Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі ТОВ «Укр Кредит Фінанс») Горшкодер В.О., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Ємільчинського районного суду Житомирської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій просить суд: -стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №1295-9732 від 02.11.2023 в розмірі 51050,00 грн., з яких прострочена заборгованість 11000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 40050,00 грн.; -стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.11.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та фізичною особою, якою є [PERSON] за допомогою Веб-сайту (https://credos.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1295-9732. Зазначений кредитний договір, як вбачається із його змісту, разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений, у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На виконання вимог кредитного договору, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А9688, для підписання кредитного договору №1295-9732 від 02.11.2023, підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 11000,00 грн.; строк кредитування 300 днів; базовий період 21 днів; знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. На підтвердження факту видачі кредиту до позовної заяви додано документи, що підтверджують перерахування кредитних коштів. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів. В подальшому, відповідач всупереч умовам кредитного договору, ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушила вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернула в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконала в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами кредитного договору. У зв`язку із зазначеними порушеннями, відповідач станом на 08.08.2024 має заборгованість за кредитним договором, яка становить 97965,00 грн. та складається із: простроченої заборгованості за кредитом 11000,00 грн; простроченої заборгованості за нарахованими процентами 86965,00 грн. Разом з тим представник банку повідомляє, що кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 46915 грн за умови погашення позичальником решти за кредитним договором у розмірі 51050 грн. Враховуючи наведене, кредитодавець просить стягнути з позичальника неповну суму заборгованості, а її частину : простроченої заборгованості за кредитом 11000 грн; простроченої заборгованості за нарахованими процентами 40050 грн, що разом становить 51050 грн. Ухвалою суду від 12.12.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, у якому представник відповідача адвокат Шелудько О.О. просить в задоволенні позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» щодо стягнення відсотків відмовити. Зазначає, що позивач нарахував відповідачу відсотки за користування коштами вже після закінчення строку дії договору про відкриття кредитної лінії, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки, сторони погодили строк дії договору з базовим періодом 21 календарний день, тому, починаючи із дня закінчення цього періоду, кредитор не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. Крім того, позивачем взагалі не надано належних доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів та укладення договору про відкриття кредитної лінії. Надана позивачем довідка про перерахування коштів не підтверджує факт перерахування коштів саме відповідачу та отримання цих коштів останньою, оскільки в ній відсутня повна інформація про номер банківської карти, а первинні бухгалтерські документи позивачем не надано. Крім того, представник відповідача вказала, що чоловік відповідача є військовослужбовцем, тому його дружина звільнена від сплати відсотків за користування кредитними коштами. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява позивача, в якій він просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач та представник відповідача подали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02.11.2023 ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту https://creditkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», у рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1295-9732 (а.с.11-23). Відповідно до п.2.2. кредитного договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавець проценти за користування кредитом. Згідно п.2.3. кредитного договору дата видачі кредиту 30.06.2023; останній календарний день першого базового періоду 20.07.2023; сума кредиту 18000 грн.; нараховані проценти за користування кредитом 4725,00 грн.; разом до сплати 22725,00 грн. Відповідно до п.4.10. нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування кредитом. Пунктом 4.12. строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту 24.04.2024. Згідно п.4.13. реальна річна процента ставка на дату укладення цього договору складає 572465,00%. Договір про відкриття кредитної лінії укладений в електронному вигляді, який відповідач підписав електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором А9688. За змістом договору невід`ємними його частинами є Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Таблиця обчислення загальної вартості кредиту, Паспорт споживчого кредиту. Всі зазначені вище документи відповідач також підписав електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором А9688 (а.с.38, 42, 44). На виконання умов договору 02.11.2023 відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 11000,00 грy., шляхом перерахунку (ІD платежу 2386405760) на банківський рахунок [NUMBER] за допомогою системи LigPay. Наведене підтверджується довідкою про перерахування кредиту АТ КБ «Приват Банк» від 09.08.2024 (а.с.61) та довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс», з якої вбачається, що за кредитним договором №1295-9732 від 02.11.2023, [PERSON] перераховано грошові кошти у розмірі 11000 грн (а.с.67). Оскільки на даний час відповідачем належним чином в добровільному порядку не виконане грошове зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії № 1295-9732 від 02.11.2023, позивач звернувся до суду з даним позовом. За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання фінансового кредиту. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд доходить висновку про укладеність вищевказаного договору про відкриття кредитної лінії № 1295-9732 від 02.11.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] , який підписано відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора «А9688» відповідно до ч.ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 23). За змістом ч. 13 ст. 11 вищевказаного Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомилася і погодилася з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Так, за умовами укладеного сторонами договору про відкриття кредитної лінії № 1295-9732 від 02.11.2023 ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало [PERSON] суму кредиту 11000 грн, а остання зобов`язувалася повернути гроші у повному обсязі протягом 300 днів до 27.08.2024 року (а.с.14). За довідками АТ КБ «Приват Банк» та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту №1295-9732 від 02.11.2023 [PERSON] перераховано 02.11.2023 грошові кошти у розмірі 11000 грн (а.с.61, 67). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п. 4.10. вищевказаного кредитного Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за ставкою: Стандартна процентна ставка становить 3.00% (три цілих, нуль сотих відсотки(-ів) за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою, та/або пільговою процентною ставкою). Згідно пункту 4.8. кредитного Договору базовий строк користування кредитом, складає 21 календарних днів, та згідно п. 2.3. кредитного Договору від 02.11.2023 №1295-9732 є лише обраним позичальником строком користування кредитом, протягом якого може бути використано право користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою. Перебіг базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду, крім наступного випадку: якщо позичальник у поточному базовому періоді має заборгованість зі сплати процентів і здійснив повне погашення цієї заборгованості, в дату погашення вказаної заборгованості перебіг поточного базового періоду припиняється достроково та з наступного календарного дня починається перебіг наступного базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії договору. За пунктом 4.12 вищевказаного кредитного Договору, строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, складає 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 27.08.2024. Суд наголошує, що заявлений строк користування кредитом не є строком кредитування, оскільки відповідно до п. 2.3., п.4.8. та п. 4.12. кредитного Договору такі строки є різними. Заявлений строк є строком, протягом якого, як погодили сторони, може бути використане право користування кредитом за зниженою (2,50%) ставкою і триває з дати видачі кредиту 02.11.2023 до 22.11.2023, натомість строк кредитування це строк на який надається кредит та триває з моменту перерахування кредиту позичальнику до 27.08.2024. Тобто сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування з 02.11.2023 по 27.08.2024 за користування кредитними коштами. Станом на 08.08.2024 [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 1295-9732 від 02.11.2023, яка становить 97965,00 грн та складається із: простроченої заборгованості за кредитом 11000,00 грн; простроченої заборгованості за нарахованими процентами 86965,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.68-71). Разом з тим представник банка повідомляє, що кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг, а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 46915 грн. за умови погашення позичальником решти за кредитним договором в розмірі 51050 грн. Щодо нарахованих відсотків, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб 30.04.2015, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, наявним в матеріалах справи. Відповідно до довідки Військової частини [NUMBER] від 04.10.2024 №815 солдат [PERSON] з 25.02.2022 по теперішній час перебуває на військовій службі згідно з Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію». Даний факт підтверджений також копією військового квитка [PERSON] та посвідчення учасника бойових дій, наявними в матеріалах справи та дослідженими судом. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду у розумінні ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.08.2020 у справі №813/402/17 дійшла висновку, що навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом. З огляду на те, що [PERSON] перебуває на військовій службі з 25.02.2022, суд вважає, що його дружина [PERSON] має право на визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільги, гарантії та компенсації, зокрема, на звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов`язань за кредитним договором. При цьому п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26.12.2018 у справі №522/12270/15, від 14.05.2021 у справі №502/1438/18, від 24.02.2022 у справі №591/4698/20, від 12.05.2022 у справі №336/512/18, від 18.01.2023 у справі №642/548/21. Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками. Таким чином, згідно матеріалів справи встановлено, що чоловік відповідачки станом на час розгляду справи має статус військовослужбовця, а тому на неї, як його дружини, поширюються пільги, передбачені п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто, до [PERSON] не може застосовуватися відповідальність у виді штрафних санкцій і пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також у неї відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом та комісії. Судом встановлено, що відсотки за користування кредитом нараховані за період з 02.11.2023 по 08.08.2024 в розмірі 86965,00 грн, тобто у період проходження чоловіка [PERSON] військової служби, який був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише сума (тіло) кредиту в розмірі 11000 грн. Позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом в сумі 40050 грн не підлягають задоволенню, оскільки на відповідача поширюється положення п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». \~ \~ \~ \~Не заслуговують на увагу твердження представника відповідача з приводу відсутності доказів перерахування кредитних коштів позивачу, оскільки під час розгляду справи судом встановлено факт укладення кредитного договору та отримання відповідачкою коштів в розмірі 11000 грн. Оскільки ТОВ\~«Укр Кредит\~Фінанс» не\~є банківською\~установою,\~а має\~статус фінансової\~установи,\~яка здійснює\~господарську діяльність\~з надання\~фінансових послуг,\~зокрема надання\~кредитів у\~позику,\~в тому\~числі і\~на умовах\~фінансового кредиту,\~без відкриття\~рахунку,\~та,\~відповідно,\~не може\~надати первинні\~банківські документи,\~тому надану\~суду позивачем\~довідку АТ\~КБ «Приват\~Банк» про\~перерахування коштів\~від ТОВ\~«Укр Кредит\~Фінанс» через\~систему платежів\~Liq\~Pay, довідку \~ТОВ «Укр\~Кредит Фінанс» про перерахування\~ [PERSON] \~коштів за\~кредитним договором\~№ 1292-9732\~від 02.11.2023, суд вважає належними та допустимими доказами у справі. Крім того, суд звертає увагу, що відповідачкою не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок. Разом з тим, заперечуючи факт перерахування кредитних коштів за вказаним договором, відповідач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і вона має можливість надати суду виписку по її особовому рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. \~ \~ \~ \~ Однак, будь-яких належних доказів для спростування позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс», відповідачем та представником відповідача не надано. Тому у суду відсутні підстави для сумніву, що [PERSON] не було перераховано визначену умовами кредитного договору суму коштів, що підтверджується вищенаведеними доказами та не спростовано відповідачем, яка будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору не заявляла. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено частково на суму 11000 грн, тобто задоволено на 21,5%. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 520,8 грн. судового збору, виходячи із наступного розрахунку: 2422,40 грн. х 21,5%.

Outcome: partial