Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

26 липня 2024 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просить: визнати недієздатною громадянку [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , та призначити його опікуном [PERSON] . В обґрунтування заяви [PERSON] зазначив, що він є зятем [PERSON] , оскільки перебуває у шлюбі з її донькою, [PERSON] , що підтверджується відповідними документами. [PERSON] проживає разом із заявником та його дружиною за місцем їхнього фактичного проживання, що підтверджується відповідною довідкою. Також заявник зазначає, що [PERSON] є дитиною війни, що підтверджується відповідним посвідченням. Вона має значні проблеми зі здоров`ям, зокрема страждає на гіпертонічну хворобу III стадії, а у 2019 році перенесла гостре порушення мозкового кровообігу (ішемічний інсульт), що спричинило стійкі ускладнення. Заявник вказує, що внаслідок перенесеного інсульту стан здоров`я [PERSON] не покращується, що підтверджується висновками лікарсько-консультативної комісії (ЛКК). Зокрема, у неї спостерігаються правобічна геміплегія, порушення рівноваги, неможливість самостійного пересування та прийому їжі, значні когнітивні порушення, втрата пам`яті та дезорієнтація в часі й просторі. Крім того, заявник зазначає, що [PERSON] не може висловлювати свої думки, має труднощі у сприйнятті простору та предметів, не впізнає близьких осіб, не орієнтується у датах та подіях, а також страждає на порушення поведінки, депресивні стани та перепади настрою. У неї також спостерігається нетримання сечі та калу. Через вказані обставини заявник вважає, що [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного нагляду, медичного догляду та сторонньої допомоги. Вона перебуває на обліку у лікаря-невропатолога, однак через стан здоров`я самостійно себе обслуговувати не може. Заявник наголошує, що його дружина працює на державній службі, що потребує значної відповідальності та часу, тому на сімейній нараді було вирішено, що догляд за тещею здійснюватиме він самостійно. [PERSON] є пенсіонером за вислугою років, має добрий стан здоров`я, не зловживає алкоголем чи наркотичними речовинами, не має на утриманні малолітніх дітей та бажає доглядати свою тещу, оскільки вона для нього, як рідна мати. На підставі викладеного заявник просить суд визнати [PERSON] недієздатною та призначити його її опікуном. 27 січня 2025 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання заявника про призначення судово-психіатричної експертизи стосовно [PERSON] , [INFO] , з огляду на відсутність достатніх даних про наявність у неї ознак хронічного, стійкого психічного розладу, що перешкоджає усвідомленню значення своїх дій та керуванню ними, а також на те, що вона не перебувала на обліку у лікаря-психіатра та не проходила відповідного медичного огляду. На судовому засіданні [PERSON] заяву підтримав та пояснив, що [PERSON] після перенесеного інсульту та у зв`язку з гіпертонічною хворобою не може самостійно себе обслуговувати, має значні когнітивні порушення, втрату пам`яті, дезорієнтацію у часі та просторі, а також не усвідомлює значення своїх дій та не може ними керувати. Він зазначив, що вона потребує постійного стороннього догляду та контролю, які він здійснює, оскільки його дружина працює на державній службі та не має можливості надавати необхідний догляд. У зв`язку з цим заявник вважає, що судово-психіатрична експертиза є необхідною для встановлення її психічного стану. Представник заінтересованої особи на судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання за її відсутності. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази, перевіривши обставини наведені сторонами, суд дійшов таких висновків. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 24 жовтня 1998 року В.Олександрівським відділом реєстрації актів громадського стану Херсонської області, актовий запис № 38, встановлено, що заявник, [PERSON] , перебуває у шлюбі з [PERSON] , яка є донькою [PERSON] . Також відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25 вересня 1971 року Іщенським С/ЗАГС Великоолександрівського району, актовий запис № 20, підтверджується родинний зв`язок між [PERSON] та її донькою. Відповідно до довідки № 989 від 17 травня 2024 року, виданої Великоолександрівською селищною військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області, встановлено, що заявник, його дружина та [PERSON] спільно проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого 12 червня 2000 року Херсонським В.Олександрівським УСЗН, встановлено, що [PERSON] є дитиною війни. Згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії (ЛКК) № 1239 від 21 лютого 2024 року, виданим КНП «Великоолександрівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Великоолександрівської селищної ради, встановлено, що [PERSON] перенесла гостре порушення мозкового кровообігу (ішемічний інсульт) у 2019 році, що призвело до правобічної геміплегії помірної вираженості та необхідності постійного стороннього догляду. Повторним висновком ЛКК № 1238 від 21 лютого 2024 року підтверджено, що стан [PERSON] залишається важким, спостерігається ускладнення внаслідок перенесеного інсульту, вона потребує постійного стороннього догляду. Відповідно до статті 39\~ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Якщо суд відмовить у задоволенні заяви про визнання особи недієздатною і буде встановлено, що вимога була заявлена недобросовісно без достатньої для цього підстави, фізична особа, якій такими діями було завдано моральної шкоди, має право вимагати від заявника її відшкодування. Відповідно до частини третьої\~статті 296\~ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Відповідно до частини третьої\~статті 297\~ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до частини першої статті 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров`я. Для визначення фактичної можливості такої особи з`явитися в судове засідання, а також про можливість особисто дати пояснення по суті справи у разі необхідності суд може призначити відповідну експертизу. Системний аналіз вказаних положень закону свідчить, що визнання фізичної особи недієздатною є виключним заходом правового характеру, який можливий лише за наявності комплексних юридичних та медичних передумов. По-перше, для порушення справи необхідно, щоб заявник належав до переліку осіб, які мають право на звернення до суду, зокрема був членом сім`ї або близьким родичем особи, щодо якої ставиться питання про визнання недієздатною (частина третя статті 296 ЦПК України). По-друге, суд при розгляді такої справи повинен встановити, що особа внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Достатність таких обставин має бути доведена конкретними доказами, що можуть включати медичні документи, свідчення, але обов`язково підтверджуватись висновком судово-психіатричної експертизи. По-третє, порядок розгляду справи є спеціальним і передбачає участь не лише заявника, але й самої особи, щодо якої вирішується питання недієздатності, її адвоката та представника органу опіки та піклування (частина перша статті 299 ЦПК України). Суд самостійно оцінює, чи може особа бути присутньою на засіданні особисто, і в разі необхідності може ініціювати проведення експертизи для визначення її фактичного стану. З матеріалів справи встановлено, що заявник, будучи зятем [PERSON] , не є особою, яка належить до категорії близьких родичів, визначеної законодавством, та може бути визнаний членом її сім`ї лише за умови підтвердження факту спільного проживання та ведення спільного господарства. Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України, право на подання заяви про визнання фізичної особи недієздатною мають члени сім`ї або близькі родичі. Разом з тим, тесть і теща не входять до переліку близьких родичів за нормами чинного законодавства. Таким чином, для визнання заявника особою, яка має право подати таку заяву, необхідно довести наявність між ним та [PERSON] фактичних сімейних відносин, що включають спільне проживання, ведення господарства та догляд за нею, що може бути підтверджено відповідними доказами. Відповідно до довідки № 989 від 17 травня 2024 року, виданої Великоолександрівською селищною військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області, встановлено, що заявник, його дружина та [PERSON] проживають за однією адресою: [ADDRESS] . Проте зазначена довідка лише підтверджує факт реєстрації чи фактичного місця проживання, але не свідчить про наявність між заявником та [PERSON] спільного побуту, ведення господарства чи надання постійної допомоги та догляду. Також довідка не є достатнім доказом того, що між заявником і [PERSON] існують сімейні зв`язки у розумінні статті 3 Сімейного кодексу України, що включають спільні права та обов`язки. Вона не підтверджує наявності фінансової підтримки з боку заявника, забезпечення нею потреб у харчуванні, медичному догляді та інших життєво важливих питаннях. Таким чином, сам факт проживання заявника разом із тещею не є беззаперечним доказом його належності до кола осіб, які мають право на подання заяви про визнання її недієздатною. Крім того, вказана довідка, а також свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 25 вересня 1971 року Іщенським С/ЗАГС Великоолександрівського району, підтверджують факт наявності у [PERSON] доньки, [PERSON] , яка проживає разом із нею. Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України, до осіб, які мають право звертатися із заявою про визнання фізичної особи недієздатною, належать члени сім`ї або близькі родичі. Донька належить до категорії близьких родичів, що передбачено законодавством, і, відповідно, має беззаперечне право звертатися до суду з такою заявою. Таким чином, у справі наявні докази того, що особою, яка має належний правовий статус для подання відповідної заяви, є донька [PERSON] , а не її зять, що ставить під сумнів процесуальне право заявника на звернення до суду з таким клопотанням. Що стосується підстав для визнання [PERSON] недієздатною, суд зазначає, що відповідно до статті 39\~ЦК України фізична особа може бути визнана недієздатною виключно у разі, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Для встановлення таких обставин необхідно подати докази, що підтверджують існування саме психічного розладу, а не лише фізичних чи когнітивних обмежень. У матеріалах справи відсутні медичні документи, які б підтверджували діагноз хронічного, стійкого психічного розладу у [PERSON] . Долучені висновки лікарсько-консультативної комісії (ЛКК) свідчать лише про наявність у неї наслідків перенесеного інсульту, що спричинило порушення рівноваги, мовлення, пам`яті, зору та слуху, нетримання сечі та калу, а також необхідність постійного стороннього догляду. Втім, вказані стани не є беззаперечним свідченням наявності психічного розладу, що є обов`язковою умовою для визнання особи недієздатною. Заявник посилається на те, що [PERSON] має значні когнітивні порушення, не впізнає своїх родичів, не орієнтується у часі та просторі, не може висловлювати свої думки. Однак ці обставини не підтверджені жодним медичним висновком спеціаліста-психіатра. Водночас заявник сам повідомив, що не звертався до лікаря-психіатра для огляду [PERSON] , а також що вона не перебувала на обліку у психіатра та не проходила жодного психіатричного обстеження. Крім того, у матеріалах справи відсутній висновок судово-психіатричної експертизи, яка є ключовим доказом у таких справах. Відповідно до статті 298 ЦПК України, суд призначає таку експертизу лише за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я особи. Враховуючи, що жодного підтвердження психіатричного діагнозу не надано, суд не вбачає достатніх підстав для призначення судово-психіатричної експертизи. Суд також враховує, що згідно з усталеною судовою практикою, фізичні обмеження, навіть тяжкі, самі по собі не є підставою для визнання особи недієздатною. Важкий стан здоров`я, необхідність догляду чи втрати когнітивних функцій можуть бути підставами для встановлення опіки, але не для визнання особи недієздатною без доведеного факту стійкого психічного розладу, що позбавляє її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Таким чином, суд дійшов висновку, що заявником не подано доказів, які б підтверджували наявність у [PERSON] хронічного, стійкого психічного розладу, що є необхідною умовою для визнання її недієздатною. Відсутність таких доказів унеможливлює задоволення заяви про визнання її недієздатною. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed