Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Представник позивача Хомляк О.Р. через підсистему «Електронний суд» звернулася до Личаківського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 2569761223 від 30 грудня 2023 року у розмірі 43887, 50 грн, з яких 5000,00 грн тіло кредиту та 38887, 50 грн. проценти, покликаючись на невиконання останнім взятих на себе зобов`язань. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 04 листопада 2024 року дану справу направлено за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 грудня 2024 року таку передано на розгляд судді Мички Б.Р. Ухвалою судді від 03 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали подати до суду у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України відзив на позовну заяву. Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками за місцем проживання. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач у порядку п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України вважається такою, якій вручено судове рішення. Відповідач відзив на позов не подав, жодних заяв/клопотань ним не заявлено. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4ст.263 ЦПК України). У відповідності до п.1 ч.2ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк (ст.ст.526,530 ЦК України). За умовамист.629 ЦК Українидоговір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст.1054ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положенняпараграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст.1048 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України). Як регламентовано ст.13 Закону «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначенимиЗаконом України"Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). 30 грудня 2023 року між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір надання коштів у позику № 2569761223 у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора mb8xwe8aa, про що зазначено у самому договорі в графі «Реквізити сторін». Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. За умовами договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у сумі 5 000, 00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти. За обумовленими та погодженими на власний розсуд сторонами визначено наступні умови: строк позики 30 днів, до 29 cічня 2024 року; знижена процентна ставка 1, 99 % на день; базова процентна ставка 2,99% на день. Загальна вартість кредиту становить 43887, 50 грн (5 000, 00 грн тіло кредиту; 38887, 50 грн проценти). Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 висловлено правову позицію, щост.204 ЦК Українизакріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Судом установлено, що позивачем умови укладеного договору виконано та надано відповідачу 5 000,00 грн кредиту, які перераховано на карту відповідача, яку ним зазначено у договорі. Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, докази протилежного у матеріалах справи відсутні, та обов`язковості договору для сторін, доводи позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 5000,00 грн є підставними та підлягають задоволенню. Розглядаючи вимоги про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 38887, 50 грн, то такі задоволенню не підлягають, так як позивачем не надано детальний розрахунок заборгованості, який містив би порядок, розмір і час нарахування, а тому вказане унеможливлює суд здійснити дослідження та перевірку такого. Оскільки за положеннями ч.5 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому установлені у своїй сукупності обставини свідчать щодо не підтвердженості позивачем позовних вимог у розмірі 38887, 50 грн, що має наслідком відмови у позові в цій частині. Суд акцентує увагу, що відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому справа вирішується за наявними матеріалами. Водночас неподання відзиву відповідачем не звільняє позивача від тягару доказування. Принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом(постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13, від 23 листопада 2022 року у справі № 208/6630/19). У порядку ст.141ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 261, 54 грн судового збору, пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed