Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 05 січня 2018 року у Московському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 04. В обґрунтування позову позивач вказав, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 січня 2018 року. Від шлюбу мають спільну дитину: сина [PERSON] , [INFO] . З весни 2022 року подружжя проживає окремо один від одного, в різних містах країни. З початку повномасштабного вторгнення позивач та відповідач виїжджали в інше місто, надалі відповідач повернулась, а позивач з дитиною поїхав до Черкаської області, де зараз і проживає. До цього часу протягом останніх півтора роки подружжя проживало як сусіди, жили по різних кімнатах тощо. На даний час кожен із подружжя влаштовує своє особисте життя. За глибоким переконанням позивача сім`я вже давно припинила своє існування, що в кінцевому випадку призвело до фактичного припинення ними шлюбних відносин. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 03 грудня 2024 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшли додаткові пояснення в яких зазначено, що спільний син сторін проживає разом із батьками позивача. Крім того, 10 грудня 2024 року від відповідачки [PERSON] надійшли додаткові пояснення в який остання зазначає, що з початку повномасштабного вторгнення вона із сином та позивачем вимушено виїхала до м. Полтава. Через місця вони всі разом переїхали до Сумської області, де проживають батьки позивача. В подальшому через деякий час відповідачка повернулась до м. Харкова, щоб відновити роботу та забезпечувати фінансове становище сім`ї, оскільки коштів на проживання не вистачало. Для забезпечення безпеки дитини вона тимчасово, за домовленістю з батьками чоловіка, на деякий час залишила сина проживати разом з батьками позивача. Участь у вихованні дитини вона приймає, щодня спілкується з ним по відеозв`язку, систематично відвідує, передає кошти на утримання дитини. Проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує, прохає шлюб розірвати. Доказів на підтвердження зазначених сторонами обставин про місце мешкання дитини на теперішній час суду не надано. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 05 січня 2018 року уклали шлюб, який зареєстрований у Московському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 04, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05 січня 2018 року (а.с.05). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.06). Як зазначає позивач сторони з весни 20022 року не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, про що в свою чергу відповідачка не заперечувала. Шлюб має формальний характер, як зазначив позивач збереження сім`ї та подальше спільне проживання є неможливим. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки сторони у встановлений законом строк заяву про розірвання шлюбу не відкликали, обидва бажають розірвати шлюб, про що свідчать їхні заяви, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, шлюб сторін розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідачки, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка клопотання про відновлення дошлюбного прізвища не заявила. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved