Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі за текстом - АТ «ПУМБ») звернулося до суду із зазначеною позовною заявою до відповідача, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 71971,15 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 21 грудня 2017 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] на підставі заяви [PERSON] було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі за текстом - кредитний договір) № 200941770501, згідно з умовами якого АТ «ПУМБ» надало відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 1000,00 грн., розмір якого в подальшому було збільшено до 44581,71 грн., строком на 12 місяців, а [PERSON] отримав кредит у вказаній сумі та зобов`язався повернути кредитні кошти у повному обсязі не пізніше 21 грудня 2018 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 49,0 % річних. АТ «ПУМБ» виконало умови вказаного договору у повному обсязі, надавши [PERSON] обумовлену суму кредиту, однак відповідач не здійснював повернення коштів, у зв`язку з чим станом на 31 грудня 2023 року у нього виникла заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом, на загальну суму 71971,15 грн., які відповідач відмовився повернути в добровільному порядку, тому позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилась, але просила суд про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи, про що зазначила у позовній заяві, поданій до суду. Відповідач про дату, час та місце судового засідання двічі поспіль повідомлявся належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явився. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилалась судова повістка про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовим конвертом з судовою повісткою, що повернулась до суду з довідкою відділення «Укрпошти» з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже, відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки відповідача в судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача, який з 10 травня 2024 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу в судове засідання не з`явився, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтував. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, який не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоду представниці позивача, що викладена у поданій нею до суду позовній заяві, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. 21 грудня 2017 року між АТ «ПУМБ» (а .с. 10, 22-23), позивачем у справі, та [PERSON] (а. с. 21 зворотна сторона), відповідачем у справі, був укладений кредитний договір № 200941770501, за умовами якого АТ «ПУМБ» зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 1000,00 грн., розмір якого в подальшому було збільшено до 44581,71 грн., строком на 12 місяців, а саме до 21 грудня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 49,0 % річних (а. с. 21, 30-40). Відповідно до пункту 2.1.2. Розділу І Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі за текстом - Публічна пропозиція АТ «ПУМБ») Банк, у разі Акцепту Клієнтом Публічної пропозиції на укладення договору, зобов`язується надавати Клієнту визначені Договором послуги, а Клієнт зобов`язується їх оплатити в розмірах і порядку, передбаченими Договором і Тарифами. Згідно з пунктом 2.2.1. Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» договір вважається укладеним, а умови Публічної пропозиції Акцептованими Клієнтом - з моменту оформлення Заяви на приєднання до Договору. Відповідно до пункту 2.2.3 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» укладаючи цей договір, Клієнт та Банк приймають на себе всі обов`язки та набувають всіх прав, передбачених договором. Підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення договору ознайомився з повним текстом договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами договору (пункт 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ»). Відповідно до пункту 5.1.7 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» Клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. Користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою за вищевказаним кредитним договором за період з 21 грудня 2017 року по 01 грудня 2024 року (а. с. 13-19). В порушення умов кредитного договору № 200941770501 від 21 грудня 2017 року [PERSON] , відповідач у справі, взяті на себе зобов`язання не виконував, внаслідок чого в нього перед АТ «ПУМБ» виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком станом на 31 грудня 2023 року з урахуванням суми заборгованості за кредитом, процентами склала загальну суму 71971,15 грн., з якої заборгованість: по кредиту - 44581,71 грн., по процентам - 27389,44 грн. (а. с. 11-12). 02 січня 2024 року АТ «ПУМБ» направило на адресу відповідача [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 200941770501 від 21 грудня 2017 року протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення, надавши можливість позичальнику [PERSON] добровільно врегулювати заборгованість за кредитним договором, однак дана вимога не виконана, заборгованість не погашена (а. с. 8). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У частині 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині 2 статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачем у справі, не спростовано факт укладення між ним та АТ «ПУМБ» кредитного договору № 200941770501 від 21 грудня 2017 року, не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, не доведено своєчасність сплати кредитних коштів, а тому суд вважає, що позивачем доведений факт неналежного виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором. Доказів на спростування отримання кредиту в сумі 44581,71 грн. [PERSON] , відповідачем у справі, суду не надано. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем станом на 31 грудня 2023 року з урахуванням суми заборгованості за кредитом, процентами склала загальну суму 71971,15 грн., з якої заборгованість: по кредиту - 44581,71 грн., по процентам - 27389,44 грн. (а. с. 11-12). Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості за кредитним договором № 200941770501 від 21 грудня 2017 року відповідачем суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за вказаним договором суду також не надано, чим не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, тому вказаний розрахунок в частині заборгованості по тілу кредиту та процентам приймається судом як доказ у вирішенні спору. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову АТ «ПУМБ» про стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму 71971,15 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачем. Згідно зі статтею 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені платіжною інструкцією № 68 від 12 лютого 2024 року (а. с. 5). На підставі статей 11, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 626, 627, 628, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved