Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

06.09.2024 [PERSON] , в особі представника - адвоката Панкратова Ю.В. звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить визнати незаконним та скасувати рішення АТ «Акцент-Банк» про відмову від підтримання ділових відносин, визнати правочин недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.08.2020 року позивачем було відкрито банківський рахунок в одному з відділень банку відповідача. 25.07.2024 року відповідач у мессенджері «Телеграм» надіслав [PERSON] повідомлення про розірвання договорів і закриття рахунків б/н, у якому повідомив останнього, зокрема, що банком було прийнято рішення, згідно з яким будуть розірвані укладені з ним договори та закриті поточні рахунки, на підставі абзацу третього частини 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта. Однак, позивачу не надано для ознайомлення дане рішення. Згідно з довідкою про закриття картки/рахунку від 13.09.2024, відповідач закрив рахунки позивача 14.08.2024. [PERSON] намагався у досудовому порядку врегулювати зазначений спір, виходив на зв`язок із уповноваженими особами банку та неодноразово повідомляв останнім, що готовий надати відповідні пояснення для доведення легального походження доходів, які відповідач вважає такими, що підпадають під умови ризиковості. Однак, уповноважені особи відповідача не відмовилися від своєї позиції відносно розірвання ділових відносин, незважаючи на намір [PERSON] надати пояснення відносно походження отриманих ним доходів. Представник позивача вважає, що банк не обґрунтував чому він вважає, що доходи позивача є такими, що підпадають під категорію ризикованості, не зазначив за який період доходи позивача підпадають під дану категорію та чому необхідно розірвати ділові відносини із останнім. У період з 15.05.2018 по 24.02.2022 обсяг доходу дружини позивача [PERSON] склав 2 031 000,00 грн., що підтверджується податковими деклараціями платника єдиного податку фізичної особи-підприємця та квитанціями про прийняття пакету документів (річних звітів). Крім того, позивач у шлюбі зі своєю дружиною придбали ТЗ марки SMART, модель - FORTWO ELECTRIC, рік випуску - 2013 року, власник авто позивач - [PERSON] , яке в подальшому було продано за 300 000,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу № 2342/2023/4159225 від 17.11.2023. Таким чином, за період з 2018 по 2024 роки родина позивача отримала дохід у 2 331 000,00 грн. Також позивач отримував допомогу від держави на проживання, як внутрішньо переміщена особа у період з 08.11.2022 року по 21.02.2024 року на загальну суму 34 000,00 грн., що підтверджується відповідною випискою з карткового рахунку «Монобанк». Так, позивачем з метою купівлі долару США за гривні через банк відповідача (обмін валют) неодноразово вносились грошові кошти (спільне сумісне майно подружжя) на поточний рахунок останнього відкритий у банку. Разом з тим, позивачу було перераховано кошти з банківського рахунку відкритого в ПАТ АБ «Укргазбанк» на банківський рахунок відкритий у банку відповідача у розмірі 50 000,00 грн., у зв`язку з розірванням уповноваженими особами ПАТ АБ «Укргазбанк» ділових відносин з ним. Представник позивача посилався на те, що Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» чітко передбачено випадки, коли факт ненадання документів зумовлює обов`язок суб`єкта первинного фінансового моніторингу встановити клієнту неприйнятно високий рівень ризику, зокрема, за приписами частини шостої статті 7 Закону, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною. Отже, банк зобов`язаний підтвердити існування правових підстав, для застосування положень частини першої статті 15 вказаного Закону. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням оновленої позовної заяви поданої 13.09.2024, просив суд визнати незаконним та скасувати рішення АТ «Акцент-Банк» б/н відносно [PERSON] про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору; визнати недійсним односторонній правочин, вчинений АТ «Акцент-Банк» про розірвання укладеного з позивачем договору (Угоди від 17.08.2020 року), який був розірваний банком 14.08.2024, а також понесені судові витрати. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2024 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 13.09.2024 року через канцелярію суду на виконання вимог вищезазначеної ухвали від представника позивача - адвоката Панкратова Ю.В. надійшла оновлена редакція позовної заяви. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання на 06.11.2024 року. 07.10.2024 через систему „Електронний суд" від представника відповідача АТ «Акцент-Банк» Омельченка Є.В., надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, мотивуючи тим, що позивач підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та 23 липня 2024 відкрив рахунок в АТ «А-Банк». 25 липня 2024 до банку надійшов платіж на рахунок позивача з відповідним призначенням, з якого банк і дізнався інформацію щодо розриву відносин між [PERSON] та ТОВ АБ «Укргазбанк». Посилаючись на ст. ст. 1, 7, 11, 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», банком було прийнято рішення про встановлення позивачу статусу «неприйнятно-високого ризику» та розриву ділових відносин, про що банк повідомив клієнта і запросив у нього реквізити в іншому банку для перерахування коштів з рахунку. Позивачем було отримано дане повідомлення та надано реквізити для перерахунку коштів. Кошти було перераховано 14.08.2024.Враховуючи викладене просив суд відмовити у задоволені позовних вимог та стягнути з позивача судові витрати на оплату правової допомоги в розмірі 5 000,00 грн. 17.10.2024 через систему „Електронний суд" представник позивача - адвокат Панкратов Ю.В. надав відповідь на відзив, відповідно до якої наголошував на тому, що позивач намагався в досудовому порядку врегулювати вказаний спір та надав детальні пояснення відповідачу із підтверджуючими документами щодо легальності отриманих ним доходів на відповідний банківський рахунок. 06.11.2024 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів. Витребувано у АТ «Акцент-Банк» належним чином завірену копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, копію договору № SAMABWFC10073357752 від 17.08.2020 року. Підготовче судове засідання відкладено на 11.12.2024 року. 18.11.2024 представником відповідача АТ «Акцент-Банк» Омельченком Є.В. надано заперечення, посилаючись на норми Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» заперечував щодо доводів представника позивача, зазначених у відповіді на відзив, що банк не є необмеженим у праві переоцінки ризику клієнта та у складанні висновку повинен надавати чіткі обґрунтування. 28.11.2024 на адресу суду від Акціонерного товариства «Акцент-Банк», на виконання вимог ухвали суду від 06.11.2024 року, надійшли витребувані документи. Крім того, 11.12.2024 на виконання зазначеної вище ухвали представником відповідача долучено до матеріалів справи копію паспорту споживчого кредиту за програмою „Кредитна картка" та довідку по рахунку. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 11.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив, у зв`язку з чим наполягали на задоволенні позову у повному обсязі. У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях, просив суд відмовити у їх задоволені. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, заперечення відповідача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 22.07.2020 [PERSON] звернувся до АТ „Акцент-Банк" та підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів, за якими позивач приєднався до Умов, Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.a-bank.com.ua., та які разом складають договір про надання банківських послуг. У подальшому, будучи клієнтом банку, позивач 17.08.20220 відкрив поточний рахунок зі встановленим кредитним лімітом, на підтвердження чого, представником відповідача долучений Print Screen екрану з бази даних банку, на якому [PERSON] тримає паспорт у відділенні банку, дата створення відповідає даті 17.08.2020. Даний факт сторонами не заперечувався. Згідно з частинами першою та другою статті 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частини перша та друга статті 1068 ЦК України). 25.07.2024 на рахунок позивача [NUMBER] відкритий у АТ „А-Банк" надійшов платіж з АБ „Укргазбанк" з призначенням: „Перерахування коштів [PERSON] , у зв`язку з відмовою в підтриманні ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин згідно з повідомленням про відмову в підтриманні ділових відносин від 22.07.2024", що підтверджується платіжною інструкцією № 15099_1 від 25.07.2024. Надалі, в мессенджер „Телеграм" відповідачем надіслано позивачу повідомлення про розірвання договорів і закриття рахунків б/н у якому повідомив останнього, зокрема, що банком було прийнято рішення, згідно з яким будуть розірвані укладені з позивачем договори та закриті поточні рахунки, на підставі абзацу третього частини 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму а фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта. Проінформовано [PERSON] також про те, що для перерахування залишку коштів на рахунок, відкритий в іншому банку, у строк до 5 днів від дня надсилання цього повідомлення про відмову, необхідно направити на електронну адресу [INFO] наступні документи: Print Screen екрану листа банку, в якому повідомлено про розірвання ділових відносин; заяву про перерахування залишку коштів на інший рахунок в іншому банку. 05.08.2024 АТ „А-Банк" прийнято від [PERSON] заяву про перерахування залишків коштів відповідно до якої, у зв`язку з отриманням від АТ „А-Банк" повідомлення про розірвання з ініціативи банку ділових відносин та закриття відкритих в банку рахунків, просив погасити невиконанні ним кредитні чи інші зобов`язання перед банком за укладеними договорами, закрити всі депозитні рахунки (в т.ч. ті депозитні рахунки, за якими термін виплати ще не настав) та перерахувати залишки коштів на рахунок відкритий в АТ „Ощадбанк". 14.08.2024 згідно з вказаною заявою АТ „А-Банк" було перераховано [PERSON] грошові кошти у сумі 49 803,61 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 157758001.1:WEB від 14.08.2024. Відповідно до довідки № FTL5-LP9S-6PAK-TGAC від 13.09.2024 з 28.09.2024 рахунки позивача [PERSON] були закриті. Таким чином, суд прийшов до висновку що відповідачем повідомленням про розірвання договорів і закриття рахунків вчинено в односторонньому порядку правочин, із змісту якого випливає юридичний наслідок цивільно-правового характеру - розірвання договірних правовідносин достроково, що тягне за собою припинення відповідних прав та обов`язків сторін. Згідно з частиною п`ятою статті 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банку надано право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Відповідно до частини першої статті 10 Закону "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення фінансової операції у разі, якщо фінансова операція містить ознаки такої, що згідно з цим Законом підлягає фінансовому моніторингу; від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Таким чином, враховуючи положення статті 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та статті 10 Закону "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" , норми яких є спеціальними в регулюванні спірних правовідносин, банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів. За загальним правилом, встановленим статтею 651 ЦК України, одностороння відмова від договору допускається лише у випадку, встановленому договором або законом. Банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта, зокрема, у разі наявності підстав, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту. Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей. Пунктом 39 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу. Проте, право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим. Судам необхідно в кожному випадку, виходячи з встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику (Правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 16.10.2018 у справі № 910/21320/17). Згідно з довідкою по клієнту підставою встановлення [PERSON] неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта банк визначив те, що пунктом 4.1.5 „Програми управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу" визначені випадки встановлення банком неприйнятно високого рівня ризику клієнта, в т.ч. виявлення фактів розірвання відносин особою з іншим банком (або іншою фінансовою установою), у зв`язку з виявленням факту розірвання відносин між позивачем та іншим банком, АТ „А-Банк" здійснив переоцінку ризику клієнта та встановив неприйнятно високий ризик, і за доводами банку вказані обставини і стали підставою для припинення договірних відносин з клієнтом шляхом одностороннього розірвання правочину. Наказом Міністерства фінансів України № 584 від 08.07.2017 затверджено Критерії ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, відповідно до пункту 3 Розділу 1 яких встановлено, що суб`єкти первинного фінансового моніторингу (до яких зокрема відносяться банки) розробляють власні критерії ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення з урахуванням цих Критеріїв, вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта, та особливостей діяльності суб`єкта. Також, відповідно до п. 17 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління НБУ від 26.06.2015р. №417 (надалі також - Положення НБУ №417), банк зобов`язаний розробити та затвердити такі окремі внутрішні документи з питань фінансового моніторингу, що мають оновлюватися з урахуванням змін до законодавства України та подій, що можуть вплинути на ризики легалізації кримінальних доходів/фінансування тероризму, зокрема, Програму управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу. Згідно з п. 24 Положення НБУ № 417 Програма управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу має включати порядок класифікації клієнтів та критерії (показники) для визначення рівня ризику клієнтів з урахуванням характеру здійснюваних фінансових операцій та їх регулярності (у тому числі для встановлення неприйнятно високого рівня ризику). На виконання Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 26.06.2015 № 417 та наказу Міністерства фінансів України № 584 від 08.07.2017 «Про затвердження Критеріїв ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення», АТ „Акцент-Банк" було розроблено власну Програму управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу затверджено Протоколом Правління АТ „А-Банк" № 22952117 від 06.05.2024. Суд відзначає, що право банку відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є абсолютним, а умовним, таким, що залежить від настання певних визначених Законом обставин, тобто лише за умови встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/21320/17, від 29.04.2020 у справі № 910/3245/19. Натомість, ні в самому відзиві, ні в долучених додатках відповідачем чітко не визначено переліку ризиків, що могли б свідчити про легалізацію (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення за участі позивача. Крім того, сам лише факт розірвання відносин між особою та іншим банком не є безумовною підставою для встановлення неприйнятно високого ризику ділових відносин з позивачем. При цьому, банком жодними належними та допустимими доказами не доведено обґрунтованості підстав вважати незаконними джерела походження доходів позивача, також не доведено й наявності у банківських операціях ознак відмивання доходів. За умовами ч. 8 ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк витребовує в органів державної влади, державних реєстраторів, банків, інших юридичних осіб інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для аналізу відповідності фінансової операції змісту його діяльності та фінансовому стану. Однак, відповідач своє право на витребування у позивача документів щодо уточнення інформації про клієнта на підтвердження чи спростування підстав припинення договірних відносин, не реалізував, відразу припинивши договірні відносини з клієнтом та зупинивши банківські операції по рахунку. У своїх доводах позивач зазначав, що він намагався у досудовому порядку врегулювати зазначений спір, виходив на зв`язок із уповноваженими особами АТ „А-Банк" та неодноразово повідомляв останньому, що готовий надати відповідні пояснення для доведення легального походження доходів, які відповідач вважає такими, що підпадають під умови ризиковості. Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною. Згідно з ст. 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, належать будь-які дії, пов`язані із вчиненням фінансової операції чи правочину з доходами, одержаними злочинним шляхом, а також вчиненням дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких доходів, чи володіння ними, прав на такі доходи, джерел їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуттям, володінням або використанням доходів, одержаних злочинним шляхом. Загальні вимоги щодо виконання банками законодавства України з питань фінансового моніторингу встановлені Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженим постановою правління Національного банку України від 19 травня 2020 № 65 (надалі - Положення № 65). Відповідно до пп. 3, 5 п. 8 Додатку № 12 до Положення № 65, банк має визначити у внутрішніх документах банку з питань ПВК/ФТ порядок відмови в передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» випадках від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) або проведення фінансової операції, що також має містити: складання висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення») у кожному випадку. Натомість, стороною відповідача до матеріалів справи не було долучено висновок з зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». АТ „А-Банк" не надано рішення банку про припинення ділових відносин, у зв`язку з чим, відсутня можливість встановлення органу чи посадової особи банку, яка прийняла вказане рішення за результатами оцінки ризику позивача. При цьому, суд зауважує, що довідку по клієнту підписано керівником департаменту фінансового моніторингу АТ „А-Банк", який є відповідальною особою з фінансового моніторингу, [PERSON] , який здійснював перевірку, втім рішення прийнято не на результаті перевірки документів. Крім того, з повідомлення про розірвання договорів і закриття рахунків неможливо встановити, які «обставини» чи «ризики» свідчили про те, що позивачем вчиняються будь-які дії, пов`язані із вчиненням фінансової операції чи правочину з доходами, одержаними злочинним шляхом, а також вчиненням дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких доходів, чи володіння ними, прав на такі доходи, джерел їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуттям, володінням або використанням доходів, одержаних злочинним шляхом. У силу вимог чинного законодавства такі обставини не дають підстав для припинення (розірвання) банком договірних відносин з клієнтом в односторонньому порядку. Іншим наданим представником позивача письмовим доказам (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, податкові декларації платника [PERSON] , квитанції, договір купівлі-продажу транспортного засобу, виписка з карткового рахунку „Монобанк") суд не надає оцінку, оскільки вони не стосуються спірних правовідносин та предмету позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, наявними в матеріалах справи документами належним чином спростовуються викладені в односторонньому правочині вчиненому АТ „Акцент-Банк" про розірвання укладеного з [PERSON] договору (Угоди від 17.08.2020 року), посилання на наявність підстав для припинення правовідносин сторін у зв`язку із встановлення клієнту неприйнятно високого ризику, що вказує на невідповідність такого правочину положенням ст. ст. 203 Цивільного кодексу України та в силу норми ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним. Враховуючи викладене, відповідач всупереч вимог ст. 87-88 ЦПК України не надав суду достатньої кількості доказів, у тому числі внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу, які підтверджували б існування правових підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення про відмову від підтримання ділових відносин, визнання правочину недійсним. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, на підтвердження надання правничої допомоги у розмірі 18 000,00 грн., до матеріалів справи долучено: копію договору про надання професійної правничої допомоги № б/н від 30.08.2024; Додаток № 1 до вказаного договору; копію ордера на надання правничої допомоги серії АІ № 1196010; Акт № 1 надання послуг до договору про надання професійної правничої допомоги № б/н від 30.08.2024 у якому зазначено, що до витрат на правничу допомогу адвокатом Панкратовим Ю.В. було включено: консультації щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку на суму 4 000,00 грн., складання позовної заяви на суму 8 000,00 грн., підготовка до подачі позовної заяви до канцелярії суду через підсистему „Електронний суд" на суму 3 000,00 грн., представництво інтересів клієнта у суді на суму 3 000,00 грн. Суд вважає, що консультації щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку на суму 4 000,00 грн., складання позовної заяви на суму 8 000,00 грн., підготовка до подачі позовної заяви до канцелярії суду через підсистему „Електронний суд" на суму 3 000,00 грн. є неспівмірною вимогою, оскільки подання позову охоплюється послугою «Складання позову». При цьому, подання позовної заяви через систему „Електронний суд" не потребує виготовлення копій документів та відправку поштової кореспонденції. Аналізуючи подані представником позивача докази на підтвердження витрат на правову допомогу адвоката за подання до суду позову, суд доходить до висновку, що з огляду на складність справи, ціну позову, витрати на правову допомогу підлягають стягненню у розмірі 10 000,00 грн. Оскільки, саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним по відношенню до складності даної справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved