Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

У квітні 2021 року позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON]., звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В обґрунтування позову зазначено, що 08.12.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] . На виконання умов попереднього договору позивач перерахувала на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 1000,00 Євро, також 1000,00 Євро на рахунок відповідача перераховано [PERSON] , з яким позивачка проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Пунктом 5 Договору визначено, що основний договір купівлі-продажу повинен бути укладений в строк до 01.03.2021 р. включно. Відповідачка умови Попереднього договору не виконала, у визначений договором строк не прибула до нотаріуса та не повідомила позивачка про необхідність прибути до нотаріуса для укладення основного договору купівлі-продажу квартири. 01.03.2021 року позивач направила відповідачу повідомлення у вайбер, яким проінформувала останню про відмову від правочину. Також зазначає, що після укладення попереднього договору з`ясувалося, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачці на праві власності належить лише 1/2 частина квартири. Враховуючи наведене, позивач просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 2000,00 Євро. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.04.2021 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористалася своїм правом та не направила до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.12.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.2. вказаного договору сторони домовилися, що покупець сплачує вартість квартири в наступному порядку: - кошти в розмірі 2000,00 Євро у вигляді завдатку протягом 5 робочих днів з моменту підписання даного договору; - кошти в розмірі 38000,00 Євро готівкою на момент оформлення акта приймання-передачу квартири. Квитанцією про здійснення переказу через систему MoneyGram № 58831267 підтверджується перерахування коштів [PERSON] на рахунок [PERSON] . Перерахування коштів [PERSON] підтверджується повідомленням системи міжнародних переказів [PERSON] , яке надійшло на електронну пошту [PERSON] (номер відстеження переказу 553 324 0060) та скріншотом сторінки особистого кабінету [PERSON] системи міжнародних переказів Western Union. 12.04.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор передає належне йому право вимоги згідно з попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , а новий кредитор приймає право вимоги, що належне первісному кредитору за попереднім договором. Згідно з п. 1.2. Договору, право вимоги, яке відступається первісним кредитором Новому кредитору згідно з даним Договором, полягає у праві вимагати стягнення (відшкодування іншим чином) грошових коштів в сумі 1000 (одна тисяча) Євро, які були перераховані первісним кредитором на рахунок [PERSON] 14.12.2020 згідно з Трекінг номером (номером відстеження) № 5533240060, на виконання попереднього договору. Пунктом 3.4. Попереднього договору купівлі-продажу квартири встановлений обов`язок продавця передати вищевказану квартиру вільною від реєстрації осіб, які в ній проживають та речей в строк до 01.03.2021 року. На момент передачі Сторони підписують акт прийому-передачі квартири. Пунктом 5 Попереднього договору визначено, що основний договір купівлі-продажу повинен бути укладений в строк до 01.03.2021 р. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги чинності правочину. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, другою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Такий правочин не створює ніяких юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України). Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд встановив, що між укладений між сторонами попередній договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально, а отже є нікчемним. На підставі ст. 216 ЦК України, кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. На підставі досліджених доказів суд прийшов до висновку, про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved