Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Заявник у грудні 2024 року звернулася до суду із заявою в якій просить встановити факт належності їй свідоцтва від 02.06.1993 №715 про право власності на квартиру [ADDRESS] видане згідно наказу Фонду комунального майна Херсонської міської ради народних депутатів від 02.06.1993 року. Заява обґрунтована тим, що в червні 1993 року Фондом комунального майна Херсонської міської ради народних депутатів заявнику було видане свідоцтво № [NUMBER] про право власності на квартиру [ADDRESS] . Вказане свідоцтво було видане на праві спільної сумісної власності [PERSON] і заявнику [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, після його смерті заявниця отримала спадкове майно, що складалося із частини вищезазначеної квартири. Після звернення заявника до державного реєстратора їй було відмовлено у вчиненні реєстраційних дій оскільки у правовстановлюючому документі на житло інформація про прізвище власника « [PERSON] » відрізняється від прізвища в паспорті « [PERSON] ». Оскільки зазначені розбіжності позбавляють права заявника на розпорядження її майном, вона звернулась до суду із цією заявою. Ухвалою суду від 04.12.2024 року відкрито провадження по даній справі в порядку окремого провадження. Заявник в судове засідання з`явилася, надала суду заву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити та розглядати справу за наявними у справі доказами. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 02.03.1999 року заявник має повне ім?я, прізвище та по батькові [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] виданого 02.06.1993 року Фондом комунального майна м. Херсона, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтво видане згідно з наказом від 02.06.1993 року №715ж. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого у м. Херсон 08.11.2006 року державним нотаріусом Другої херсонської державної нотаріальної контори Карповою Н.М. спадкоємицею майна [PERSON] , який помер [INFO] є його дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з частини двокімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до витягу Херсонського державного бюро технічної інвентаризації №12782697 від 06.12.2006 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] належить частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину ВЕІ 237175 від 08.11.2006 року. Реєстраційний номер нерухомого майна 16620180. Так, відповідно до ст.293 ЦПК України, п.п.4,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з наступними змінами), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. За правилами п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Обумовлений факт підлягає встановленню в судовому порядку за наявності наступних умов: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, та чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 2) заявник не має іншої можливості встановити факт, що має для нього юридичне значення, в зв`язку з чим єдиним способом встановлення необхідного факту є ухвалення судом відповідного рішення; 3) якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч.2 ст.319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення зміна або припинення особистих ми Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в правовстановлюючому документі допущено описку у букві прізвища власника і, правовстановлюючий документ а саме: свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] належить [PERSON] . При цьому, суд вважає, що заявниця позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документу. Дані розбіжності не можуть бути усунуті іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджають заявниці в реалізації права на розпорядження її майном. Враховуючи викладене, а також те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу породжує юридичні наслідки, не пов`язані з наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити.

Outcome: approved