Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з вказаним вище позовом про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, зокрема, що 21.03.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] укладено договір позики № 1944497. Також 21.01.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №484724. Відповідно до умов вказаних договорів позикодавець передав позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника. Крім того, зазначені договори укладені в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції та підписані накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 13.10.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №13/10-2021, відповідно до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором №1944497 від 21.03.2021. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі і за вказаним договором позики. 26.11.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №17-01/2022-54, відповідно до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №484724 від 21.01.2021. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі і за вказаним договором кредиту. Таким чином, позивач наділений правом вимоги до відповідача. [PERSON] умови договорів не виконує та заборгованість по кредиту, комісії та процентах не повертає. За таких підстав у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 43710,95 грн. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.08.2024 позов залишено без руху та надано позивачу строку 10 днів для усунення зазначених в ухвалі недоліків. На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України до суду надійшла довідка Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району №460 від 21.08.2024 в якому зазначено, зокрема, що відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23.08.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21.10.2024 постановлено розгляд справи здійснювати в судовому засіданні з повідомленням сторін, а також витребувано докази у АТ «Ощадбанк». Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала. Також подала до суду заяву, в якій уточнила, що в позовній заяві було допущено описку у написані імені відповідача, а саме зазначено « [PERSON] », тоді як вірно « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явилась. Правом на подання відзиву на позов не скористалась. Подала до суду заява про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що її адвокат не може з поважних причин з`явитись в судове засідання. Разом з тим, жодного доказу на підтвердження поважності причин не можливості з`явитись в судове засідання відповідачем до суду не надано, так само як не надано доказів того, що вона взагалі зверталась за професійною правничою допомогою до адвоката та уклала з ним відповідний договір, а тому суд визначає причин неявки відповідача у судове засідання неповажними. Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви позивача, ухвалою від 17.01.2025 вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази суд, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи таке. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановлено, що 21.03.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] укладено Договір позики № 1944497. Відповідно до умов якого, зокрема, позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі - позика), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити позикодавцеві проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням договору. Сума позики становить 2000,00 грн. Строк позики 30 днів, процентна ставка 1,99%. Дата повернення кредиту 20.04.2021. Пунктом 4.1.1 передбачено, що сума позики перераховується на вказані позичальником банківські рекзвізити. Також у вказаному договорі зазначено, що до підписанням договору позичальник підтвердила, що має всі права та повноваження, необхідні для підписання договору позики, в чіткій та зрозумілій формі отримала інформацію, передбачену ч.2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно з ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про захист персональних даних», вивчила та повністю погодилась з умовами Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ», які є невід`ємною частиною договору, вивчила та повністю погодилась з умовами зазначеного договору позики (Розділ 8). Крім того, у договорі зазначено що його укладено в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом підписання накладанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. До вказаного вище договору позики позивачем також додано розрахунок орієнтовної загальної вартості позики, а також додаткову угоду №1 від 20.04.2021 в якій сторони погодили продовжити строк позики до 20.05.2021, додаткову угоду №2 від 20.05.2021 в якій сторони договору погодили продовжити строк позики до 03.06.2021, графік обов`язкових платежів за додатковою угодою №2, додаткову угоду №3, якою строк повернення позики продовжено до 03.07.2021, графік обов`язкових платежів за додатковою угодою №3. Також, в матеріалах справи наявний паспорт позики, в якому наведено, зокрема, основні умови надання коштів у позику з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості позики для споживача, порядок повернення кредиті та інша важлива інформація щодо умов кредитування. До вказаного паспорта позики долучено розрахунок орієнтовної загальної вартості позики. Як слідує з наданого до суду розрахунку заборгованості підготовленого ТОВ МАНІФОЮ загальна сума заборгованості відповідача станом на 13.10.2021 становила 6194,00 грн., з яких 2000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту та 4194,00 грн. заборгованість за відсотками. Крім того, з вказаного розрахунку слідує, що відповідач здійснювала часткове погашення відсотків у розмірі 2153,20 грн. 21.01.2021 між ТОВ СЛОН КРЕДИт та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №484724 відповідно до умов якого, зокрема, товариство надало споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язалась одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язкові умови передбачені договором. Сума кредиту складає 12500,00 грн. Строк кредитування 365 днів, з кінцевим терміном повернення 21.01.2022. Процентна ставка за перший день користування кредитом 25% в день (9125% річних), за всі наступні дні користування кредитом 84% річних. Пунктом 2.1 договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування у розмірі 10000,00 грн. за реквізитами платіжної картки [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої вказані споживачем в особистому кабінету, у розмірі 2500,00 грн. на користь товариства з метою виконання зобов`язання з оплати процентів за перший день користування кредитом. Крім того, пунктом 1.1. договору передбачено що цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п.8.8 зазначеного договору відповідач підписуючи договір підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», що розміщені на веб-сайті та затвердженні наказом №06-КД від 26.10.2020, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. До вказаного вищого договору позивачем надано графік платежів за договором про споживчий кредит 484724 від 21.01.2021, а також паспорт споживчого кредиту в якому наведено, зокрема, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інша інформація щодо кредитування. З наданого до суду розрахунку підготовленого ТОВ СЛОН КРЕДИТ слідує, що станом на 26.11.2021 загальна сума заборгованості відповідача становила 9163,49 грн., з яких 7462,67 грн заборгованість за тілом кредиту, 1700,82 грн заборгованість за відсотками. Також з наданого розрахунку слідує, що відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості на загальну суму у розмірі 9486,00 грн. На підтвердження факту перерахування коштів відповідачу позивачем надано до суду лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2782-240614190321 від 14.06.2024 де зазначено, що 21.03.2021 сума коштів у розмірі 2000,00 грн. була успішно перерахована за номером платіжної картки [NUMBER] , а також лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2646_240404173054 від 04.04.2024 де зазначено, що 21.01.2021 сума коштів у розмірі 10000,00 грн. була успішно перерахована за номером платіжної картки [NUMBER] . Крім того, судом за клопотання сторони позивача було витребувано у АТ Ощадбанк докази зарахування вказаних вище коштів на рахунок відповідача. Так, відповідно до листа №46/12-11/140729/2024/БТ від 14.11.2024 та додатку до нього у виді CD-диску слідує, що на ім`я відповідача було відкрито рахунок, для обслуговування якого емітовано платіжну картку № [NUMBER] . З наданих до суду виписок за вказаним банківським рахунком, а також меморіальних ордерів слідує, що вказані вище суми коштів дійсно надходили на рахунок відповідача. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено в правій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21), з урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.\~205,\~207 ЦК України). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи наведене вище положень чинного законодавства та встановлених обставин справи слідує, що між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем, а також між ТОВ СЛОН КРЕДИТ\~та відповідачем були укладені електронні договори про надання грошових коштів у позику та кредит. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За правилом\~статті 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження №12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт-фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор -банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник-набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої\~грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. 13.10.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №13/10-2021 відповідно до умов якого, зокрема, первісний кредитор зобов`язується відступити за оплату права грошової вимоги у сумі 20080973,82 грн., а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених цим договором. Право вимоги переходить до клієнта від фактора в день підписання ними відповідно реєстру прав вимоги. 13.10.2021 між цими сторонами було підписано Акт приймання передавання реєстру боржників. Відповідно до вказаного реєстру боржників право вимоги до відповідача від ТОВ МАНІФОЮ перейшло до ТОВ Вердикт Капітал, порядковий номер у реєстрі 1157. Відповідно до витягу з реєстру боржників загальна сума заборгованості відповідача на момент відступлення прав вимоги становила 6194,00 грн. 26.11.2021 між ТОВ СЛОН КРЕДИТ та ТОВ Вердикт Капітал було укладеного договір факторингу №26-11/2021. Відповідно до умов якого, зокрема, первісний кредитор зобов`язується відступити за оплату права грошової вимоги у сумі 14517355,38 грн., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченого цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать клієнту, і стає новим кредитором за договорами позики, укладеними між клієнтом і боржниками. За цим договором клієнт відступає, а фактор приймає право вимоги. Реєстр боржників в електронному вигляді передається фактору за актом приймання передавання реєстру боржників в електронному вигляді не пізніше наступного робочого дня після здійснення повного фінансування на користь клієнта. 26.11.2021 між цими сторонами було підписано Акт приймання передавання реєстру боржників. Відповідно до вказаного реєстру боржників право вимоги до відповідача від ТОВ СЛОН КРЕДИТ перейшло до ТОВ Вердикт Капітал, порядковий номер у реєстрі 100. Відповідно до витягу з реєстру боржників загальна сума заборгованості відповідача на момент відступлення прав вимоги становила 9163,49 грн. 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого, зокрема, первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору належні йому, а новий кредитор набув у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до цього договору (Реєстр Боржників). Як слідує з реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, а також витягу з нього, ТОВ «Коллект Центр» отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 1944497 порядковий номер 39311. Відповідно до витягу з реєстру боржників загальна сума заборгованості відповідача на момент відступлення прав вимоги становила 33434,00 грн. Як слідує з реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, а також витягу з нього, ТОВ «Коллект Центр» отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 484724, порядковий номер 88991. Відповідно до витягу з реєстру боржників загальна сума заборгованості відповідача на момент відступлення прав вимоги становила 10276,95 грн. Отже, суд встановив, що до позивача перейшло право вимоги за вказаними вище договором позики та договором кредиту до боржника [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Доказів погашення заборгованості перед первісними кредиторами відповідачем суду не надано, а також не зазначено про неможливість подачі таких доказів самостійно. Суд також враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18), згідно яких у разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Як стверджує позивач, всупереч вказаним вище нормам закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаними вище договорами належним чином не виконала. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1.ст.526 ЦК України встановлює, що з має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як стверджує позивач у своєму позові, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. На підтвердження суми заборгованості відповідача за договором № 1944497 від 21.03.2021 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 21.03.2021 по 10.07.2024, з якого вбачається, що заборгованість відповідача становить 33434,00 грн. Також, на підтвердження суми заборгованості відповідача за договором №484724 від 21.01.2021 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 21.01.2021 по 10.07.2024, з якого слідує, що заборгованість відповідача по вказаному договору становить 10276,95 грн. Відповідач щодо наданих позивачем розрахунків заборгованості заперечень не подавала та не зазначала, а тому суд не вбачає підстав для піддавання їх сумніву. Зважаючи на викладені вище норми права та встановлені обставини та враховуючи те, що кредитний договір та договір позики, встановлюють обов`язок позичальника повернути кредит та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цими договорами, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 43710,95 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Так, 07.06.2024 між адвокатом адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» укладено договір про надання правової допомоги №07-06/2024. У розділі 4 вказаного вище договору передбачено, що вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Сума визначена, актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром. Також, до вказаного вище договору долучено прайс-лист адвокатського об`єднання. Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №771 від 01.07.2024 сторони договору погодили надання послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з відповідача, що включає в себе надання усної консультації з вивченням документів у кількості 2 години вартістю 4000,00 грн., а також складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду у кількості 3 годин вартістю 9000,00 грн. Згідно акту №2 про надання юридичної допомоги сторони погодили вартість наданих послуг у загальному розмірі 13000,00 грн. На підтвердження проведення оплати за вказані вище послуги, позивач надав до суду квитанцію 0446760000 від 12.07.2024 відповідно до якої позивач перерахував грошові кошти у розмірі 20000,00 грн на банківський рахунок адвокатського об`єднання, призначення платежу: надання правової допомоги згідно договору №007-06/2024 від 07.06.2024. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 28.09.2023 у справі 686/31892/19 (провадження 61-4683св23). \~ \~ \~ \~Також, суд при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу при задоволенні позову звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України такі витрати покладаються на відповідача. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, розгляду справи за правилами спрощеного провадження, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн. є завищеними та недостатньо обґрунтованими. З урахуванням предмета спору, ціни позову, складністю справи, обсягу виконаної роботи, необхідності та розумності відповідних витрат, враховуючи, що витрати у визначеному позивачем розмірі не є пропорційними до ціни позову, суд визначає вартість наданих юридичних послуг в розмірі 4\~000,00 гривень, що відповідає критеріям розумності та співмірності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved