Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] , через адвоката Бута О.В. (ордер, свідоцтво а.с.24,81), звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю (далі - ТзДВ) «Страхова група «ОБЕРІГ», про стягнення суми страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди. Позивач просить суд стягнути з ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ»: - страхове відшкодування за шкоду, завдану майну у сумі 130 000,00 грн, пеню - 37 731,17 грн, втрати від інфляції - 51 400,83 грн, 3% річних - 10 847,68 грн; - страхове відшкодування за шкоду, завдану здоров`ю в сумі 22 631,81 грн, пеню - 6 568,65 грн, втрати від інфляції - 8 948,41 грн, 3% річних - 1 888,47 грн; - витрати, пов`язанні із складанням висновку щодо вартості матеріального збитку № 784/10-21 від 26 жовтня 2021 року, у розмірі 6 000,00 грн; - моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн; - судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 травня 2021 року в місті Києві, на перехресті вулиць Центральна, вул. 62-а Садова сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Mercеdes-Benz AMGE 63-S», державний номерний знак (далі - д.н.з.) [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «Dodge Challenger», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , власником автомобіля є [PERSON] . Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року у справі № 753/10447/21 в даній ДТП визнано винним водія [PERSON] . Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку № 784/10-21 від 26 жовтня 2021 року, складеного оцінювачем [PERSON] , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Dodge Challenger», д.н.з. [NUMBER] , склала 1 597 759,89 грн, вартість матеріального збитку - 474 886,60 грн. Позивач сплатив 6 000,00 грн за складання експертної оцінки щодо матеріального збитку. Крім того, позивач зазнав фізичних ушкоджень, що призвело до втрати здоров`я та змусило звернутись до медичних закладів. Вказується, що з вини водія [PERSON] водію [PERSON] завдано шкоду здоров`ю, за наслідками якої він поніс матеріальні збитки у розмірі 22 631,81 грн. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] автомобіля марки «Mercеdes-Benz AMGE 63-S», д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП було забезпечено ТзДВ «СГ «ОБЕРІГ» відповідно до полісу № ЕР-202990300. 14 травня 2021 року позивач засобами мобільного зв`язку повідомив відповідача про факт ДТП та 13 серпня 2021 року представником відповідача було оглянуто автомобіль позивача та складено відповідний акт огляду колісного ТЗ (дефектна відомість). Однак копія зазначеного акту не була надано позивачу, але останнім було зроблено фотокопію акту. 28 вересня 2021 року відповідач отримав від позивача повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування. Натомість, відповідач листом № 945 від 07 жовтня 2021 року повідомив, що заявлена вимога про виплату страхового відшкодування, пов`язана із лікуванням, є безпідставною, так як відсутня будь-яка інформація про шкоду, завдану здоров`я внаслідок ДТП. Крім того, відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування, оскільки транспортний засіб, яким керував водій [PERSON] , було ввезено на територію України для особистого користування не [PERSON] , а іншою особою. Позивач вказує, що 06 травня 2022 року він звернувся із заявою до МТСБ України про виплату страхового відшкодування, яке листом від 24 травня № 3 01б/10097 повідомило, що МТСБ України здійснює виплату страхового відшкодування у разі, якщо власник не застрахував свою цивільно-правову відповідальність на умовах Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України про ОСЦПВВНТЗ № 1961-ІV), однак за інформацією з центральної бази даних МТСБУ було встановлено, що по відношенню до транспортного засобу «Mercеdes-Benz AMGE 63-S», д.н.з. [NUMBER] , був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - поліс № ЕР 202990300), виданий відповідачем. Також позивач зазначає, що 17 грудня 2021 року він продав залишки пошкодженого автомобіля за ціною 110 300,00 грн за договором купівлі-продажу. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с.96-98). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року суд витребував від Мінсоцполітики України інформацію щодо внутрішньо переміщених осіб стосовно третьої особи [PERSON] (а.с. 101,102). Згідно відповіді № 845913 від 15 жовтня 2024 року з Єдиного державного реєстру демографічного реєстру [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.90). На виконання ухвали суду щодо надання інформації стосовно третьої особи [PERSON] , за повідомленням Мінсоцполітики України № 5653/0/290-24/ 19 від 06 листопада 2024 року, відсутні відомості щодо реєстрації про запитувану особу як внутрішньо переміщеної (а.с.130). Судом 28 жовтня 2024 року розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про розгляд справи (а.с.106). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 листопада 2024 року відмовлено представнику відповідача у розгляді справи у загальному позовному провадженні (а.с.123-125). 04 листопада 2024 року представник відповідача ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» Стецюра О.В. (довіреність а.с.120) подав відзив на позовну заяву з додатками (а.с.107-122). Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідачем вказується, що постановою Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року встановлено, що водій [PERSON] керував транспортним засобом «Mercеdes-Benz AMGE 63-S», д.н.з. [NUMBER] , разом з тим у ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» на дату ДТП за полісом № ЕР-202990300 було забезпечено цивільно-правову відповідальність водія іншого транспортного засобу - «Mercеdes-Benz AMGE 63-S», д.н.з. [NUMBER] , що також свідчить і відповідь МТСБУ, яка була долучена позивачем до позовної заяви. Вказується, що за повідомленням Державної митної служби України щодо перетину митного кордону транспортного засобу «Mercеdes-Benz AMGE 63-S», д.н.з. [NUMBER] , вбачається, що ввезення вказаного транспортного засобу на митну територію України було здійснено не [PERSON] , який керував транспортним засобом при ДТП. Отже, на час ДТП [PERSON] не мав право користуватися даним транспортним засобом у відповідності до чинного законодавства. Особа, якою було тимчасово ввезено транспортний засіб «Mercеdes-Benz AMGE 63-S», д.н.з. [NUMBER] , на територію України, є особою, яка правомірно володіє цим транспортним засобом на території України та є особою, відповідальність якою застрахована згідно полісу № ЕР-202990300. Стороною відповідача вказується, що позивач [PERSON] не є власником пошкодженого під час ДТП транспортного засобу «Dodge Challenger», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , яка може виступати самостійно у справі як позивач. [PERSON] може діяти від її імені виключно як представник. У відзиві також вказується, що є безпідставними вимоги позивача про страхове відшкодування, завданого його здоров`ю внаслідок ДТП, оскільки як у постанові суду, так і в адміністративних матеріалах, які оформлювались працівниками Національної поліції України, відсутня інформація про шкоду, завдану здоров`ю. При оформленні ДТП працівниками поліції не було виявленого потерпілих осіб, яким би було завдано ушкодження здоров`я. Позивач вперше звернувся за медичною допомогою 15 травня 2021 року. За результатами обстеження від 15 травня 2021 року надано медичний висновок (результати огляду № 635926), відповідно до якого встановлено діагноз: ушиб пальця (ів) ніг без пошкодження нігтьової пластини. 19 травня 2021 року позивач звернувся до невролога, було встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закрита травма шийного відділу хребта. Позивачем не надано доказів щодо взаємозв`язку між травмами та настання ДТП. Представник позивача просить відмовити у позові. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року (№ 753/10447/21), у провадження Дарницького районного суду міста Києва надійшли матеріали про притягнення [PERSON] та [PERSON] до адміністративної відповідальності. Судом встановлено, що 14 травня 2021 року о 18 год 50 хв [PERSON] , керуючи автомобілем «Mercеdes-Benz FMGE 63-S», д.н.з. [NUMBER] , на перехресті вулиць Центральна - 62-а Садова в м. Києві, в порушення п.2.3 б). п.14.6 а) ПДР здійснив обіг на перехресті, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Dodge Challenger», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Водія [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850,00 грн. Відносно водія [PERSON] провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП закрито на підставі ч.1 ст.247 КУаАП за відсутністю у його діях складу адміністративне правопорушення (а.с.27, 28). Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 09 липня 2021 року (№ 753/10447/21) до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року (№ 753/10447/21) внесено виправлення, вирішено вірним вважати у тексті постанови марку автомобіля «Mercеdes-Benz AMGE 63-S», д.н.з. [NUMBER] , замість невірно вказаного «Mercеdes-Benz FMGE 63-S», д.н.з. [NUMBER] (а.с.29). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником транспортного засобу «Dodge Challenger», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] , дата реєстрації - 20 червня 2019 року (а.с.25). Як вбачається з нотаріально посвідченої довіреності від 09 вересня 2020 року, [PERSON] уповноважувала [PERSON] розпоряджатися, експлуатувати, керувати, продавати належний їй транспортний засіб «Dodge Challenger», д.н.з. [NUMBER] (а.с.26). Як вбачається з наданого полісу ТзДВ «СГ «Оберіг» № [NUMBER] , строк дії якого з 02 березня 2021 року по 01 вересня 2021 року, забезпечено транспортний засіб марки «Mercеdes-Benz» модель «AMGE 63-S», д.н.з. [NUMBER] , страхувальником виступає [PERSON] (а.с.115 зворот). Відповідно до повідомлення про страховий випадок від 03 серпня 2021 року [PERSON] подав заяву до ТзДВ «СГ «Оберіг», в якій вказано страхувальником [PERSON] , забезпечений транспортний засіб - «Mercеdes-Benz модель AMGE 63-S», д.н.з. [NUMBER] (а.с.116). Стороною відповідача надано лист Державної митної служби України № 19-19/19-02-02/14/1402 від 27 серпня 2021 року щодо ввезення на митну територію України та митного оформлення транспортного засобу «Mercеdes-Benz модель AMGE 63-S», д.н.з. [NUMBER] -7 VIN № [NUMBER] . Повідомлено, що за останньою датою перетину митного кордону України зазначеного транспортного засобу, станом на 25 серпня 2021 року в`їзд на митну територію України в режимі «Тимчасове ввезення до 1 року» відбувся 24 листопада 2020 року. Інформація щодо митного оформлення транспортного засобу не виявлена. Особа, яка здійснила ввезення на митну територію України вказаного транспортну, не є особою, яка керувала ним при дорожньо-транспортній пригоді. (а.с.116 зв.,117 зв.). Положенням ч. 5. ст.380 Митного Кодексу України встановлено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Транспортні засоби особистого користування, що класифікуються за товарною позицією 8903 згідно з УКТ ЗЕД, можуть використовуватися громадянами, які ввезли їх в Україну, а також громадянами-резидентами та громадянами-нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Відповідно до п.14.2, ст.14 Закон України про ОСЦПВВНТЗ № 1961-ІV, страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Пунктом 7 Постанови № 1388 від 07 вересня 1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» встановлено, транспортні засоби, тимчасово ввезені на митну територію України для особистого користування більш як на 30 діб, підлягають державній реєстрації в сервісних центрах МВС на строк, визначений відповідним митним органом. Тимчасово ввезені транспортні засоби не можуть бути розкомплектовані на запасні частини, передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам (зі змінами, внесеними згідно Постановами КМУ № 904 від 09 листопада 2015 року, № 436 від 13 липня 2016 року; в редакції Постанови КМУ № 1077 від 12 грудня 2018 року). Згідно п.п.2.9 в) Постанови КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про Правила дорожнього руху», водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органу МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення. Згідно пункту 29 «Про Правила дорожнього руху» транспортний засіб, що перебуває в міжнародному русі на території України, більше двох місяців, повинен бути тимчасово зареєстрований в уповноваженому органу МВС, крім транспортних засобів, що належить іноземним громадянам та особам без громадянства, які перебувають в України на відпочинку, лікування за відповідними документами або іншими документами на визначений органами Держмитслужби термін. За матеріалами справи, відповідач не заперечував страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу «Mercеdes-Benz модель AMGE 63-S», д.н.з. [NUMBER] , на дату ДТП. Так, відповідно до повідомлення від 03 серпня 2021 року про страховий випадок, який стався 14 травня 2021 року у м. Києві по вул. Центральній, позивач [PERSON] вказує на забезпечений за полісом ЕР-202990300 транспортний засіб марки «Merеtdes-Benz модель AMGE 63-S» д.н.з. [NUMBER] (страхувальник [PERSON] ). Повідомлення отримано та зареєстровано посадовою особою відповідача [PERSON] за № 32202 від 03 серпня 2021 року (а.с.116). Разом з тим як вбачається з листа ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» № 945 від 07 жовтня 2021 року [PERSON] було відмовлено у виплаті страхового відшкодування за страховим випадком, який стався 14 травня 2021 року у м. Києві за участю транспортного засобу «Dodge Challenger», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу «Mercеdes-Benz модель AMGE 63-S», д.н.з. [NUMBER] ,під керуванням водія [PERSON] . Згідно з вказаного листа № 945 від 07 жовтня 2021 року, ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» повідомляє, що цивільна-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mercеdes-Benz модель AMGE 63-S», д.н.з. [NUMBER] , на дату настання ДТП була забезпечена страховою компанією ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування ЕР-202990300 (а.с. 70). Отже, відповідач ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» визнав страхування цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу «Mercеdes-Benz модель AMGE 63-S» з невірним д.н.з. [NUMBER] . При тому, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування була не невідповідність номерних знаків транспортного засобу, а відсутність у постанові Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року (№ 753/10447/21) та адміністративних матеріалів інформації про шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди здоров`ю третій особі (а.с. 70). Також постановою Дарницького районного суду міста Києва від 07 січня 2021 року (№ 753/10447/21) до постанови судді Дарницького районного суду м. Києва Щасної Т.В. від 01 липня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] та [PERSON] за ст. 124 КУпАП та постанови від 09 липня 2021 року внесено виправлення, яким вирішено у тексті постанов вірним вважати марку автомобіля «Mercedes-Benz АMGE63-S» д.н.з. [NUMBER] , замість невірно вказаного автомобіля «Mercedes-Benz АMGE63-S» д.н.з. [NUMBER] . Крім того, відповідачем зазначалось, що наявність укладання договору цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу не свідчить про те, що вказаний транспортний засіб автоматично є забезпечений на дату ДТП в період його дії, оскільки для визначення випадку страховим та здійснення страхового відшкодування є експлуатація автомобіля особами, відповідальність яких застрахована, тобто особою, яка правомірно володіє цим транспортним засобом. На думку відповідача, водій [PERSON] , на час ДТП не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу № ЕР-202990300, а транспортний засіб «Merсеdes-Benz» д.н.з. [NUMBER] , зазначений у полісі, не може вважатися забезпеченим, оскільки експлуатувався [PERSON] . Разом з тим, ТзДВ «СГ «ОБЕРІГ» не надало суду доказів, які б підтверджували незаконне заволодіння транспортним засобом водієм [PERSON] , а також відсутності у останнього реєстраційних документів забезпеченого транспортного засобу. Повідомлення Державної митної служби України щодо ввезення на митну територію України транспортного засобу «Mercеdes-Benz модель AMGE 63-S» д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , не тією особою, яка керувала ним при дорожньо-транспортній пригоді, не встановлює обставину заволодіння застрахованим автомобілем неправомірними діями водія [PERSON] та не спростовує законність укладання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Суд приймає до уваги поліс № ЕР-202990300 зі строком дії до 01 вересня 2021 року, який укладений 02 березня 2021 року між страхувальником [PERSON] та ТзДВ «СГ «ОБЕРІГ», оскільки відповідає законодавчо встановленій формі, на даний час договір не розірваний, не визнаний недійним, тобто є чинним, а тому вказаний договір, підлягає обов`язковому виконанню (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ст. 6 Закону України № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У разі порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України, що передбачене, зокрема, ст. 380 Митного кодексу, може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Однак, зазначена обставина не є підставою для звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові № 910/14693/17 від 08 квітня 2019 року. За матеріалами справи 28 вересня 2021 року ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» отримало заяву позивача про виплату страхового відшкодування, заподіяного майну у розмірі 130 000,00 грн та страхового відшкодування, заподіяного життю і здоров`ю у розмірі 22 631,81 грн (а.с.69). Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, № 784/10-21, дата оцінки - 12 жовтня 2021 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Dodge Challenger», д.н.з. [NUMBER] ,складає 474 886,60 грн, вартість відновлювального ремонту без урахуванням фізичного зносу 1 597 759, 89 грн. Суб`єктом оціночної діяльності є [PERSON] , який має відповідні повноваження оцінювача (а.с.44 зв.), (а.с.30-35). Як вбачається з договору купівлі-продажу № 8046/2021/2989273 від 17 грудня 2021 року транспортний засіб «Dodge Challenger», д.н.з. [NUMBER] , було продано його власником [PERSON] за ціною 110 300,00 грн. (а.с.74). Відповідно до вище вказаного полісу № ЕР-202990300 від 02 березня 2021 року страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 130 000,00 грн. Матеріали справи не містять даних щодо здійснення відповідачем страхового відшкодування позивачу у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу внаслідок даної ДТП. Як зазначено вище, листом ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» № 945 від 07 жовтня 2021 року відмовило [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, заподіяного здоров`ю у зв`язку відсутністю інформації про шкоду здоров`ю, заподіяну внаслідок ДТП (а.с.70). Також, листом № 1093 від 04 листопада 2021 року ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» відмовило [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, заподіяне майну внаслідок ДТП, за відсутності підстав кваліфікувати подію страховим випадком. Зазначається, що автомобіль марки «Mercеdes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , було тимчасово ввезено на територію України особою, яка правомірно володіє даним транспортним засобом та є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу № ЕР- 202990300. Відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року у справі № 753/10447/21 винним у ДТП визнано водія [PERSON] , який керував автомобілем «Mercеdes-Benz», д.