Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Збільшити розмір аліментів, стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову посилається на те, що з 2005 року їхня сім`я проживала в м.Макіївка Донецької області. У 2015 році в зв`язку з військовими діями на території Донбасу, різною позицією із чоловіком щодо цих подій та погіршення, відповідно, подружніх відносин, вона з неповнолітнім сином та малолітньою дочкою вимушена була покинути попереднє місце проживання та в серпні цього ж року переїхала в м.Борщів Тернопільської області в будинок матері, для безпечного перебування. Оскільки відповідач самоусунувся від утримання малолітньої дитини, судовим наказом Борщівського районного суду від 24 червня 2016 року у справі № 594/597/16-ц було стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючи з 23 червня 2016 року. Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2020 року, шлюб із відповідачем розірвано. За роки окремого проживання, адже відповідач залишився проживати на непідконтрольній Україні території, останній взагалі не дбав про малолітню дитину, матеріально не піклувався нею, участі у її вихованні не брав. Отже, з серпня 2015 року до сьогодні вихованням та утриманням дочки [PERSON] в повній мірі займається лише вона. Відповідач у справі [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, з дитиною не спілкується, оскільки з території, непідконтрольній Україні, не виїжджає, до дочки не навідується ні по місцю її проживання, ні в школу, жодного разу не поцікавився поведінкою дочки, її здобутками, не відвідав жодного організованого в школі заходу, не цікавився здоров`ям дитини. Відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, фактично забув про її існування. Отже, батько [PERSON] жодного з покладених на нього обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі в її вихованні, не спілкується з дочкою, не проявляє до дитини щонайменшої батьківської турботи, не проявляє ніякої зацікавленості у її подальшій долі, не піклується станом здоров`я, її фізичним і духовним розвитком, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду. Будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною немає, ніхто відповідачу не забороняв і не забороняє приймати участь у вихованні дочки. Свідоме нехтування відповідачем своїх обов`язків підтверджує відсутність серйозного ставлення ним до своєї дитини. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не є позбавленим інформації стосовно місця перебування дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та прийманні участі батька в вихованні, вище викладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на відповідача законом. На сьогоднішній день сума аліментів, що стягнута з відповідача на утримання дитини віком 16 років не вистачає. З часу присудження відповідачу аліментів стан дитини змінився. Дочка подорослішала, у неї з`явились свої вподобання, інтереси, своє бачення на світ. Збільшились витрати на одяг, взуття, на догляд за дівчинкою, стали різноманітнішими вподобання в харчуванні. На сьогодні на утримання дочки вона витрачає більше 12000 грн в місяць. Вона не працевлаштована, працює по найму за межами України, користується банківським займом, в частині продуктів для дитини, частково допомагає мати зі свого домашнього господарства. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 04.11.2024 відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 02.12.2024 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Денисова Т.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не прибув повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник Борщівської міської ради в залі судового засідання вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти. Сторони, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2020 року розірваний. У шлюбі в сторін народилося двоє дітей. Дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане Совєтським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції, є неповнолітньою. Згідно довідки № 1078/52 від 18.10.2024, виданої Борщівською міською радою [PERSON] , склад її сім`ї наступний: дочка [PERSON] та мати [PERSON] . Згідно Актів обстеження умов проживання [PERSON] №555 від 18.10.2024 та №84 від 01.10.2024, [PERSON] з дочкою [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] , взяті на облік ВПО. Мати самостійно здійснює матеріальне утримання доньки. Батько дитини участі у її вихованні не бере, дитиною не цікавиться. Позивач [PERSON] характеризується з позитивної сторони, скарг та заяв на її дії від жителів Борщівської ОТГ до Борщівської міської ради не надходило, що стверджується довідкою №1026/54/01297 від 01.10.2024. Згідно довідки №320 від 25.09.2024 та характеристики виданих Борщівським НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів №3 гімназія імені Р.Андріяшика», [PERSON] навчається в Борщівському НВК «ЗНЗ І-ІІІ ст. №3 гімназія імені Р.Андріяшика » з першого класу. Вихованням учениці займається мати, активно бере участь у шкільному житті класу, систематично відвідує батьківські збори, цікавиться навчання дочки. Батько з 2019 року контакту зі школою не підтримує, участі у вихованні дочки не бере, жодного разу не відвідував школу, з класним керівником зв`язку не підтримує. Згідно довідки від 24.09.2024. виданої сімейним лікарем [PERSON] , дитина [PERSON] у період профілактичних оглядів, обстежень і з приводу захворювань, приходить в супроводі матері. Батько дитину не супроводжував жодного разу. Судовим наказом Борщівського районного суду №594/597/16 від 24 червня 2016 року, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , в користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23 червня 2016 року. Як вбачається з довідки Макіївського відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області № 22.8-7435 від 19.09.2024, [PERSON] аліментів від [PERSON] у період з 23.06.2016 по 19.09.2024 не отримувала. Згідно розрахунку заборгованості у [PERSON] за період з 23.06.2016 по 18.09.2024 наявний сукупний розмір заборгованості по аліментах в сумі 140277,63 грн. Борщівська міська рада, що діє як орган опіки та піклування у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , щодо неповнолітньої доньки [PERSON] . За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. За приписами п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Так, у рішенні в справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Також, Європейський Суд у своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. В судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Зокрема, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює вчителькою у школі, де навчається [PERSON] та одночасно проживає по сусідству з її родиною. Батько [PERSON] не бере участі у вихованні дитини протягом тривалого часу. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є бабусею [PERSON] , її зять [PERSON] приїжджав ще у 2014 році. У 2015 році дочка разом з дітьми повернулись зі сходу та стали проживати у її будинку. З того часу [PERSON] дитиною не цікавиться, не спілкується. Матеріально не допомагає. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивачки [PERSON] , яка у 2015 році разом з дітьми повернулась проживати до м.Борщів. Батька дітей з 2015 року вона жодного разу не бачила. Із досліджених у справі доказів суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] без поважних причин, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не виявляє щодо дитини [PERSON] батьківського піклування, не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини, не виявляє інтересу до забезпечення дитині необхідного матеріального забезпечення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти. На підставі викладеного,

Outcome: approved