Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

25.10.2024\~до суду\~за підсудністю,\~визначеною ухвалою\~Жовтневого районного\~суду міста\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 01.10.2024,\~надійшла зазначена\~цивільна справа,\~в обґрунтування\~вимог якої\~вказано,\~що відповідача\~ [PERSON] \~вироком Жовтневого\~районного суду\~міста Кривого\~Рогу Дніпропетровської\~області від\~04.03.2024\~визнано винним\~у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.\~1\~ст.\~121\~КК України.\~Відповідно до\~обвинувального акту\~у кримінальному\~провадженні [PERSON] \~заподіяв потерпілій\~ [PERSON] \~тяжкі тілесні\~ушкодження.\~В результаті\~отриманих з\~вини відповідача\~тілесних ушкоджень\~внаслідок вчинення\~кримінального правопорушення,\~потерпіла [PERSON] \~у період\~з 05.12.2023\~по 11.12.2023\~провела 6\~ліжко-днів\~на стаціонарному\~лікуванні у\~нейрохірургічному відділенні\~КП «Криворізька\~міська клінічна\~лікарня №2»\~КМР та\~витрати на\~її лікування\~склали 15\~308,82\~грн. Ухвалою від 11.11.2024 прийнято справу до провадження суддею Науменко Я.О., визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 06.12.2024. Судове засідання, призначене на 06.12.2024 було відкладено на 23.01.2025 у зв`язку з неявкою сторін. Криворізька міська рада та Комунальне підприємство «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради своїх представників у судове засідання не направили, заяв і клопотань від останніх до суду не надходило. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив та відзив не подав. Судова повістка, направлена на адресу відповідача за місцем його реєстрації, повернуто до суду з відміткою про причини невручення: за закінченням терміну зберігання. Згідно з положеннями ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації. Частиною 8 ст. 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Представник прокуратури в судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» подав заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності, заперечень проти проведення заочного розгляду справи не заявив (вх.№1332 від 23.01.2025). Національна служба здоров`я України через систему «Електронний суд» надіслала суду заяву про розгляд справи без участі свого представника та підтримку позовних вимог (вх.№19673 від 12.11.2024). Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року у справі №212/10853/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на два роки, якщо він протягом визначеного судом випробувального терміну не вчинити нового правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Вказаним вироком встановлено, що 03 грудня 2023 року приблизно о 20:00 годині обвинувачений [PERSON] , перебуваючи в приміщенні квартири [ADDRESS] , вживав спиртні напої спільно зі своєю дружиною [PERSON] та спільним знайомим [PERSON] . Далі, обвинувачений [PERSON] цього ж дня приблизно о 23:00 годині, перебуваючи в приміщенні коридору квартири [ADDRESS] в ході виниклої словесної сварки з дружиною [PERSON] , яка викликала у обвинуваченого [PERSON] гостру неприязнь до останньої, що зумовило виникнення злочинного умислу направленого на спричинення тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] . В цей же день, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 23:20 години, обвинувачений [PERSON] , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел направлений на умисне протиправне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, знаходячись в приміщенні коридору вище вказаної квартири, діючи з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] , з мотивів гострої неприязні до неї, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на заподіяння потерпілій [PERSON] , тяжких тілесних ушкоджень, не переслідуючи мети спричинення їй смерті, умисно кулаком правої руки наніс не менше 3 ударів в ділянку голови потерпілої [PERSON] . Таким чином, в результаті протиправних дій обвинуваченого [PERSON] направлених на умисне протиправне заподіяння тілесних ушкоджень, потерпілій [PERSON] , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закрита черепно-мозкова травма. Стиснення головного мозку правобічної гострою субдуральною гематомою. Забій головного мозку III ступеня. Забої, садна м?яких тканин голови, які згідно висновку судово-медичного експерта № 1924 від 08 грудня 2023 року за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Згідно класифікатора травм за ступеню тяжкості травма тяжка (а.с.19-24). Відповідно до частин 4-6 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарному лікуванні потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Комунальне підприємство «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради супровідним листом №73-К від 08.07.2024 направило Керівнику Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону довідку-калькуляцію відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] , [INFO] , яка провела 6 ліжко-днів на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні (а.с.39). З довідки-калькуляції відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] вих.№10 від 03.07.2024 вбачається, що вартість 1 ліжко/дня дорівнює 774,90 грн. за рахунок місцевого бюджету та 1776,57 грн. за рахунок коштів НСЗУ. Проведено хворим у стаціонарі всього 6 ліжко/днів, що дорівнює 15308,82 грн., в тому числі: за рахунок місцевого бюджету 4649,40 грн. та за рахунок НСЗУ 10659,42 грн. (а.с.40-41). Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною 3 та ч. 4 ст. 56 ЦПК України закріплено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою. Наведені обставини є підставою для представництва інтересів держави в суді прокурором. Відповідно до засвідченої копії статуту Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2», затвердженого Наказом управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради від 30.09.2021 №198-ум (далі - Статут) підприємство засноване на комунальній власності Криворізької міської територіальної громади. Згідно з п. 1.4 Статуту засновником підприємства та власником його майна є Криворізька міська територіальна громада в особі Криворізької міської ради. Згідно з п. 5.4 Статуту одним із джерел формування майна «Криворізька міська клінічна лікарня №2» є кошти державного, місцевого (бюджетні кошти), а.с.48-60. Керівник Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (а.с.42-44, 61-63) направив листи до органу місцевого самоврядування, до комунальної власності якого віднесено КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради та до НСЗУ з приводу звернення останніх із позовом про відшкодування витрат на лікування, на які отримані відповіді про відсутність такого звернення та не заперечується проти подачі позову в інтересах держави органами прокуратури стосовно відшкодування витрат на лікування потерпілою від кримінального правопорушення (а.с.45-47, 64-65). Також у листі Національної служби здоров`я України зазначається, зокрема, що між НСЗУ та КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» у 2023 році укладені договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій № 1697-Е123-Р000, № 4658-Е523-Р000, № 2760-Е223-Р000. Послуги КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ, як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України, що підтверджується листом від НСЗУ за вх.5715-24 від 06.09.2024 (а.с.45-47). Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України, бюджет план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються відповідно органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду. Відповідно до пп. «а» п.3 ч.1 ст.89 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад належать, зокрема, видатки на охорону здоров`я, в т.ч. на амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки, дільничні лікарні). Згідно зі ст.18 «Основ законодавства про охорону здоров`я» фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Згідно зі ст.49 Конституції України охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо- профілактичних програм. Відповідно до ч.2 ст.61 Закону України «Про місцеве самоврядування» районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами. Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», однією з основних функцій НСЗУ, як уповноваженого органу передбачено укладання договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 року № 1086 затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», який визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (далі бюджетні кошти). Розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є НСЗУ (п. 3 Порядку). Відповідно до ч. 5 п. 14 Положення НСЗУ з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво НСЗУ в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від її імені, у тому числі через посадових осіб юридичної служби НСЗУ, а також забезпечує представництво інтересів НСЗУ в судах України та інших органах через представників. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Частиною 4 ст. 20 Бюджетного кодексу України визначено, що відповідальний виконавець бюджетних програм у процесі їх виконання забезпечує цільове та ефективне використання бюджетних коштів протягом усього строку реалізації відповідних бюджетних програм у межах визначених бюджетних призначень. Згідно з п. 8, 10 ч. 5 Інструкції про статус відповідальних виконавців бюджетних програм та особливості їх участі у бюджетному процесі, затвердженої наказом Мінфіну від 14 грудня 2001 року № 574 відповідальний виконавець, зокрема, здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів у бюджетному процесі; головний розпорядник та відповідальний виконавець у встановленому порядку здійснюють контроль за дотриманням бюджетного законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу з метою забезпечення ефективного та результативного управління бюджетними коштами. Відповідно до абз. 2 п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один діжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Приймаючи до уваги, що витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого здійснені внаслідок злочинних дій [PERSON] , тому між діями останнього та цими витратами є прямий причинний-наслідковий зв`язок, що встановлено вироком суду, а тому обов`язок по відшкодуванню витрат необхідно покласти на відповідача. Таким чином, ураховуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності, судом установлено причино-наслідковий зв`язок між діями [PERSON] та підставами перебування потерпілої [PERSON] у лікарні, підтверджено факт перебуванням потерпілої [PERSON] у закладі охорони здоров`я на стаціонарному лікуванні та понесення державою, органом місцевого самоврядування витрат, пов`язаних зі стаціонарним лікуванням, їх розмір та склад, а тому обов`язок з відшкодування таких витрат, в силу ч. 1 ст. 1206 ЦК України слід покласти на відповідача. У зв`язку з викладеним, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому, відповідачем не надано суду доказів відшкодування таких витрат ним, чи іншою особою, їх не співмірності та невірності обрахунку. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, ураховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved