Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до безстрокового трудового договору укладеного між ним та відповідачем, він з 21.05.2016 по 31.10.2024 працював у вказаному товаристві майстром зміни, трудовий договір припинено згідно ст.38 КЗпП України. Відповідачем нарахована до виплати заробітна плата з урахуванням утримання з нарахованої заробітної плати податків та інших обов`язкових платежів за лютий - жовтень 2024 року, яка до цього часу йому не виплачена, а саме: за 2024 рік: лютий - 14 534,79 грн, березень - 16 534,41 грн, квітень - 14 516,35 грн, травень - 14 553,23 грн, червень - 15 824,62 грн, липень - 14 563,08 грн, серпень - 6 735,07 грн, вересень - 6 702,36 грн, жовтень - 7 612,95 грн, що у сукупності складає 111 576,86 грн. Розрахунок зроблений на підставі розрахункових листків за вищезазначений період. Крім того, відповідач повинний виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за 2023-2024 роки у розмірі 18 999,91 грн, виходячи з того, що відповідно до розрахункового листа за жовтень 2024 року йому нарахована компенсація за невикористані дні відпустки у розмірі 24 720,38 грн, з якої необхідно відрахувати 1,5 % військового збору - 370,80 грн, та 18 % податок на доходи фізичних осіб - 4 449,67 грн. На його звернення щодо виплати заробітної плати керівництво відповідача відповідає обіцянками про виплату в наступному місці, посилаючись на відсутність коштів, в зв`язку з чим вважає, що заборгованість з заробітної плати, яка йому не виплачена, підлягає стягненню в судовому порядку. Просить стягнути на його користь з відповідача невиплачену заробітну плату за вказані періоди в загальному розмірі 111 576,86 грн, без утримання із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів (податок на дохід та військовий збір) та нараховану грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за 2023-2024 роки у розмірі 18 999,91 грн. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.12.2024, у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.20). Відповідач, який належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи (а.с.190), в судове засідання свого представника не направив, про причини його неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача та відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, у визначений в ухвалі строк витребувані документи суду також не надані, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст.280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] , у період з 21.05.2016 по 31.10.2024, перебував у трудових відносинах з ТОВ «Цветмет ЛТД» та працював на посаді майстра зміни, що підтверджено копією трудової книжки (а.с.4). Відповідно до копії розрахункових листів з лютого 2024 року по жовтень 2024 року, йому була нарахована заробітна плата в розмірі - 162 207,18 грн, в тому числі компенсація за невикористані відпустки в розмірі 24 720,45 грн, що до виплати становить 111 576,86 грн (а.с.5-8). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до положень ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Як передбачено ч.1 ст.47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до приписів ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. З аналізу вказаних правових норм вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] , з 21.05.2016 до 31.10.2024, перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді майстра зміни. За період роботи з лютого по жовтень 2024 року, позивач заробітну плату у повному обсязі не отримував, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 111 576,86 грн, та компенсація за невикористані дні щорічних відпусток, в розмірі 18 999,91 грн (без утримання із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів), яка в день його звільнення - 31.10.2024, відповідачем виплачена не була, що є грубим порушенням вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, доказів зворотного відповідачем на надано, тому вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а позов - задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1 305,77 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від його сплати при подачі позову на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Також, слід допустити негайне виконання рішення в частині присудження позивачу [PERSON] , виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць, згідно положень п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.47, 94, 115, 116, 233 КЗпП України та

Outcome: approved