Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 12.10.2023, у подальшому уточнивши вимоги та коло учасників справи шляхом подання позову в уточненій редакції від 28.02.2024, просила суд: зняти арешт та заборону відчуження всього нерухомого майна, у т.ч. квартири за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності її синові [PERSON] , інн [NUMBER] , [INFO] , який помер [INFO] , з вилученням з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження №12735925 (архівна складова Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), зареєстрованого 13.07.2012 державним реєстратором Дніпровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції на підставі постанови державного виконавця Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ про накладення арешту та заборони відчуження майна боржника в межах виконавчого провадження №33296554 від 13.07.2012. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] рідний син [PERSON] позивача у справі. Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.02.2012 [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, та призначено остаточне покарання, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчому закладі, з конфіскацією усього належного йому майна. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить належна йому за життя на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Будучи спадкоємицею в порядку спадкування за законом першої черги, [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Січкар Б.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] . Приватним нотаріусом заведено спадкову справу, однак відповіддю від 19.09.2023 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] позивачеві було відмовлено у зв`язку з наявністю арешту на всьому нерухомому майні [PERSON] , накладеному постановою державного виконавця Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ про накладення арешту та заборони відчуження майна боржника від 13.07.2012 в межах виконавчого провадження №33296554, запис про обтяження №12735925. З метою вирішення питання зняття арешту зі спадкового майна позасудово, 20.09.2023 [PERSON] звернулася до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з відповідною заявою. Із відповіді відділу ДВС [PERSON] стало відомо, що у Саксаганському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на примусовому виконанні з 06.07.2012 до 13.07.2015 перебувало виконавче провадження №33296554 з виконання виконавчого листа №1-800/11 від 16.02.2012, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про конфіскацію усього майна [PERSON] . Постановою державного виконавця від 13.07.2015 виконавче провадження було закінчене на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 зі змінами). Додатково, у відділі ДВС позивачеві було повідомлено, що вирішення питання зняття арешту з майна [PERSON] можливе виключно в судовому порядку. Зважаючи на те, що виконавче провадження №33296554, в якому [PERSON] був боржником, завершене 13.07.2015, матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням строку зберігання, однак, питання зняття арешту з належного йому майна не вирішене, хоча й з того моменту минуло понад 8 років, що наразі виключає можливість [PERSON] успадкувати належне її синові за життя майно та створює перешкоди у реалізації спадкових прав позасудово, тому за захистом своїх прав вона вимушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 29.02.2024 (головуючий суддя Прасолов В.М.) позовну заяву в уточненій редакції прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У зв`язку із звільненням судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] у відставку та відрахуванням зі штату суду, за результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду №423 від 17.04.2024 матеріали цивільної справи передано в провадження судді Євтушенку О.І. Ухвалою суду від 24.05.2024 справу прийнято до провадження суддею Євтушенком О.І. з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; задоволено клопотання позивача про витребування доказів: із Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчених копій матеріалів виконавчого провадження №33296554 з примусового виконання виконавчого листа №1-800/11, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на виконання вироку суду від 16.02.2012 відносно [PERSON] , інн [NUMBER] , [INFO] , в частині конфіскації в дохід держави належного йому майна; з архіву Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області матеріалів кримінального провадження №1-800/11 відносно [PERSON] про притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.10.2024, ухваленим при заочному розгляді цивільної справи, позовні вимоги [PERSON] (в уточненій редакції) задоволено. Ухвалою суду від 27.11.2024 прийнято до розгляду заяву відповідача Головного управління державної податкової служби у Дніпропетровській області про перегляд заочного рішення суду від 28.10.2024. Ухвалою суду від 06.12.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника відповідача Головного управління державної податкової служби у Дніпропетровській області Соколовського М.В. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (п.13 протоколу с/з). Ухвалою суду від 06.12.2024 задоволено заяву Головного управління державної податкової служби у Дніпропетровській області про перегляд заочного рішення суду від 28.10.2024; заочне рішення суду скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 20.01.2025, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника відповідача Головного управління державної податкової служби у Дніпропетровській області Соколовського М.В. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (п.12 протоколу с/з). Не погоджуючись\~з пред`явленими\~вимогами,\~представник відповідача\~Головного управління\~державної податкової\~служби у\~Дніпропетровській області\~ Соколовський\~М.В.\~подав відзив\~на позов,\~направлений до\~суду через\~модуль підсистеми\~ЄСІТС «Електронний\~суд».\~Свої заперечення\~по суті\~пред`явлених [PERSON] \~вимог мотивував\~тим,\~що відповідно\~до ч.1\~ст1\~КПК України,\~порядок кримінального\~провадження на\~території України\~визначається лише\~кримінальним процесуальним\~законодавством України.\~Положення законодавства,\~що стосуються\~приватноправового характеру,\~можуть застосовуватись\~лише,\~якщо прямо\~передбачені нормами\~кримінально-процесуального\~законодавства.\~Главою 17\~КПК України\~закріпленні відповідні\~норми,\~зокрема:\~щодо процедури\~накладення арешту\~(ст.ст.170-173\~КПК України);\~щодо мети\~арешту (ч.2\~ст.170\~КПК України);\~щодо процедури\~та підстав\~його оскарження,\~скасування (ст.174\~КПК України).\~Представник ГУ\~ДПС у\~Дніпропетровській області\~акцентував увагу,\~що,\~у разі\~якщо арешт\~на майно\~накладено в\~порядку,\~передбаченому КПК\~України,\~особа,\~яка вважає,\~що такими\~діями порушено\~її право\~власності,\~навіть за\~умови,\~що вона\~не є\~учасником кримінального\~провадження,\~має право\~оскаржити такі\~дії та\~звернутися до\~суду про\~скасування арешту\~лише в\~порядку кримінального\~судочинства,\~і саме\~такий порядок\~захисту прямо\~передбачений нормами\~КПК України\~та є\~ефективним.\~З огляду\~на наведене,\~всі питання\~щодо арешту\~майна,\~накладеного як\~засіб забезпечення\~кримінального провадження\~(накладення,\~зміна,\~скасування),\~є кримінально-процесуальними\~правовідносинами й\~повинні вирішуватися\~судом,\~що розглядає\~кримінальну справу. Дана правова позиція узгоджується з постановою Верховний Суду від 01 .02.2021 у справі № 127/21463/19, постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №813/1047/16 та з постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №504/1306/15-ц. Враховуючи, що виконавчий лист був виданий на виконання вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.02.2012 у відношенні [PERSON] , визнаного винним у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, а саме, в частині конфіскації майна, а не на виконання судового рішення у цивільній справі, тому позовні вимоги [PERSON] не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства, а тому представник відповідача вважав, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Оскільки виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" (ст.48 Кримінально-виконавчого кодексу України), а арешт на майно [PERSON] було накладено не контролюючим органом, а органом державної виконавчої служби, тому у ГУ ДПС у Дніпропетровській області відсутні повноваження для його зняття. До того ж, на переконання представника, накладений арешт не обмежує [PERSON] у праві користування власністю, а лише обмежує у праві розпорядження власністю, яке належить засудженому. При цьому, у разі зняття арешту з майна, суд фактично скасує вирок суду в частині конфіскації майна, що є індивідуальною власністю засудженого, в дохід держави, а також існує ризик, що вказана частка майна буде відчужена, а вирок суду залишиться не виконаним. Крім того, беручи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, представник відповідача [PERSON] при вирішенні питання прийняття відзиву на позов просив поновити процесуальний строк на його подання. Ухвалою суду від 20.01.2025, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, поновлено відповідачеві строк на подання відзиву, а відзив прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи. Правом на подання відзиву на позов позивач [PERSON] не скористалася, клопотань про надання додаткового часу для цього не заявляла. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Присутня в судовому засіданні позивач [PERSON] пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Представник відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Соколовський М.В., беручи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) участь в судовому засіданні свого повноважного представника не забезпечив, правом на подання письмових пояснень в межах встановленого судом строку не скористався. З урахуванням позиції учасників справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності представника третьої особи, оскільки його неявка не перешкоджає цьому. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, врахувавши позицію сторін, доводи позивача та заперечення відповідача, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, УРСР, що слідує зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30.01.1980 Жовтневим відділом РАЦС м. Кривого Рогу. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 18.01.2023 Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). За життя [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С. та зареєстрованого в реєстрі за №869, належало житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстроване за ним в КП «Криворізьке БТІ» ДОР 02.07.2001, запис в реєстровій книзі за №10/2ПВ, стор.548, запис 1148. 15.05.2023 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Січкар Б.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] . Приватним нотаріусом 18.05.2023 заведено спадкову справу №33/2023 (номер у Спадковому реєстрі 70666412), що слідує з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №72511337 від 18.05.2023. Однак, 19.09.2023 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Січкар Б.В. надано [PERSON] відповідь про те, що видача свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом на майно після смерті її сина [PERSON] можлива лише після вирішення питання зняття арешту з належного йому нерухомого майна, накладеного 13.07.2012 державним виконавцем Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №12735925 (архівна складова Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Відтак, вчинення нотаріальних дій призупинено до вирішення питання зняття арешту зі спадкового майна. Наявність арешту на нерухомому майні [PERSON] встановлена за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про обтяження за реєстраційним №1273592, зареєстрований 13.07.2012 реєстратором Дніпровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції на підставі постанови старшого державного виконавця Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ Лавриненко Н.М. про накладення арешту та заборони відчуження майна боржника від 13.07.2012 в межах виконавчого провадження №33296554, об`єкт обтяження невизначене майно, все нерухоме майно, власник [PERSON] . Для з`ясування правових підстав та обставин накладення арешту на належне [PERSON] майно, скасування обтяження та видалення відповідного запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [PERSON] 20.09.2023 звернулася до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Із листа Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28.09.2023 №158415 слідує, що на примусовому виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №33296554 з 06.07.2012 до 13.07.2015 з примусового виконання виконавчого листа №1-800/11 від 16.02.2012, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про конфіскацію усього майна боржника [PERSON] 13.05.2015 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 зі змінами). Для вирішення питання зняття арешту з майна [PERSON] рекомендовано звернутися до суду. Виявлення зазначеного запису про обтяження та діючого обтяження у вигляді арешту усього нерухомого майна, належного [PERSON] , за наявності завершеного виконавчого провадження, стало приводом звернення [PERSON] як його спадкоємиці до суду з позовом на захист її спадкових прав, зважаючи на неможливість врегулювання спору у позасудовому порядку. Згідно з ч.1\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб`єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Разом з тим,\~ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду з позовом за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 20 ЦК України передбачено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до абз.2 п.10 ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Положеннями ч.1, ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», п.2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено порядок вирішення спорів, що виникають під час виконання судових рішень, захисту прав особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, у зв`язку з накладенням арешту на майно. У разі виникнення такого спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про зняття з арешту з майна. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №643/3614/17 дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (п.37). Судовим розглядом встановлено, що обтяження у вигляді арешту на усе нерухоме майно, власником якого є [PERSON] , було накладено на підставі постанови державного виконавця Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ про накладення арешту та заборони відчуження майна боржника від 13.07.2012 в межах виконавчого провадження №33296554 з примусового виконання виконавчого листа №1-800/11 від 16.02.2012, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про конфіскацію усього майна боржника [PERSON] . Вказаний виконавчий лист було видано Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на виконання вироку суду від 16.02.2012 у справі №1-800/11 (1/435/87/2012), яким [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, та призначено покарання, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі, з конфіскацією усього належного йому майна. Вирок в апеляційному порядку не оскаржений та набрав законної сили 06.03.2012. Положення ст.12 КВК України передбачають, що органи державної виконавчої служби виконують покарання у виді конфіскації майна у випадках та в порядку, передбачених цим Кодексом та законами України. Відповідно до ст.48 КВК України, суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Оглядом витребуваних з архіву суду матеріалів кримінальної справи №1-800/11 встановлено, що 22.05.2012 судом направлено для виконання виконавчі листи про стягнення із засудженого [PERSON] процесуальних витрат, в частині виконання покарання у вигляді конфіскації належного йому майна, а також копію вироку для виконання по речовим доказам. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11.06.2014 у справі №193/1057/14-к, [PERSON] було звільнено від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі згідно зі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014. За інформацією Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області №45 від 20.06.2014 №5072, [PERSON] був звільнений з установи 19.06.2014. Постановою державного виконавця Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ від 25.08.2015 відмовлено у відкритті виконавчого провадження (відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №48525545 з примусового виконання виконавчого листа №1-800/2011, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 22.05.2012 про конфіскацію майна, яке належить [PERSON] . Стягувачем визначено державу. Підстава відмови під час пред`явлення виконавчого документа було порушено вимоги п.1 ч.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» - не подано копію опису майна/довідки про те, що опис не проводився, та копію вироку. Листом від 16.09.2015 Криворізька південна ОДПІ повернула до суду для усунення недоліків виконавчий лист в частині конфіскації належного [PERSON] майна. Повторно виконавчий лист для виконання направлено судом до Криворізької південної ОДПІ після дооформлення 29.09.2015. Постановою державного виконавця Саксаганського відділу ДВС м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 23.05.2016 у ВП №49083777 виконавчий лист №1-800/2011, виданий Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 22.05.2012 про конфіскацію майна, яке належить [PERSON] повернуто стягувачеві (державі в особі Криворізького ОДПІ) на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. Із відповіді Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 17.06.2024 №28.11-34/191081, наданої на виконання ухвали суду від 24.05.2024, слідує, що у відділі на примусовому виконанні з 06.07.2012 до 13.07.2015 перебувало виконавче провадження №33296554 з виконання виконавчого листа №1-800/11 від 16.02.2012, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про конфіскацію усього майна [PERSON] . Постановою державного виконавця від 13.07.2015 виконавче провадження було закінчене на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 зі змінами). Надати належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження не виявилось можливим, оскільки виконавчі провадження та книги обліку виконавчих проваджень, які перебували на виконанні до 2020 року, знищені. За інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень за посиланням в мережі Інтернет https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors за пошуком відомостей по боржникові « [PERSON] , [INFO] , інн [NUMBER] » встановлено наявність двох виконавчих проваджень: ВП №57404669, відкрите 17.10.2018, стягувач Управління патрульної поліції, стан «завершене»; ВП №74190466, відкрите 16.02.2024, стягувач КПТМ «Криворіжтепломережа», стан «відкрито». Відомості про наявність інших виконавчих проваджень, за якими [PERSON] є боржником, відсутні. Положеннями ст.80 КК України чітко врегульовані строки звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Відповідно до ч.2 ст.80 КК України строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду. Аналогічні строки давності виконання покарання за вироком суду передбачені ст.49 КК України 1960 року. КВК України не містить спеціальної норми, яка б регламентувала питання виконання вироку в частині додаткового стягнення у виді конфіскації майна після закінчення строків давності виконання вироку, у тому числі й у разі смерті засудженого. Станом на час вирішення даного спору сплинуло понад 12 років з моменту набрання законної сили вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.02.2012 у справі №1-800/11 (1/435/87/2012) відносно [PERSON] , та, відповідно, закінчились визначені ст.80 КК України строки давності виконання додаткового покарання, які визначаються за основним покаранням, призначеним за вироком суду. Зважаючи на відсутність діючого виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №1-800/2011, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 22.05.2012 про конфіскацію майна, яке належить [PERSON] , закінчення строку його виконання, суд дійшов висновку, що наявність арешту на майні [PERSON] за відсутності доцільності у застосуванні такого заходу забезпечення виконавчого провадження, у тому числі після смерті боржника, безсумнівно порушує права його спадкоємців у даному випадку [PERSON] , які підлягають захисту судом в обраний нею спосіб, а відтак позов слід задовольнити. Поміж іншим, виходячи з принципу індивідуалізації покарання та індивідуальності відповідальності, смерть засудженого виключає можливість відбування застосованого до нього покарання його спадкоємцями. Приймаючи рішення, судом враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11, відповідно до яких «…наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.» Посилання сторони відповідача на неможливість розгляду справи в порядку цивільного судочинства, оскільки питання зняття арешту майна має вирішуватись за правилами КПК України за правилами кримінального судочинства, суд оцінює критично. Дійсно, питання щодо арешту майна, накладеного як засіб забезпечення кримінального провадження (накладення, зміна, скасування), є кримінально-процесуальними правовідносинами й повинні вирішуватися судом, що розглядає кримінальну справу (постанова ВП ВС від 30.05.2018, справа №813/1047/16). Однак, оскільки арешт\~на майно\~ [PERSON] \~було накладено\~органом державної\~виконавчої служби\~як захід забезпечення\~виконавчого провадження щодо виконання вироку суду, а не слідчим, прокурором чи судом як захід кримінального провадження на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна обвинуваченого/засудженого, а тому з огляду на правову природу цього заходу вирішення питання його скасування за правилами КПК України у даному випадку є виключеним. За таких обставин немає підстав для висновку про те, що суд цивільної юрисдикції у справі за позовом [PERSON] як спадкоємиці [PERSON] про зняття арешту з майна, накладеного органом державної виконавчої служби на стадії виконання судового рішення, не є судом, установленим законом. До того ж, пред`явлений [PERSON] позов спрямовано на захист цивільних прав позивача, пов`язаних з оформленням прав на спадкове майно та фактично є різновидом негаторного позову. Крім того, слід зауважити, що [PERSON] як спадкоємиця свого сина [PERSON] , не була залучена стороною виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на майно останнього як захід забезпечення виконавчого провадження при виконанні судового рішення, ухваленого у кримінальній справі. Відтак, [PERSON] не є суб`єктом права на подання скарги в порядку ст.447 ЦПК України, а тому не наділена правомочністю звертатися зі скаргою на дії та рішення державного виконавця, що визначає можливість заявлених нею вимог по суті виключно в порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження. Що стосується\~доводів представника\~відповідача про\~неналежність відповідача\~ГУ ДПС\~у Дніпропетровській\~області в\~аспекті спору\~та обраного\~позивачем способу\~захисту,\~то суд\~вважає їх\~неспроможними та\~в черговий\~раз наголошує,\~що спір\~є негаторним\~та стосується\~зняття арешту\~з майна,\~накладеного в\~рамках виконавчого\~провадження з\~виконання вироку\~суду в\~частині конфіскації\~майна на\~користь держави,\~де стягувачем\~була Держава\~в особі\~фіскального органу.\~Поміж іншим,\~у п.2\~постанови Пленуму\~ВСС з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ №5\~від 03.06.2016\~«Про судову\~практику у\~справах про\~зняття арешту\~з майна»\~зазначено,\~що у випадках,\~коли арешт\~майна проводився\~для забезпечення\~конфіскації чи\~стягнення майна\~на користь\~держави,\~як відповідач\~до участі\~у справі\~у встановленому\~законом порядку\~залучається відповідний\~територіальний орган\~Державної фіскальної\~служби України.\~Правова позиція\~з приводу\~належності органу\~державної податкової\~служби як\~відповідача у\~такій справі\~також висловлена\~у постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 08.11.2019\~у справі\~№450/1411/16. На підставі ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої\~Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з майна чи коштів не пізніше наступного дня з моменту надходження належним чином завіреної копії рішення суду до органу ДВС та виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, яка не заявляла вимогу про компенсацію понесених нею судових витрат, не наводила попереднього розрахунку, а тому суд не вбачає доцільності у стягненні таких витрат з відповідача.

Outcome: approved