Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №20210043310 від 05.07.2021 у розмірі 61896,62 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.07.2021 між ТОВ «Сучасний факторинг» та відповідачем укладено кредитний договір №20210043310, за умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 30 000,00 грн.; плата за оформлення цього договору складає 3600 грн.; строк користування позикою становить 24 календарних місяці; процентна ставка у розмірі 0,01% річних від загальної суми позики; комісія за обслуговування позики у розмірі 4,5% від загальної суми позики; щомісячний платіж 2912,28 грн. оплачується позичальником щомісячно в дату, що відповідає даті зарахування суми позики на картковий або поточний рахунок позичальника. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі надавши відповідачу обумовлену суму кредитних коштів. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим, станом на 28.08.2024 має заборгованість у розмірі 61896,62 грн., яка складається з наступного: 30524,55 грн. заборгованість по тілу кредиту; 31372,07 грн. заборгованість за комісією. Тому, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.10.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати дану справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений своєчасно та належним чином, правом на подання відзиву не скористався, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 05 липня 2021 року [PERSON] особисто звернувся до ТОВ «Сучасний Факторинг» із заявою на отримання позики (а.с. 14), в якій викликав власне волевиявлення на отримання позики шляхом перерахування визначеної грошової суми на його банківський рахунок. Вказана заява особисто підписана позичальником. У цей же день, 05.07.2021 року між ТОВ «Сучасний Факторинг» та [PERSON] в письмовій формі було укладено договір позики № 20210043310 (а.с. 8-11), за умовами якого ТОВ «Сучасний Факторинг» зобов`язалося надати Позичальнику позику, Позичальник зобов`язався повернути позику, внести плату за користування позикою в розмірі, порядку та на умовах, що визначені договором (п.1.1 Договору). Договір позики особисто підписаний [PERSON] шляхом проставлення підпису на кожній сторінці договору, а також позичальником особисто підписано Паспорт позики (а.с. 12), якими засвідчив ознайомлення з усіма істотними умовами зобов`язання. Так, сторонами Договору було погоджено наступні умови надання та погашення позики: сума позики 30 000 грн. 00 коп.; плата за оформлення договору 3600 грн., що розподіляється на кілька платежів, які Позичальник повинен сплачувати щомісячно рівними частинами; строк користування позикою 24 календарних місяці; проценти за користування позикою 0,01% за календарний місяць від загальної суми позики; реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 60,4 % річних від загальної суми позики; комісія за управління (обслуговування) позики встановлюється на рівні 4,5% від загальної суми позики за календарний місяць та нараховується авансом на початку кожного місяця користування позикою; сукупна вартість позики за даним договором становить 69891,48 грн.; щомісячний платіж складає 2912,28 грн. та оплачується позичальником щомісячно в дату, що відповідає даті зарахування суми позики на картковий або поточний рахунок позичальника (п.3.1-3.10. Договору). З договору позики №20210043310 від 05.07.2021 вбачається, що способом надання позики сторонами було погоджено перерахування грошових коштів на банківський рахунок [PERSON] , що був вказаний у договорі позики. З наданої виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 20210043310 від 05.07.2021 вбачається, що відповідач на виконання своїх зобов`язань за Договором здійснював платежі, зокрема, 05.08.2021 на суму 3000 грн., 06.09.2021 на суму 3100 грн. Такі дії відповідача щодо повернення частин суми позики свідчить про визнання ним існування зобов`язань перед ТОВ «Сучасний Факторинг», а також підтверджує факт отримання грошових коштів в якості позики. З цієї ж виписки вбачається, що в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 28.08.2024 утворилася заборгованість за кредитним договором №20210043310 від 05.07.2021 у розмірі 61896,62 грн., яка складається з наступного: 30524,55 грн. заборгованість по тілу кредиту; 31372,07 грн. заборгованість за комісією (а.с.16). Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогійний висновок наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц. Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення заборгованості за договором на користь позивача у зазначеному вище розмірі. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Дослідивши матеріали справи, суд зауважує, що витрати вказані позивачем є занадто завищеними, оскільки виходячи із предмету позову, справа не є складною та розглядається в порядку спрощеного провадження, є стала судова практика з розгляду даної категорії спорів, заявлений розмір витрат правничої допомоги є необґрунтованим та завищеним. Сума витрат на правничу правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. є неспівмірною з ціною позову, не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру та підлягає зменшенню. Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved