Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , вказавши третьою особою Службау у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради, та просить суд ухвалити рішення яким: - розірвати шлюб між сторонами, - визначити місце проживання спільної дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за його місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , - встановити факт, що [PERSON] самостійно виховує та утримує свого сина [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.01.2013 року, від якого мають спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2022 року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин у листопаді 2023 року. Кожна із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім`ю, що призвело до того, що подружжям не ведеться спільне господарство, відсутній спільний сімейний бюджет. З листопада 2023 року кожен живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування. Відповідач [PERSON] разом з дочкою [PERSON] проживає окремо, а позивач з сином [PERSON] з листопада 2023 року проживають за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] . Спільне життя з відповідачем не склалося. На даний час шлюбні відносини між сторонами відсутні, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через постійні сварки, відсутність взаємопорозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім`ї позивач вважає неможливим. Після припинення спільного проживання, між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини. Фактично син з листопада 2023 року проживає з позивачем, він забезпечує сина усім необхідним для життя, син відвідує школу, облікований у медичних установах, позивач забезпечує сина харчуванням, ліками, одягом, піклується про стан його здоров`я, займається його навчанням та розвитком, як духовним так і фізичним, постійно слідкує за станом здоров`я сина, його розвитком та піклується про нього. У сина з позивачем нормальний психологічний контакт, прив`язаність один до одного. [PERSON] в житті сина участі не приймає, свої батьківські обов`язки не виконує, мати не цікавиться життям сина. На день народження сина мати не спромоглась навіть зателефонувати сину та привітати зі святом. Позивач має самостійний дохід, працює та забезпечує сина. Встановлення факту окремого проживання подружжя та факту виховання та утримання позивачем сина для нього має юридичне значення та впливає на батьківські права та обов`язки. Встановлення даного факту необхідно позивачу для облаштування життя та розвитку дитини безпечних умовах під час воєнного стану та з метою в подальшому захисту його прав та представлення законних інтересів. Крім того, без згоди матері позивач не може належним чином дбати про фізичний розвиток, стан здоров`я сина, зокрема на оздоровлення або лікування і іншій країні. Також в умовах воєнного стану виникає безлія питань під час освітнього процесу, оформлення відповідних документів, заяв, що вимагається закладами освіти, дитячими та оздоровчими центрами. Метою встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком дитини є необхідність отримання можливості одноосібного звернення батьком до державних медичних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини без участі матері, яка з ними не проживає. З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з даним позовом, вважає, що задоволення позовних вимог відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Ухвалою судді від 12 листопада 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, зобов`язано Виконавчий комітет Покровської районної в місті ради, як орган опіки та піклування, надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору з приводу визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Ухвалою від 03 грудня 2024 року залучено у цивільній справі у якості у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [INFO] ( [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ). Ухвалою від 10 грудня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті в приміщенні суду, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав, просив його задовольнити, посилались на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, у якій також звернув увагу, що забезпечити явку до суду малолітньої дитини [PERSON] не вбачається можливим, оскільки дитини разом з батьком перебувають в Івано-Франківській області у зв`язку з систематичними ворожими ракетними обстрілами території Дніпропетровської області, що становить небезпеку для життя дитини. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилась, разом з тим надала суду письмову заяву, якою підтвердила припинення з позивачем шлюбних відносин, вказує, що сторони по справі проживають окремо, спільного господарства не ведуть вважає, що збереження сім`ї через стосунки, які склалися з позивачем неможливе. Підтвердила той факт, що спільний з позивачем син [PERSON] проживає разом з батьком окремо від неї. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що на даний час позивач разом з сином [PERSON] проживає у належній їй на праві власності квартирі. Відповідач, яка є її невісткою, виїхала до м. Києва, де і проживає. Батько дитини працевлаштований, має стабільний дохід, самостійно виховує та утримує сина [PERSON] . Мати жодної матеріальної допомоги не надає, сімейні стосунки у сім`ї припинені з осені 2023 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому відомо про те що мати [PERSON] проживає у м. Києві з іншим чоловіком приблизно з листопада 2023 року. З батьком дитини свідок підтримує стосунки та часто бачить його сина. Мати з дитиною не спілкується, дитина про матір навіть не згадує. День народження сина мати проігнорувала. Батько самостійно виховує та утримує свого сина [PERSON] , дитина охайна, доглянута, з нею все добре. Представник третьої особи - [INFO] в судове засідання не з`явився, письмових пояснень з приводу заявлених вимог до суду не подав, про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена у встановленому порядку. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена у встановленому порядку. Від представника третьої особи головного спеціаліста сектору з питань профілактики негативних проявів та правопорушень дітей служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради надійшла заява про розгляд справи без представника третьої особи та прийняття рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини. У судове засідання призначене на 30.01.2025 учасники справи не з`явились, у зв`язку з чим подальше фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення учасників справи присутніх у судовому засіданні, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 18 січня 2013 року, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 20. Відповідно до положень статей 105, 110, 112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження родини неможливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Згідно пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Шлюбні відносини між сторонами припинені, тому аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя не веде спільного господарства, мають окремий бюджет, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків сторони вважають неможливим, а отже з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позовних вимог в частині розірвання шлюбу, встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та їх спільної дитини. Відповідно до положень статей 105, 110, 112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження родини неможливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. З наведених обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони по даній справі є батьками [PERSON] , [INFO] , який, як встановлено судом проживає разом з батьком у [ADDRESS] . Відповідно до наданого суду Службою у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради акту обстеження умов проживання від 21 листопада 2024 року за фактичним місцем проживання [PERSON] , [INFO] та його батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] створені задовільні умови проживання, в помешканні чисто, прибрано, є необхідні меблі для нормального життя, у наявності побутова техніка, наявне водо-, газо-, електропостачання, наявний необхідний запас продуктів харчування. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: відведено відведено окреме місце для сну та відпочинку, наявне місце для навчання, шкільне приладдя, гігієнвчні засоби, речі відповідно віку дитини те сезону. Мати дитини за цією адресою не проживає. Стосунки у сім`ї рівні, спокійні, засновані на взаємоповазі один до одного. За результатом бесіди і ставлення членів сім`ї органом опіки та піклування зроблено висновок про створення за адресою проживання [PERSON] , [INFO] та його батька [PERSON] належних умов для життя та розвитку дитини. На виконання ухвали від 12 листопада 2024 року Службою у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради суду надано висновок про ухвалення рішення з урахуванням інтересів дитини. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в цій частині позовних вимог, суд зазначає таке. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 141СК України Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі потрібно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої\~статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 255/15148/13-ц (провадження № 61-22808св18) зазначено, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. Декларація прав дитини не є міжнародним договором, не має в Україні виключно обов`язкового характеру, у той час як Конвенція про права дитини, у якій реалізовано принцип пріоритету інтересів дитини понад усім, ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, її положення є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зауважено, що законодавство України не містить правових норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Водночас під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини потрібно розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 5, 6 статті 81 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. З огляду на надані суду сторонами та Службою у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради докази, судом становлено, що син сторін по справі [PERSON] , [INFO] фактично проживає разом з батьком, який піклується про його соціальний і духовний розвиток, здоров`я, матеріально утримує, дитина з ним має сталі соціальні зв`язки, засновані на взаємоповазі один до одного, на відміну від матері. За місцем проживання дитини батьком створені належні умови для життя та розвитку дитини. Враховуючи викладене, надані суду докази з приводу визначення місця проживання дитини, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком. В частині позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , суд зауважує, що нормами права, які суд застосовує до спірних правовідносин, під місцем проживання дитини визначають не конкретну адресу з вказівкою населеного пункту, вулиці будинку/квартири, а саме особу, з якою має проживати дитина. Крім того, місце проживання може бути змінено з різних причин, в тому числі з причин покращення житлово-побутових умов для дитини. Вказання конкретної адреси місця проживання у рішенні суду у майбутньому може утруднити виконання рішення у разі зміни адреси місця проживання. Тому, суд ухвалюючи рішення, обмежується визначенням місця проживання дитини разом з батьком, без зазначення адреси. В частині позовних вимог щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, суд зазначає, що встановлення факту, про який просить позивач стосується прав та обов`язків відповідача щодо виховання дитини, тому вирішення цього питання здійснюється в порядку позовного, а не окремого провадження. Цьому питанню суд надав правову оцінку в ухвалі про відкриття провадження у справі. Судом із досліджених доказів встановлено, що дитина сторін по справі проживає та повністю перебуває на утриманні батька. Він повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком, несе витрати на її виховання, батьком створені найкращі умови для дитини. Батько має змогу забезпечити усім необхідним свою дитину, постійно слідкує за її станом здоров`я. Встановлення цього факту необхідне для захисту прав та інтересів в тому числі дитини, оформлення документів щодо соціальної допомоги, вирішення питань щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері. Відповідачка по справі разом з родиною не проживає, проживає у іншому місці, що вже само по собі свідчить, що вона не може в силу вказаних обставин об`єктивно здійснювати свої батьківські обов`язки, щодо виховання дитини, будь-яких доказів про те, що вона належним чином виконує батьківські обов`язки, достатньо приймає участь у вихованні та утриманні дитини, суду не надала, натомість позивачем доведено протилежне. Враховуючи вище викладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, у контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, з огляду на відсутність обставин, які б свідчили, що проживання дитини з батьком може їй зашкодити, а також той факт, як встановлено судом, що позивач самостійно виховує та утримує сина, а також зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав одного з батьків дитини є крайнім заходом, суд вважає за необхідне обмежитись встановленням факту самостійного виховання позивачем дитини, що не виходить за межі позовних вимог та не позбавляє права матір дитини належним чином виконувати свої батьківські обов`язки в подальшому. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову у обраний спосіб, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та підтверджені документально судові витрати зі сплати судового збору за кожну вимогу у загальному розмірі 3633,60 грн. На підставі викладеного і у відповідності зі ст.ст.\~141,\~247,\~263-265, 273,\~354-355, ЦПК України, суд\~ЦПК України, суд

Outcome: partial