Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

У травні 2024 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва», Комунальне підприємство) звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01.01.2020 по 01.04.2024 у загальному розмірі 37486,25 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачу на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 13.11.2009 належать нежитлові приміщення загальною площею 112,80 кв.м, які розташовані за адресою - [ADDRESS] . Між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» та [PERSON] 01.05.2015 було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за №298-в, за умовами якого позивач зобов`язався надавати житлово-комунальні послуги, а відповідач зобов`язалася забезпечувати своєчасну оплату таких послуг на умовах та строк, встановлених договором. Оскільки відповідач, як споживач житлово-комунальних послуг, неналежним чином виконувала свої зобов`язання з їх оплати у неї за період з 01.01.2020 по 01.04.2024 утворилась заборгованість у загальному розмірі 37486,25 грн, яка складається з основного боргу в сумі 29294,16 грн, штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі 4457,69 грн та 3% річних розмірі 3734,40 грн. У зв`язку із тим, що відповідач добровільно не погашає виниклу за нею заборгованість за надані позивачем послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, Комунальне підприємство змушене було звернутись до суду із вказаним позовом відповідно до вимог якого просило суд стягнути із відповідача на свою користь вказаний розмір заборгованості, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2024 для розгляду цивільної справи №752/9571/24 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. 21.08.2024 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання проти позовних вимог Комунального підприємства заперечувала у повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позову та закрити провадження у справі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач просила суд врахувати те, що вона має інвалідність першої групи, вона потребує сторонньої допомоги та в неї дуже обмежені можливості доступу до електронних реєстрів. Вказувала, що вона не розуміє з яких підстав позивач стверджує, що у неї виникла заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, оскільки за спірною адресою - [ADDRESS] , у неї з 2019 року у власності або в оренді немає зареєстрованих нежитлових приміщень чи будь-якої іншої нерухомості. На підтвердження своїх заперечень [PERSON] долучила до відзиву копію інформаційної довідки №5004652629250 від 29.07.2024. У відповідності до положень статті 179 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач своїм право на подання до суду відповіді на відзив не скористався. Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, а також подані сторонами заяви по суті справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва»підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як убачається з наявної у матеріалах справи копії договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 13.11.2009, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А. за реєстровим №1694, [PERSON] є власником нежитлових приміщень загальною площею 112,80 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а саме: приміщення з №1 по №13 (групи приміщень №2), приміщення №20, що підтверджується даними технічної інвентаризації Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та технічним паспортом на нежитловий будинок (приміщення). З наявних матеріалів справи також убачається, що 01.05.2015 між сторонами було укладено договір №298-в про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення позивачем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. За змістом пунктів 2-3 вказаного договору сторони погодили, що виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. На дату укладення договору тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №442 від 30.04.2015 в розмірі 2,68 грн за 1 кв.м разом з ПДВ. Діючі розцінки (тарифи), що надаються виконавцем, можуть змінитися в разі зміни тарифних ставок. В разі зміни розміру складових розцінок (тарифів) на послуги, виконавець змінює діючі розцінки (тарифи) шляхом повідомлення споживача про такі зміни. Відповідно до пункту 4 вказаного договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться до 30 числа поточного місяця. У пункті 6 договору сторони погодили, що у разі припинення права власності або користування споживача нежитловим приміщенням, нарахування припиняються виконавцем після оформлення між сторонами письмової угоди про розірвання договору. Згідно пункту 7 договору сторони погодили, що за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня в розмірі 0,5% від розміру несплачених платежів за кожен день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України. У пункті 19 договору сторони погодили, що він набирає чинності з 01.05.2015 і діє до 30.04.2016. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій аргументованій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим. У матеріалах справи відсутні докази закінчення дії вказаного договору або ж його розірвання. Відповідно до розрахунку заборгованості за адресою: [ADDRESS] , за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №298-в від 01.05.2015 за період з 01.01.2020 по 31.03.2024 у відповідача утворилась заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 29294,16 грн. На суму вказаної заборгованості позивачем за цей період також нараховані пеня у сумі 4457,69 грн та 3% річних у розмірі 3734,40 грн. Так, відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до приписів частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до положення частини першої статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком. Згідно з положеннями частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (пункт 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідач, як власник вказаних вище нежитлових приміщень, споживає житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території. У відповідності до статті 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежно ї якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. Судом установлено, що споживачем послуг з утримання будинків та прибудинкових територій по нежитловим приміщення за адресою: [ADDRESS] , є відповідач [PERSON] . Відповідач у встановленому законом порядку не відмовилась від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості відповідно до порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що б дало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем надано не було. Свої зобов`язання відповідач, як споживач послуг з утримання будинку та прибудинкової території щодо нежитлових приміщень, відповідно до укладеного договору належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості. Отже, відповідач, як споживач вказаних послуг, має обов`язок оплатити позивачу їх вартість. Разом з тим, відповідач не сплачує вказані послуги належним чином, у зв`язку з чим у неї виникла перед позивачем заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача за послуги з утримання будинку та прибудинкової території складає за період з 01.01.2020 по 31.03.2024 суму основного боргу в розмірі 29294,16 грн. Згідно з вимогами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач контррозрахунку суми боргу до матеріалів справи не надала, доказів сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території у вказаний позивачем період також не надала. При цьому, суд не може прийняти до уваги доводи відповідача, що викладені у поданому нею відзиві на позовну заяву, де остання вказувала на те, що їй незрозуміло з яких підстав позивач посилався на наявність у неї заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, з огляду на відсутність у власності чи оренді відповідача з 2019 року зареєстрованих нежитлових приміщень за спірною адресою. Відхиляючи такі посилання відповідача, суд виходить саме з того, що в матеріали справи позивачем надані копії правовстановлюючих документів, що підтверджують належність відповідачу на праві приватної власності нежитлових приміщень за адресою - [ADDRESS] . А саме, суду надана копія договору купівлі-продажу вказаних нежитлових приміщень від 13.11.2009, що укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А. за реєстровим №1694. На спростування факту належності відповідачу вказаних нежитлових приміщень на підставі указаного договору, відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які могли б підтвердити факт перебування цих приміщень у власності інших осіб, або ж визнання недійсним укладеного від імені відповідача вказаного договору. Ба більше, відповідач взагалі у поданому відзиві не виклала жодних пояснень або заперечень з приводу вказаного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 13.11.2009, а також укладеного із позивачем договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.05.2015 за №298-в. При цьому, суд звертає увагу учасників справи на те, що попри викладені [PERSON] у своєму відзиві посилання щодо відсутності за нею з 2019 року реєстрації права власності на вищевказані нежитлові приміщення, а також попри надану нею копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказаний реєстр почав своє функціонування саме з 01.01.2013, тобто через декілька років після укладення відповідачем вказаного договору і набуття права власності на нерухоме майно. Щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 3734,40 грн, нарахованих на суму заборгованості з наданих послуг, та пені у розмірі 4457,69 грн суд відзначає наступне. На спірні правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК України, якою визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання з оплати спожитих житлово-комунальних послуг, відповідач зобов`язана сплатити на користь позивача 3% річних у розмірі 3734,40 грн. Проведений позивачем розрахунок сум 3% річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, відповідач в ході розгляду справи судом не спростувала, власного контррозрахунку цих сум не надала. Окрім того, у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача суму пені, яка за його розрахунком складає 2881,39 грн. Так, у відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог частини першої статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно пункту 7 укладеного між сторонами договіру №298-в від 01.05.2015 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, сторони погодили, що за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня в розмірі 0,5% від розміру несплачених платежів за кожен день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України. З наданого суду розрахунку заборгованості убачається, що Комунальним підприємством під час обрахунку розміру неустойки використано ставку пені в розмірі 0,5%, як це передбаченого договором. Розрахунок пені проведено за період, у якому виникла заборгованість, - з 01.01.2020 по 31.03.2024. Однак, положеннями частини першої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. При цьому, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», дія вищевказаної норми була зупинена до 1 липня 2020 року. Водночас, загальновідомим є той факт, що з 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин, на період дії якого та протягом 30 днів з дня його відміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 530-ІХ від 17 березня 2020 року, було заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Карантин на всій території України тривав з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року (постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями)). Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 було відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Відтак, з урахуванням положень Закону 530-ІХ від 17 березня 2020 року заборона на нарахування і стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги діяла по 30.07.2023. Отже, позивачем було неправомірно нараховану відповідачу пеню за порушення виконання основного зобов`язання зі сплати витрат за надані житлово-комунальні послуги за період до 31.07.2023. Водночас, перевіряючи правильність застосування позивачем окремих норм законодавства при проведенні розрахунку пені за період з 31.07.2023 по 31.03.2024, суд не погоджується із розміром процентної ставки, згідно якої повинен проводитись обрахунок пені. А саме, позивач безпідставно застосував ставку у розмірі 0,5% суми боргу (яка визначена в договорі від 01.05.2015), адже приписами частини першої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлений граничний розмір пені - не вище 0,01% суми боргу за кожен день прострочення. Відповідно до формули обрахунку пені, нарахованої за несвоєчасне виконання основного зобов`язання та за методикою, здійсненою позивачем у своєму розрахунку, а також зважаючи на приписи статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір пені становить 13,47 грн, що обрахована наступним чином: -серпень 2023 року - 552,72 грн х 0,01% х 31 день = 1,71 грн; -вересень 2023 року - 552,72 грн х 0,01% х 30 день = 1,66 грн; -жовтень 2023 року - 552,72 грн х 0,01% х 31 день = 1,71 грн; -листопад 2023 року - 552,72 грн х 0,01% х 30 день = 1,66 грн; -грудень 2023 року - 552,72 грн х 0,01% х 31 день = 1,71 грн; -січень 2024 року - 552,72 грн х 0,01% х 31 день = 1,71 грн; -лютий 2024 року - 552,72 грн х 0,01% х 29 день = 1,60 грн; -березень 2024 року - 552,72 грн х 0,01% х 31 день = 1,71 грн. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, а також наявні в матеріалах докази, враховуючи норми закону, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» до [PERSON] та стягнення з останньої на користь позивача основної суми боргу за період з 01.01.2020 по 01.04.2024 в розмірі 29294,16 грн, пені в сумі 13,47 грн, а також 3% річних у розмірі 3734,40 грн, а всього стягнути 33042,03 грн. Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вимог частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до пункту 9 частини першої статі 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та IIгруп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Встановлено, що відповідач [PERSON] має інвалідність І групи безстроково, що підтверджується копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 10.04.2023 серії 12 ААВ №313911. Позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у визначеному Законом України «Про судовий збір» розмірі в сумі 3082 грн. За таких обставин, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а відповідача звільнено від сплати судового збору, то згідно вимог статті 141 ЦПК України суд уважає, що позивачу слід компенсувати судовий збір в розмірі 2668,88 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (88,14%) за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial