Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 36\~154,81 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 33\~790,63 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 2\~364,18 грн., а також судовий збір. В обґрунтування своїх вказує на те, що 13.05.2013 відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до яких позивач на виконання умов договору надав відповідачу грошові кошти у кредит шляхом встановлення кредитного ліміту під 40,8% річних, але у зв`язку з невиконанням відповідачем умов надання таких послуг у нього утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов надання таких послуг у нього утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути. Відповідач відзиву на позов не надала, проте подала заяву про визнання позову. У своїх поясненнях вказала, що вона є внутрішньо переміщеною особою та втратила своє житло на окупованій території. Через свій вік вона не може нормально працевлаштуватись, а заборгованість перед банком виникла через те, що вона захворіла на онкологічне захворювання, яке потребувало значних коштів для лікування. Також відповідач просила суд розстрочити виконання рішення суду строком на один рік через скрутне матеріальне становище. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2024 року відкрито спрощене провадження у справі. Позивач подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Аналогічна заява надійшла від відповідача. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом 13.05.2013 відповідач підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «КБ «Приватбанк». Відповідач отримала декілька банківських карт, емітованих позивачем, зокрема, із встановленим кредитним лімітом у розмірі 37\~000. Відповідач користувався вказаними грошовими коштами, що підтверджується наданою позивачем випискою. Проте, неналежним чином виконував своє зобов`язання щодо сплати суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у сумі 36 154,81 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 33 790,63 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 2 364,18 грн. В підтвердження цього твердження позивачем надано відповідні розрахунки, складені самим позивачем. Відповідач позов визнала. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі ст. 1056-1 ЦПК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до приписів статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Приписами статті 1050 ЦК України зазначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Приписами ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Приписами статті 610 ЦК України закріплено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором у строк, встановлений цим договором, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Приписами ст. 267 ЦПК України унормовано, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Частиною першою статті 435 ЦПК України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Положеннями частини четвертої названої статті визначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Судом встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштована, має онкологічне захворювання та є внутрішньо переміщеною особою. Також суд ураховує той факт, що враховуючи положення ч. 2 ст. 68 та ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», сума, яка підлягає сплаті у разі надання розстрочки виконання рішення відповідачу, буде приблизно дорівнювати сумі таких відрахувань у примусовому порядку, проте без додаткових обтяжень (арешт коштів та майна тощо). Частиною першою статті 142 ЦПК України унормовано, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved