Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

У провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення. В обґрунтування позову представником позивача зазначено, що відповідачі є споживачами послуг водопостачання та водовідведення, що надаються за адресою: [ADDRESS] . Між КП «Дніпроводоканал» та [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно Рішення Дніпровської міської ради №526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 06.08.2024 року за місцем реєстрації відповідального квартиронаймача [PERSON] зареєстровані інші члени її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які, на думку представника позивача, є солідарними боржниками, оскільки користуються на рівні з відповідальним квартиронаймачем усіма правами і обов`язками, що випливають з договору найму. Відповідачі своєчасно не здійснюють оплату за надані послуги, у зв`язку з чим станом на 31.07.2024 року утворилася заборгованість у розмірі 53226,83 грн, котра складається з: 48453,45 суми основного боргу; 4251,21 інфляційного збільшення суми; 522,17 грн. 3% річних. Тому представник позивача просила стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення та судові витрати у справі. Ухвалою судді від 12.12.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою було установлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень. 01.01.2025 року через систему «електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Костриби Т.В. у якому зазначено, що в суму заборгованості включена сума інфляції на кожен місяць заборгованості на яку повторно нараховано інфляцію. Користуючись інформаційним ресурсом особистим кабінетом абонента для населення КП «Дніпроводоканал» відповідачем проведено особистий розрахунок суми заборгованості та встановлено, що наданий суду позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, оскільки проведені розрахунки позивачем не співпадають з даними особистого кабінету відповідача по особовому рахунку № [NUMBER] . За розрахунками проведеними відповідачем загальна сума заборгованості складає 24\~426.69 грн, що підтверджується наданим суду та позивачу розрахунком відповідача. 08.01.2025 року представником позивача через систему «електронний суд» надано відповідь на відзив у якій зазначено, що перед поданням до суду позовної заяви Позивач врахував наявність попереднього судового провадження по адресі: [ADDRESS] , та надав розрахунок по нарахуванням за період який не входив в попереднє провадження а також зазначив оплати які були здійснені на сплату послуг водопостачання та водовідведення без зазначення сум стягнень. На підтвердження вищевикладеного надаємо довідку по особовому рахунку щодо «Погашення вимог за грошовими зобов`язаннями» по справі №202/1626/19. 13.01.2025 року через систему «електронний суд» надійшло заперечення представника відповідача Близнюк Л.О. у якому зазначено, що довідка по особовому рахунку, що надана позивачем до відповіді на відзив не підтверджує реального стану розрахунку по примусовому стягненні у справі № 202/1626/19, оскільки позивачем не надано довідки розрахунку заборгованості по виконавчому листу у справі № 202/1626/19. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг водопостачання та водовідведення, що надаються за адресою: [ADDRESS] . Між КП «Дніпроводоканал» та [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно Рішення Дніпровської міської ради №526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 06.08.2024 року за місцем реєстрації відповідального квартиронаймача [PERSON] зареєстровані інші члени її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які, на думку представника позивача, є солідарними боржниками, оскільки користуються на рівні з відповідальним квартиронаймачем усіма правами і обов`язками, що випливають з договору найму. Зазначене свідчить, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, а саме, Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надає відповідачам послуги водопостачання та водовідведення, а відповідачі, в свою чергу, мають оплачувати вартість отриманих послуг відповідно до встановлених тарифів. Відповідно до п.36 Постанови КМУ від 02 лютого 2022 р. № 85 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. № 690» рахунок на оплату спожитих послуг надається споживачу щомісяця на безоплатній основі відповідно до статті 8 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання. З письмових доказів по справі убачається, що відповідачі свої обов`язки щодо оплати отриманих послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення частково виконували про що свідчить розрахунок заборгованості, наданий відповідачем, який суд вважає належним та допустимим доказом. Відповідно до ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані\~\~своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання; За змістом ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як зазначено в ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами ст.625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.\~\~Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що загальна сума заборгованості, що заявлена у позовній заяві не відображена у наданому суду розрахунку, оскільки у матеріалах справи міститься тільки розрахунок заборгованості по особистому рахунку 1- [NUMBER] , а у додатках до позовної заяви під 10 пунктом зазначено розрахунок суми боргу з 3% річних та інфляції за період з 01.07.2018 по 31.07.2024 року. У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд у своїй практиці чітко дотримується правової позиції щодо шляху захисту інтересів боржників, направленого на встановлення обґрунтованої, на їх думку, та такої, що відповідає дійсності заборгованості за житлово-комунальні послуги, а саме: шляхом доведення таких чітко визначених та обґрунтованих розмірів при запереченні на позов у спорі про стягнення з нього заборгованості шляхом надання контррозрахунку. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі № 461/9578/15 звернула увагу на те, що в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися. При цьому наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають лише частковому задоволенню, а з відповідачів підлягає стягненню за особовим рахунком № [NUMBER] заборгованість\~у загальному\~розмірі 24426,96\~грн,\~а в\~задоволені решти\~позовних вимог\~слід відмовити. У даній справі при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 3028 грн. 00коп. Оскільки позов задоволено частково то розподіл судових витрат по сплаті судового збору слід розрахувати за наступною схемою: 53226,83 - 100%, 24426,96 - х, х= 24426,96 х 100 ? 53226,83 = 45,89% - відсоток, на який задоволено позовні вимоги. Тобто, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 45,89% х 3028 = 1389,55 грн., що з кожного з відповідачів становить по 463,18 грн.

Outcome: partial