Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

24.10.2024 року акціонерне товариство «Комерційний банк «Глобус» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що 21.08.2020 року між акціонерним товариством «Комерційний банк «Глобус» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту АТ «КБ «Глобус» для фізичних осіб шляхом подачі заяви-анкети на приєднання до вказаного Договору. У Заяві-анкеті позичальником зазначено власні персональні дані, погоджено умови кредитування та графік платежів: сума кредиту 38\~921,96 грн., строк кредитування 36 місяців з 21.08.2020 року по 20.08.2023 року, пільговий період 8 місяців з 21.08.2020 року по 21.04.2021 року, комісія за управління кредитом 3,00 %, розмір процентної ставки 0,0001%, схема повернення кредиту ануїтет, реальна процентна ставка 65,13582 %. Станом на 01.08.2024 року заборгованість позичальника за Договором становить 35\~309,86 грн., з яких: 11\~956,66 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 23\~353,20 грн. прострочена заборгованість по комісіям (процентам). Банком на адресу позичальника направлено вимогу про погашення заборгованості. Але, вимоги Банку не виконані, заборгованість не сплачено. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 309,86 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався. Представник позивача АТ «КБ «Глобус» Мала В.В. письмово просила розглянути справу без участі представника, позовні вимоги підтримала. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час, дату, місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд постановив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. У ході судового розгляду встановлено, що 21.08.2020 року між АТ «КБ «Глобус»» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту АТ «КБ «Глобус» для фізичних осіб шляхом подачі заяви-анкети на приєднання до вказаного Договору. У Заяві-анкеті позичальником зазначено власні персональні дані, погоджено умови кредитування та графік платежів: сума кредиту 38 921,96 грн., строк кредитування 36 місяців з 21.08.2020 року по 20.08.2023 року, пільговий період 8 місяців з 21.08.2020 року по 21.04.2021 року, комісія за управління кредитом 3,00 %, розмір процентної ставки 0,0001%, схема повернення кредиту ануїтет, реальна процентна ставка 65,13 % (а.с. 5-14). АТ КБ «Глобус» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 01.08.2024 року має заборгованість в розмірі 35 309,86 грн., з яких: 11 956,66 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 23 353,20 грн. прострочена заборгованість по комісіям (процентам) (а.с. 22-28). 06.10.2023 року позивачем направлена вимога відповідачу про повернення кредиту (а.с. 16-17). Але, вимоги Банку не виконані, заборгованість не сплачено. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1062 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням вищезазначеного та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що шляхом підписання Заяви-Анкети між банком та відповідачем 21.08.2020 року укладено кредитний договір, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачу грошові кошти. Однак, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 01.08.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 35 309,86 грн., з яких: 11 956,66 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 23 353,20 грн. прострочена заборгованість по комісіям (процентам). Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь АТ «КБ «Глобус» заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд виходить із наступного. Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 року у справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження вказаних витрат суду надано договір № 010224 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01.02.2024 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3352 від 29.05.2008 року; акт № 40421114 прийому-передачі послуг від 01.02.2024 року; платіжну інструкцію кредитового переказу коштів від 20.09.2024 року. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 9 028,00 грн., з яких: 3 028,00 грн. судовий збір, 6 000,00 грн. витрати на правничу допомогу. Враховуючи викладене,

Outcome: approved