н.з. [NUMBER] (VIN [NUMBER] ) та не мав права користуватися даним транспортним засобом, оскільки цей транспортний засіб, перебуваючи у міжнародному русі на території України більше двох місяців, не був тимчасово зареєстрований в уповноваженому органі МВС (а.с.82). За змістом ст.ст.1, 17 Закону України № 1961-ІV, ст.981 Цивільного Кодексу України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва - поліса. За змістом ст.ст.12, 22 Закону України 1961-1V у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим-юридичним особам страховик відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Згідно з ст.ст.28, 29 Закону України № 1961-ІV різновидом шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, є шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Суд вважає, що є безпідставними доводи відповідача стосовного того, що позивач [PERSON] , який не є власником пошкодженого транспортного засобу «Dodge Challenger», д.н.з. [NUMBER] , який відповідно належить [PERSON] , у даній справі є неналежним позивачем. За матеріалами справи, позивач під час ДТП правомірно володів транспортним засобом «Dodge Challenger», д.н.з. [NUMBER] , на підставі вище вказаної довіреності, що є достатньою підставою для позивача, щоб звернутися за захистом права щодо страхового відшкодування, заподіяної вказаному майну. За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху України (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14). Отже, позивачу, який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи. Такий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року № 147/66/17 (п.141-144). У постанові Великої Палати Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) (п.149). Отже, за таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130 000,00 грн. (регламентована виплата) є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Водночас суд не погоджується з позовної вимогою про стягнення витрат в сумі 6 000,00 грн за складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку з огляду на наступне. Відповідно до квитанції про оплату № 29/20-21 від 29 жовтня 2021 року за експертну оцінку матеріального збитку, автомобіль «Dodge Challenger», платником є [PERSON] (а.с.45). Відтак, право на відшкодування витрат за складання звіту має саме та особа, що понесла відповідні витрати. Відповідно до п.34.2 ст.34 Закону України № 1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. За матеріалами справи, позивач 03 серпня 2021 року (а.с.116) повідомив ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» про настання ДТП. Огляд пошкодженого транспортного засобу, яким керував позивач, страховиком було оглянуто 13 серпня 2021 року, що підтверджується актом огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) щодо пошкодженого транспортного засобу, яким керував позивач на дату ДТП (а.с.66). Отже, ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» вчасно здійснило огляд пошкодженого транспортного засобу, в межах 10 робочих днів з моменту отримання повідомлення; порушення відповідачем вимог п.34.2 ст.34 Закону України № 1961-IV, яка діяла на момент ДТП, не допущено. Відтак, відсутні підстави покладати на відповідача зобов`язання про відшкодування витрат за проведення оцінки матеріального збитку. Що стосується позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного з ушкодженням здоров`ю позивача. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року усправі № 753/10447/21 не встановлено про шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди здоров`ю учасникам ДТП, або третім особам. Не надано суду відомостей, які б були отриманні від Національної поліції України стосовно того, що в результаті вказаної ДТП були потерпілі, яким було спричинено шкоду здоров`ю. Зокрема не надано відомостей з базах даних Національної поліції України, у тому числі довідки про ДТП. Стороною позивача надана медична документації стосовно здоров`я [PERSON] , а саме консультативні висновки: від 19 травня 2021 року (закрита черепно-мозкова травма); від 29 травня 2021 року (висновок невролога); від 01 червня 2021 року (висновок невролога); від 07 червня 2021 року (висновок невролога); від 01 червня 2021 року (діагноз вторинна гіпертонія); від 17 травня 2021 року (висновок офтальмолога); 05 червня 2021 року (епідеміологічний анамнез), від 15 травня 2021 року (ушиб пальця без пошкодження нігтьової пластинки). За вказаною медичною документацію не вбачається, що стан здоров`я позивача був пов`язаний з вказаною ДТП (а.с.46-54). Відповідно до ст.26-1 Закону України № 1961-V, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Отже, позивачем не доведено, що стан його здоров`я та проведене лікування перебували у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, яка сталась 14 травня 2021 року, а відтак, відсутні відстави на задоволення позовних вимог у цій частині. За наведених вище обставин, не вбачається підстав для задоволення вимог щодо стягнення страхового відшкодування, пов`язаного з ушкодженням здоров`я, та стягнення з відповідача моральної шкоди, яка покладається на страховика у разі ушкодження здоров`я. За змістом статті 549 Цивільного Кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України № 1961-ІV, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (Постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26). Що стосується заяви відповідача, наведеної у відзиві на позов, про застосування строку позовної давності щодо застосування штрафних санкцій. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 р. на усій території України карантин. Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. В подальшому, дію карантину неодноразово було продовжено та постановою КМУ від 27 червня 2023 року №651, карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, з 01 липня 2023 року строки позовної давності мали б продовжуватись. 24 лютого 2022 року Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Законом України від 15 березня 2022 року (набув чинності 17 березня 2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: «Пункт 18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Пункт 19, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Наслідком переривання строку позовної давності є те, що перебіг позовної давності починається заново (ч. 4 ст. 264 ЦК України). Отже, позовні вимоги заявлено позивачам в межах строку позовної даності. Статтею 36 п. 36.5. Закону України 1961-ІV встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідачем не оспорюється правильності розрахунку позивача штрафних санкцій, загальна сума яких становить 117 385,21 грн, але відповідачем вказується, що у разі задоволення позову, розмір штрафних санкцій на підставі ч.3 ст.551 ЦК України підлягає зменшенню. Як вбачається, з наданого стороною позивача розрахунку пені щодо невиплати страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн, її нараховано за період з 08 жовтня 2023 року по 07 жовтня 2024 року у розмірі 37 731,17 грн (а.с.76). Згідно з ч. 3 ст. ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних принципів цивільного права - розумності та справедливості, дає право суду зменшити розмір неустойки. Відповідно до розрахунку пені за виплату страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн, розмір пені, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ на дату розрахунку, нараховано за період з 08 жовтня 2023 року по 07 жовтня 2024 року у розмірі 37 731,17 грн. (а.с.76). Правильність даного розрахунку пені судом перевірено. Основною функцією неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язaння, є стимулююча, яка полягає у зміцненні зобов`язальних правовідносин. Також однією із функцій неустойки є компенсаторна функція. З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає зменшити розмір пені. В свою чергу, ч.3 ст. 551 ЦК України не встановлює до якої саме суми слід зменшувати таку неустойку, і в такому випадку суд виходить із загальних принципів цивільного права - розумності та справедливості. По відношенню до цього також слід зазначити, що пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання, і не може бути засобом збагачення. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про зменшення пені до 30% від нарахованої позивачем суми 37 731,17 грн., що становить 11 319,35 грн. Суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від невиплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн у розмірі 10 847,68 грн, яка нараховано позивачем за період з 27 грудня 2021 року по 07 жовтня 2024 року (а.с.76). Також, є правомірною вимога позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційну складову від невиплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн у розмірі 51 400,83 грн, яка нараховано позивачем за період з січня 2022 року по серпень 2024 року (а.с.79). За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши на користь позивача з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн, пеню у розмірі 11 319,35 грн, 3% річних - 10 847,68 грн та інфляційну складову - 51 400,83 грн, що загалом становить - 203 567,86 грн. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 5 680,17 грн, що документального підтверджено (а.с.88). Оскільки, в ході судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в сумі - 203 567,86 грн, що становить 67,62% від заявленої позивачем суми у розмірі 301 017,02 грн (203 567,86 х 100 : 301 017,02 ), відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору, у відсотковому співвідношенні від розміру задоволеної частини позовних вимог в сумі 3 840,93 грн (5 680,17 х 67,62% :100). На підставі викладеного,

Outcome: partial