Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

У серпня 2024 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» заборгованість в загальному розмірі - 140323,03 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 05.10.2021 року [PERSON] уклав з Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково - касове обслуговування банківського / рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 98205348000. Позичальник, в порушення умов Договору, свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, АТ «УКРСИББАНК» відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» на підставі Договору факторингу № 254 від 23.01.2024 року право вимоги до відповідача за вищевказаним Договором. Таким чином ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до відповідача та стало новим кредитором за вищевказаним Договором. Загальна сума заборгованості відповідача у відповідності до Реєстру боржників до договору факторингу № 254 від 23.01.2024 складає 140323,03 грн. (заборгованість за основним боргом 74944,87 грн., заборгованість за відсотками 65378,16 грн., заборгованість за комісіями 0,0 грн., а всього 140323,03 грн.). Таким чином, відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 254 від 23.01.2024 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 140323,03 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 74944,87 грн., заборгованість за відсотками 65378,16 грн. Не погодившись із позовними вимогами, представником відповідача подано до суду відзив на позову заяву, відповідно до якого вказує наступне. Доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язки. Тобто доведеність видачі кредиту, наявності та розміру суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, що узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року. Матеріали справи не містять жодного доказу з цього приводу. В матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних порушень, виписки по картковому купку, тощо, на підтвердження перерахування відповідно до умов Договору позики коштів на рахунки відповідача. У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Матеріали справи не містять доказів навіть того, яким чином було нараховано заборгованість по відсоткам у розмірі 65378,16 грн. (фактично надано виключно договір факторингу з сумами, які було відступлено і все). Тобто не можливо навіть зрозуміти на яку суму нараховано відсотки, за який період та яким чином. А тому дані вимоги є необґрунтованими, недоведеними та нічим не підтвердженими. У випадку якщо суд прийде до висновку про задоволення позову, то просить суд розстрочити виконання рішення суду. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив відповідно до якого вказує наступне. Із змісту Договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково - касове обслуговування банківського / рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 98205348000 від 05.10.2021 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування тощо. [PERSON] погодився на укладення такого договору і на таких умовах, про що свідчить підписаний власноруч відповідачем Договір, Анкета заява про надання споживчого кредиту. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Факт отримання та користування кредитними коштами підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, яка додана до відповіді на відзив. Враховуючи, що відповідач, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов`язання по їх поверненню і сплаті процентів за користування грошима не виконав, правомірності договору не спростував, Позивач вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме заборгованості за кредитом у розмірі 140323,03 грн. (заборгованість за основним боргом 74944,87 грн., заборгованість за відсотками 65378,16 грн., заборгованість за комісіями 0,0 грн., а всього 140323,03 грн.). У позові позивач зазначав, що розмір заборгованості за кредитним договором становить суму, що зазначена в Реєстрі боржників до договору факторингу № 254 від 23.01.2024 і з цього часу позивач жодних нарахувань боргу по тілу кредиту, відсотках, тощо не здійснював. Саме виписка з особового рахунку, яка надана первісним кредитором та яка додана до матерів справи підтверджує ні лише видачу кредитних коштів, а й їх рух, нарахування відсотків, комісії, тобто наявну заборгованість за кредитним договором. Отже, позивач вважає, що заперечення представника відповідача щодо позовних вимог є необґрунтованими. Щодо клопотання представника відповідача про розстрочення суми боргу у разі часткового задоволення позову, зазначаємо, що відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання рішення суду відноситься до Процесуальних питань , пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) Глава VI ЦПК України. Отже, заявлене представником відповідача клопотання є передчасним та на стадії розгляду справи по суті й прийняття рішення по суті спору не вирішується. Представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого вказано наступне. Будь-якого розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором з якого можна було б зрозуміти порядок нарахування заборгованості в справі відсутній, відсутні будь-які документи які б містили суми на яку нараховуються проценти, розміру процентної ставки за якою здійснено розрахунок відсотків, періоду за який здійснено розрахунок відсотків тощо, а тому неможливо встановити порядок утворення сум, зазначених позивачем, період її утворення, правову природу нарахованих процентів, їх розмір. Отже, за відсутності належним чином обґрунтованого розрахунку заборгованості, суд позбавлений можливості встановити розмір заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом чи неустойкою, порядок нарахування відсотків (розмір процентної ставки), період їх виникнення та нарахування, що унеможливлює встановлення обгрунтованості вимог банку про стягнення коштів в розмірі вказаному у позові, в тому числі відсотків, а тому в задоволенні позову про стягнення заборгованості за процентами, необхідно відмовити. Так п. 2.1.1. договору було передбачено, що строк дії ліміту кредитування по 20.10.2023 року. Згідно виписки, яку надав позивач по даній справі після 20.10.2023 банк продовжував нараховувати відсотки по кредиту, що є протиправним. Сума нарахованих відсотків після закінчення строку кредитування становить 8523,09 грн. Всі відсотки які були нараховані після 20 жовтня 2023 року нараховані неправомірно і є всі підстави для відмови у задоволенні вказаних вимог. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав до суду клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, а розгляд справи провести без участі представника позивача. Не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. [PERSON] підписав Анкету-Заявку на надання кредиту, а якій просив Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК» відкрити клієнту на умовах Тарифного плану «Картка з лімітом для своїх» поточний рахунок, який обслуговується згідно цього Договору-анкети, з строком дії ліміту кредитування на 24 міс., з сумою кредитного ліміту 80 000,00 грн. Строк користування кредитом 60 міс. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. При цьому, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлену договором суму кредитних коштів на умовах, передбачених договором. Відповідач отримав у кредит обумовлені договором грошові кошти, скористався наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за вищезазначеним Договором не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Згідно виписки за картковим рахунком клієнта за період з 05.10.2021 року по 06.11.2024 року АТ «УКРСИББАНК» вбачається, що відповідач дійсно отримав грошові кошти за кредитним договором та користувався ними. Між відповідачем та АТ «УКРСИББАНК» склалися кредитні правовідносини, у яких праву кредитодавця вимагати повернення наданих у кредит грошових коштів, кореспондує обов`язок позичальника повернути отримані у кредит кошти на умовах обумовлених укладеною між ними угодою. У подальшому, 23 січня 2024 року між АТ «УКРСИББАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» було укладено Договір факторингу № 254, відповідно до умов якого клієнт передає (відступає) фактору в якості нового кредитора за плату, а фактор приймає належні клієнту права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між первинним кредитором (кредитодавцем) і боржниками (портфель заборгованості). Згідно з Витягом з Реєстру боржників до договору факторингу № 254 від 23 січня 2024 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» перейшло право вимоги за кредитним договором № 98205348000 від 05 жовтня 2021 року, укладеним з відповідачем. У вказаному Витягу з Реєстру боржників зазначено, що загальна сума заборгованості становить 140323,03 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 74944,87 грн.; заборгованість за відсотками - 65378,16 грн. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» є правонаступником Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» та стало новим кредитором у зобов`язанні за кредитним договором, який укладений з [PERSON] . Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідач заборгованість за вищезазначеним кредитним договором так і не сплатив. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит, яке підлягає судовому захисту. З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів за кредитним договором та не повернув отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов`язань, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 98205348000 від 05.10.2021 року у загальному розмірі 140 323,03 грн., а отже позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» підлягають задоволенню. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» підлягають задоволенню. Щодо вимоги відповідача розстрочити виконання рішення суду, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно ч. 1 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Відповідно до ч.ч. 3-5 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26 червня 2013 року, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника. Ураховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, зважаючи на встановлені факти та обставини, які підтверджують ускладнення виконання рішення суду відповідачем, з урахуванням балансу майнових інтересів сторін, виходячи із загальних засад, встановлених нормою статті 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи фінансовий стан відповідача та намір сплатити заборгованість, шляхом розстрочення виконання судового рішення, суд приходить до висновку про задоволення заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду строком на дванадцять місяців, щомісячними платежами в рівних частинах по 11693,58 грн Суд звертає увагу, що розстрочення виконання рішення суду - не є способом уникнення відповідачем відповідальності, а, навпаки, створює чіткі умови для подальшого виконання рішення суду як перед стягувачем, так і перед боржником. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (у зв`язку зі зверненням позивача до суду через електронний суд 0,8 ставки судового збору). На підставі ст.ст. 526, 634, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved