СК «УСГ» Войтенко А.К. був проведений огляд пошкодженого транспортного засобу «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] та складено Акт огляду транспортного засобу. Пізніше, на підставі цього Акту огляду транспортного засобу ПАТ «СК «УСГ», було замовлено автотоварознавче дослідження, результати якого оформлено у Звіт про оцінку колісного транспортного засобу №145227 від 03 жовтня 2023 року. Так, відповідно до вказаного Звіту, вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу Skoda Fabia, державний реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням фізичного зносу складників, становить 85297 гривень. Вказано, що 13 грудня 2023 року ПАТ «СК «УСГ», виходячи зі Звіту, на підставі Заяви про страхове відшкодування, було складено страховий акт № ССЦВ-3064 та здійснено виплату страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 82797 гривень, про що відповідач повідомив позивача шляхом направлення листа № ССЦВ-3064/П від 13 грудня 2023 року. 15 грудня 2023 року ПАТ «СК «УСГ», виходячи зі Звіту, на підставі Заяви про страхове відшкодування, було складено страховий акт № ССЦВ-3064-1 та здійснено доплату страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 2600 гривень, про що повідомлено позивача листом за вих. № ССЦВ-3064/П від 13 грудня 2023 року. Крім того, зазначено, що на запит позивача від 15 грудня 2023 року, відповідачем було направлено відповідь № ССЦВ-3064/6 від 18 грудня 2023 року, а тому вважає, що твердження позивача, що його запити були проігноровані не відповідають дійсності. Вказує, що ПАТ «СК «УСГ» у передбачений Законом строк направила свого представника на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, а відтак [PERSON] не набув правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру збитків. Вважає, що огляд транспортного засобу «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] було проведено вчасно, а тому відсутні правові підстави для стягнення витрат за проведення експертизи розмірі 3300 гривень. Більш того, стверджує про те, що даний висновок експерта проведено з порушенням Методики та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оскільки оцінка КТЗ здійснена переважно із застосуванням бази оцінки, яка відповідає ринковій вартості, а зазначений експертом коефіцієнт ринку регіону 1.03, останнім не обґрунтований. Крім того, зазначає, що у висновку експерта Дроздова Ю.В., дата виробництва пошкодженого транспортного засобу зазначена, як 01 липня 2002 року, а дата дорожньо-транспортної пригоди 18 вересня 2023 року. Таким чином, строк експлуатації транспортного засобу становить 21-23 роки, натомість фактичний пробіг виявився на 6 тисяч км меншим, ніж очікуваний, тобто Гк становить 6.0, але, у висновку [PERSON] цей коефіцієнт Гк 4,75, що в свою чергу, вплинуло на визначення ринкової вартість автомобіля. Разом з цим, вважає цей висновок неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки оцінювач ставить в ремонт та зміну деталей певний перелік об`єктів, стан заміни та ремонту яких не підтверджений фотографіями. Таким чином, у висновку експерта дроздова Ю.В. не підтвердженими є ремонт та заміна деталей на загальну суму 20480 гривень 86 копійок. Також, вказує на те, що у своєму висновку експерт Дроздов Ю.В. зазначає, що він визначає вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу на дату дорожньо-транспортної пригоди 18 вересня 2023 року, тоді як у ремонтній калькуляції № 2010/23 від 10 жовтня 2023 року він зазначає, що вартість запчастин вказано на дату 29 вересня 2023 року, що відповідно вплинуло на кінцеву вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу. Вважає, що висновок є необ`єктивним, необґрунтованим та неправильним по своїй суті, а тому позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували витрати позивача. Зважаючи на те, що ПАТ «СК «УСГ» виконало свої зобов`язання за полісом, а вимоги позивача є сумнівними, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні. 10 грудня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача адвоката Демарчука М.В. (а. с. 142-145), в якій він вважає твердження страховика надуманими та такими, що повністю спростовуються нормами чинного законодавства. В обґрунтування відповіді на відзив зазначає, що звіт оцінювача [PERSON] є неналежним доказом розрахунку матеріальної шкоди, оскільки його складено з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи, бо останній особисто автомобіль позивача не оглядав. Крім того, [PERSON] є оцінювачем, а не експертом, а відтак він не мав права складати звіт без особистого огляду автомобіля позивача, що в свою чергу, свідчить про порушення вимог Методики товарознавчої експертизи. Вказує, що різниця в розмірі заподіяної шкоди у звіті оцінювача [PERSON] та висновку експерта Дроздова Ю.В. полягає в тому, що згідно висновку експерта Дроздова Ю.В. автомобіль є тотальним, тобто витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а оцінювача [PERSON] дійшов протилежного висновку, і згідно його звіту витрати на ремонт не перевищують вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди. Зазначає, що згідно висновку експерта Дроздова Ю.В. ринкова вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди складає 148434 гривні 02 копійки, тоді як вартість відновного ремонту 178803 гривні 33 копійки. В той час, у звіті оцінювача [PERSON] ринкова вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди складає 158588 гривень 88 копійок, тоді як вартість відновного ремонту 145924 гривні 64 копійки. Вказує, що така різниця у вартості автомобіля до дорожньо-транспортної полягає в тому, що у експерта Дроздова Ю.В. та оцінювача [PERSON] відрізняються коефіцієнти, які стосуються величини пробігу, догляду та експлуатації автомобіля. Вважає, що оцінювач [PERSON] безпідставно занизив вартість ремонту автомобіля на 12090 гривень, оскільки не врахував ремонт замикаючої панелі вартістю 3120 гривень та лонжерону вартістю 3250 гривень, при цьому не враховано деталей, які підлягають заміні на 16448 гривень 26 копійок. Крім того, зазначає про те, що представником страховика, який особисто оглядав пошкоджений автомобіль був аварійний комісар [PERSON] , який не являється працівником страховика та експертом. Тому вважає, що звіт оцінювача [PERSON] не є належним та допустимим доказом у розумінні статей 77,78 ЦПК України. Представник позивача - адвокат Демарчук М.В., в судове засіданні не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав їх задовольнити в повному обсязі (а. с. 147). Представниця відповідача в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву прохала суд про розгляд справи за її відсутності (а. с. 91 на звороті). Дослідивши матеріали позовної заяви, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247 ЦПК України, ухвалив рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2023 року (у справі № 204/13737/23, [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.\~124\~КУпАП (а. с. 16). Із вказаної\~постанови вбачається,\~що 18\~вересня 2023\~року о\~14\~годині у\~м.\~Дніпрі на\~вул..\~Набережній Заводській,\~біля електроопори\~№ 148,\~водій [PERSON] \~керував транспортним\~засобом «Renault\~Laguna»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~не зменшив\~швидкість руху\~аж до\~повної зупинки\~транспортного засобу\~та здійснив\~зіткнення з\~автомобілем «Skoda\~Fabia»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~який зупинився\~попереду.\~При дорожньо-транспортній\~пригоді транспортні\~засоби отримали\~механічні пошкодження\~з матеріальними\~збитками.\~Своїми діями\~ [PERSON] \~порушив вимоги\~п.\~12.3\~ПДР та\~вчинив адміністративне\~правопорушення,\~передбачене ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault Laguna», державний реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована у ПАТ «СК «УСГ», згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ ЕР/213334348 (а. с. 28). 19 вересня 2023 року представником позивача подано повідомлення про подію, яка має ознаки страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування (а. с. 9-11 та на звороті). 13 грудня 2023 року відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 82797 гривень (а. с. 19). 15 грудня 2023 року позивач звернувся до НБУ зі скаргою щодо недоплати страхового відшкодування (а. с. 20-23). 05 січня 2024 року НБУ листом № 14-0004/1273 (а. с. 24-26) повідомив позивача про те, що страховиком виплачено страхове відшкодування у розмірі 82797 гривень та 2600 гривень понесених витрат на евакуатор, при цьому вказано, що розмір страхового відшкодування останнім розраховано на підставі звіту ТОВ «ЕДАК» № 145227, складеного оцінювачем [PERSON] однак, копії документів, на підставі яких було визначено розмір заподіяної шкоди, НБУ не направив. 10 жовтня 2023 року судовим експертом Дроздовим Ю.В. за заявою представника позивача проведено товарознавчу експертизу по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 2010/23 (а. с. 29-63), за яким вартість матеріального збитку, заподіяної власнику КТЗ «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 83917 гривень 46 копійок. Відповідно до вказаного висновку експерта: вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних частин (розрахованого в порядку, встановленому законодавством) КТЗ «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 148434 гривні 02 копійки. Ринкова вартість КТЗ «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , у аварійному стані після дорожньо-транспортної пригоди 38425 гривень 70 копійок. Вартість експертних послуг становить 3300 гривень (а. с. 64). 28 вересня 2023 року спеціалістом [PERSON] за участі довіреної особи позивача [PERSON] складено протокол огляду транспортного засобу (а. с. 67-68). 03 жовтня 2023 року ФОП [PERSON] на замовлення ТОВ «Едак», складено звіт № 145227 про оцінку колісного транспортного засобу (а. с. 96-113). З указаного звіту вбачається, що вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу, завданий власнику «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 85297 гривень, в тому числі ПДВ на запасні частини. З вказаного звіту вбачається, що вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу, завданий власнику «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 80966 гривень 45 копійок, баз ПДВ на запасні частини. 15 листопада 2023 року між [PERSON] , як представником [PERSON] (замовник) та ФОП [PERSON] (виконавець) складено акт № 81 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) з ремонту транспортного засобу «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , загальною вартістю робіт (послуг) 111160 гривень (а. с. 65-66). 13 грудня 2023 року ПАТ «СК «УСГ» склало страховий акт № ССЦВ-3064 (а. с. 115 та на звороті), відповідно до якого дорожньо-транспортна пригода, яка відбулася 18 вересня 2023 року у м. Дніпрі по вул. Набережній заводській, в районі е/о № 148, за участю транспортного засобу «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Renault Laguna», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] визнана страховим випадком. Визначено розмір страхового відшкодування у розмірі 82797 гривень. Крім того, 13 грудня 2023 року ПАТ «СК «УСГ» склало страховий акт № ССЦВ-3064-1 (а. с. 116 та на звороті), відповідно до якого дорожньо-транспортна пригода, яка відбулася 18 вересня 2023 року у м. Дніпрі по вул. Набережній заводській, в районі е/о № 148, за участю транспортного засобу «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Renault Laguna», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] визнана страховим випадком. Визначено розмір страхового відшкодування у розмірі 2600 гривень. 13 грудня 2023 року відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 82797 гривень (а. с. 19). 18 грудня 2023 року ПАТ «СК «УСГ» надало відповідь представнику позивача Карпенку В.М. на його запит щодо надання документів на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди (а. с. 118 та на звороті). Так, у відповіді ПАТ «СК «УСГ» повідомило представника позивача про можливість ознайомитися з порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної вимоги) та документами на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди в офісі ПАТ «СК «УСГ». Крім того, зазначено про те, що ПАТ «СК «УСГ» не бере до уваги висновок експерта № 21023/23 від 10 жовтня 2023 року, при цьому зазначено, що розмір страхового відшкодування становить 87897 гривень. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст.\~13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст.\~77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст.\~81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приписами ч. 1 ст.\~1166\~ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами ст. 979 ЦК України,за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Нормою ч. 3 ст.\~988\~ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Приписами ч. 1 ст.\~990\~ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктами 1.4, 1.7 ст.\~1\~цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Приписами п. 22.1 ст.\~22\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. Статтями 28, 29\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У п. 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~березня 1992\~року №\~6\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~шкоди» роз`яснено те, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Приписами ст.\~1194\~ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2023 року, що ухвалена у справі № 204/13737/23, [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім того, вказаною постановою суду встановлено факт дорожньо-транспортної пригоди, який сторонами у справі не оспорюється, а тому окремому встановленню та доказуванню не підлягає. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає. Відповідно до вимог п. 8.2 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження. Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортній пригоді, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця дорожньо-транспортній пригоді. Для повного відшкодування завданої шкоди і страховиком, і винним водієм судам необхідно встановити ринкову вартість автомобіля до дорожньо-транспортній пригоді та вартість деталей, вузлів та агрегатів фізично знищеного ТЗ після дорожньо-транспортній пригоді. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 1 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортній пригоді, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортній пригоді та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортній пригоді. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц (провадження № 61-1586св18), від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц (провадження № 61-5059св18), від 4 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц (провадження № 61-8962св18), від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц (провадження № 61-700св18), від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц (провадження № 61-6285св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 343/2372/15-ц (провадження № 61-8947св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 466/7010/16 (провадження № 61-7447 св18), від 18 грудня 2018 року у справі № 524/561/16-ц (провадження № 61-21355св18), від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц (провадження № 61-31609св18). Приписами ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Так,\~страховик зобов`язаний\~протягом двох\~робочих днів\~з дня\~отримання повідомлення\~про настання\~події,\~що містить\~ознаки страхового\~випадку,\~розпочати її\~розслідування,\~у тому\~числі здійснити\~запити щодо\~отримання відомостей,\~необхідних для\~своєчасного здійснення\~страхового відшкодування. Протягом\~10\~робочих днів\~з дня\~отримання повідомлення\~про дорожньо-транспортну\~пригоду страховик\~зобов`язаний\~направити свого\~представника (працівника\~або експерта)\~на місце\~настання страхового\~випадку та/або\~до місцезнаходження\~пошкодженого майна\~для визначення\~причин настання\~страхового випадку\~та розміру\~збитків. Якщо\~представник страховика\~не з`явився\~у визначений\~строк,\~потерпілий має\~право самостійно\~обрати експерта\~для визначення\~розміру шкоди.\~У такому\~разі зобов`язаний\~відшкодувати потерпілому\~витрати на\~проведення експертизи\~(дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. Так, для визначення вартості завданого позивачу матеріального збитку відповідачем ПАТ ПАТ «СК «УСГ» було замовлено у ФОП [PERSON] відповідний звіт, який складений останнім за № 145227 від 03 жовтня 2023 року (а. с. 96-113), а позивачем висновок у судового експерта Дроздова Ю.В. № 2010/23 від 10 жовтня 2023 року, що складений на замовлення позивача (а. с. 29-63 та на звороті). Приписами ч. 1 ст.\~106\~ЦПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Отже, експерти повинні бути обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Такий висновок, узгоджується з позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19). З огляду на викладене, суд не приймає до уваги звіт № 145227 від 03 жовтня 2023 року про оцінку\~колісного транспортного\~засобу (оцінювача\~ФОП [PERSON] ), оскільки оцінювач [PERSON] не повідомлений про кримінальну відповідальність. Натомість висновок експерта Дроздова Ю.В. про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 2010/23 від 10 жовтня 2023 року, суд вважає належним доказом у справі, оскільки експерт Дроздов Ю.В. повідомлений про кримінальну відповідальність за ст.\~384\~КК України (а. с. 29). Разом з цим, суд зазначає про те, що приписами ст.\~110\~ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 зазначено, що відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Приписами ст.\~5\~Закону України\~«Про оцінку\~майна,\~майнових прав\~та професійну\~оціночну діяльність\~в Україні» визначено, що суб`єктом оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Відповідно до відомостей Державного реєстру «Суб`єкти оціночної діяльності» (http://www.spfu.gov.ua/ua/list/spf-estimate-registers-subjects.html), ФОП [PERSON] зареєстрований, як суб`єкт оціночної діяльності за сертифікатом № 815/20 від 11 вересня 2020 року. 10 вересня 2003 року постановою Кабінету Міністрів України № 1440 затверджено Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах. Пунктами 50-55 вказаного Національного стандарту № 1, зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна. 28 жовтня 2004 року постановою Кабінету Міністрів України № 1442 затверджено Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу. Приписами ч. 6 ст. 9\~Закону України\~«Про оцінку\~майна,\~майнових прав\~та професійну\~оціночну діяльність\~в Україні» визначено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення. Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 та з урахуванням Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади. Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна (незважаючи на вибір оцінювачем методичного підходу його оцінки) передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки. Відповідно до вимог п. 51 Національного стандарту № 1, незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Разом із цим, вимогами п. 56 Національного стандарту № 1 визначено, що звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість, а також додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Отже, виходячи з наведених норм, не зважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18. У свою чергу, у звіт № 145227 від 03 жовтня 2023 року про оцінку колісного транспортного засобу (оцінювача ФОП [PERSON] зазначено, що оцінка проведена на підставі акту огляду від 28 вересня 2023 року і фотоматеріалів, який, в свою чергу, здійснено спеціалістом [PERSON] . Таким чином, оцінку майна оцінювачем [PERSON] проведено на підставі наданих оцінювачу огляду від 28 вересня 2023 року і фотоматеріалів спеціаліста [PERSON] , тобто без особистого огляду об`єкта дослідження, що є порушенням п. 56 Національних стандартів № 1 та п п.1, 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Оскільки, сам по собі звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором, а тому він не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17. З огляду на викладене, суд критично ставиться до висновку оцінювача, викладеному у звіті № 145227 від 03 жовтня 2023 року про оцінку колісного транспортного засобу (оцінювача ФОП [PERSON] ), та не бере його до уваги, оскільки він складений із порушенням п. 56 Національних стандартів № 1 та п п.1, 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до висновку експерта Дроздова Ю.В. про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 2010/23 від 10 жовтня 2020 року (а. с. 29-61): вартість матеріального збитку, заподіяної власнику КТЗ «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 148434 гривні 02 копійки, а його ринкова вартість у аварійному (пошкодженому стані після дорожньо-транспортної пригоди складає 38425 гривень 70 копійок. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних с у передбачених цим Кодексом випадках. Розмір завданого майнового збитку позивачем розраховано відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПАТ «СК «УСГ» на суму 160000 гривень, франшиза 2500 гривень, а вартість матеріального збитку, заподіяної власнику КТЗ ««Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 148434 гривні 02 копійки, натомість, страхове відшкодування позивачу виплачено у розмірі 82797 гривень, а його ринкова вартість у аварійному (пошкодженому стані після дорожньо-транспортної пригоди складає 38425 гривень 70 копійок, то з відповідача ПАТ «СК «УСГ» на кори 24711 гривень 32 копійки, виходячи із розрахунку148434,02-38425,70-82797-2500. З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги позивача слід задовольнити, стягнувши на його користь з ПАТ «СК «УСГ» недоплачене страхове відшкодування в розмірі 24711 гривень 32 копійки. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Приписами ч. ч. 6, 7 ст.139\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, зокрема, на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Нормами ч. 5 ст.\~139\~ЦПК України визначено, що у випадках,коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у судового експерта Дроздова Ю.В. було замовлено висновок експерта № 2010/23 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ), вартість якого складає 3300 гривень, та яка ним сплачена, підтвердженням чого є платіжна інструкція від 20 жовтня 2023року (а. с. 64). Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позов [PERSON] до ПАТ «СК «УСГ» із вимогою стягнення відшкодування матеріальної шкоди, задоволено, факт понесення витрат на оплату експертних послуг у заявленому розмірі позивачем доведено, а не співмірність цих витрат відповідачем не спростовано, суд доходить висновку, що ці вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених позивачем витрат на оплату експертних послуг у розмірі 3300 гривень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам. У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Не зважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа, № 30210/96). ЄСПЛ, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141\~ЦПК України судовий збір, у разі задоволення позову, покладається на відповідача. При зверненні до суду з вказаною позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок, через що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved