Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика», Товариство) через підсистему «Електронний суд» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №314605-КС-001 від 20.05.2021 у загальному розмірі 39066,69 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20.05.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір №314605-КС-001 про надання кредиту, шляхом обімну електронними повідомленнями та підписання у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами вказаного договору ТОВ «Бізнес Позика» надало позичальнику грошові кошти у розмірі 40000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник у свою чергу зобов`язалась повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,8651375 процентів за кожен день користування кредитом. Також, 01.08.2021 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до договору №314605-КС-001 від 20.05.2021, за умовами якої Товариство надало позичальнику додатково кредит в сумі 11000 грн. 20.10.2021 шляхом укладення між сторонами додаткової угоди було продовжено термін дії договору до 04.05.2022 та погоджено внесення змін щодо строку кредиту терміном на 350 днів. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . Однак, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку із чим за нею утворилась заборгованість, яка станом на 16.08.2024 становить 39066,69 грн та складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 21798,53 грн, а також суми прострочених платежів по відсотках у розмірі 17268,16 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку належним чином не виконала свого обов`язку з повернення кредитних коштів у визначені договором строки, позивач був змушений звернутися до суду із вказаним позовом відповідно до вимог якого просив суд стягнути з [PERSON] на свою корить вказаний розмір заборгованості, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Окрім того, у поданій до суду позовній заяві позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2024 для розгляду цивільної справи №752/20268/24 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року задоволено клопотання ТОВ «Бізнес Позика» та витребувано від Акціонерного товариства «А-Банк» докази, а саме: письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я відповідача; письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 20.05.2021 (дата видачі кредиту) по 04.05.2022 (дата закінчення терміну кредитування). 06.11.2024 від Акціонерного товариства «А-Банк» надійшла запитувана судом інформація. Відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень щодо суті спору, а також заява про проведення розгляду справи з повідомленням учасників справи, або ж повідомлення про адресу іншого місця проживання, від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідач належним чином повідомлялась про розгляд справи. Зокрема, копія позовної заяви з додатками до неї у відповідності до вимог частини сьомої статті 43 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) були направлені позивачем на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача (штрих-код 0504054873300). Копія ухвали суду від 07 жовтня 2024 року направлялася на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача рекомендованим листом з повідомленням, який повернувся на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не подала до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі частини восьмої статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика»підлягають задоволенню з огляду на таке. Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, ТОВ «Бізнес Позика» 20.05.2021 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №314605-КС-001 про надання кредиту. 20.05.2021 [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №314605-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Убачається, що 20.05.2021 сторонами було укладено договір №314605-КС-001 про надання кредиту, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-2956. Згідно з пунктом 1 договору було визначено, що кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 40000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». За змістом абзацу другого вказаного пункту сторони визначили, що типом кредиту є кредит; строк кредиту - 24 тижні; процентна ставка фіксована - 0,86513750 в день; комісія за надання кредиту - 6000 грн; загальний розмір наданого кредиту - 40000 грн; термін дії договору до 04.11.2021; орієнтовна загальна вартість кредиту - 87960 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка 3590,28 процентів. Відповідно до пункту 2 договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредитну згідно графіку платежів. У пункті 3 укладеного між сторонами договору №314605-КС-001 від 20.05.2021 було визначено графік платежів, за яким останнім днем внесення останнього платежу в рахунок погашення кредиту визначено 04.11.2021. Перерахування відповідачу на банківську картку № [NUMBER] грошових коштів 20.05.2021 у сумі 40000 грн (двома платежами по 20000 грн) підтверджується довідками ТОВ «ФК «Елаєнс» від 31.08.2024 та випискою по особовому рахунку відповідача, наданою АТ «А-Банк» на виконання ухвали суду від 07 жовтня 2024 року про витребування доказів. Також, з матеріалів справи убачається, що 01.08.2021 ТОВ «Бізнес Позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти додаткову угоду до договору №314605-КС-010 про надання кредиту від 20.05.2021. 01.08.2021 [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення додаткової угоди до договору №314605-КС-010 про надання кредиту від 20.05.2021, на умовах визначених офертою. Додаткову угоду №1 до договору №314605-КС-010 про надання кредиту від 20.05.2021 підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-7777. Згідно з пунктом 1 додаткової угоди №1 сторони погодили, що станом на 01.08.2021 сума неповернутого позичальником кредиту становить 33334,08 грн. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 кредит збільшився, на 11000 грн та кредитодавець, на умовах викладених у договорі, збільшує суму кредиту, а позичальник отримує збільшення суми кредиту та, зобов`язується повернути кредит збільшений на 11000 грн у строки та на умовах, викладених у договорі. Після збільшення суми кредиту загальна сума отриманого та неповернутого позичальником кредиту складатиме 44334,08 грн. Умовами пунктів 3-6 додаткової угоди №1 сторони також продовжили строк кредиту на 73 дні, а також термін дії основного договору до 16.01.2022. Визначили, що після укладення додаткової угоди та збільшення суми кредиту загальна сума отриманого кредиту становить 44334,08 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 2247,02 процентів, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 89324,83 грн. Комісія за зміну умов договору 1650 грн. Згідно наданої суду копії роздруківки про переказ грошових коштів від 01.08.2021, відповідачу на картку [NUMBER] було перераховано 11000 грн. Указана інформація також підтверджується наданою АТ «А-Банк» випискою з карткового рахунку [PERSON] . Окрім того, 20.10.2021 ТОВ «Бізнес Позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти додаткову угоду №2 до договору №314605-КС-010 про надання кредиту від 20.05.2021. 20.10.2021 [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення додаткової угоди до договору №314605-КС-010 про надання кредиту від 20.05.2021, на умовах визначених офертою. Додаткову угоду №2 до договору №314605-КС-010 про надання кредиту від 20.05.2021 підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-9154. Згідно з пунктом 1 додаткової угоди №2 сторони підтвердили, що станом на 20.10.2021 у позичальника наявна заборгованість за основним договором у розмірі 34971,97 грн, що включає суму кредиту в розмірі 34971,97 грн, а також проценти за користування кредитом у розмірі 7648,08 грн. Пунктами 3-5 додаткової угоди №2 її сторони домовились встановити процентну ставку за користуванням кредиту в наступному розмірі: з 20.10.2021 до 17.11.2021 (включно) 0,8651375% в день, а з 18.11.2021 - 0,8651375% в день. Крім того, сторони продовжили терміни дії основного договору до 04.05.2022, строк кредиту до 350 днів, а також встановили новий графік платежів для погашення заборгованості. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 20.05.2021 по 16.08.2024 та станом на останню дату у відповідача наявна заборгованість за договором №314605-КС-001 від 20.05.2021 про надання кредиту в загальному розмірі 39066,69 грн, з яких суми прострочених платежів за тілом кредиту - 21798,53 грн, суми прострочених платежів за процентами - 17268,16 грн. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до частини першої статті 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №191/5077/16-ц (провадження №61-17422св18) зазначено, що «положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Так, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року №675-VIII. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення частини п`ятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частиною шостою статті 11 вказаного Закону передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до положень частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону). За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19 зазначає, що «з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів». З досліджених матеріалів справи встановлено, що відповідачем було прийнято пропозицію (оферту) укласти електронний кредитний договір та додаткові угоди до договору, розміщені позивачем на веб-сайті www.my.bizpozyka.com, шляхом реєстрації та заповнення заявки з накладенням електронного підпису одноразовими ідентифікаторами G-2956, G-7777 та G-9154, надісланим кредитором у смс-повідомленні засобом зв`язку. Такі дії сторін свідчать про укладення договору з дотриманням встановленої Законом України «Про електронну комерцію» форми правочину. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями частини першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до приписів частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Як було зазначено вище судом, позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача прострочені платежі за тілом кредиту в сумі 21798,53 грн, а також суму прострочених платежів за процентами у розмірі 17268,16 грн, що разом складає 39066,69 грн. У цій справі судом встановлено, що доказів на погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту у сумі 21798,53 грн та заборгованості за процентами у сумі 17268,16 грн матеріали справи не містять, відтак, вимоги ТОВ «Бізнес Позика» про їх стягнення є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, розрахунок позивача містить відомості про щоденне нарахування платежів за процентами за період з 20.05.2021 по 04.05.2022, тобто в період строку дії договору та в межах строку кредитування, у зв`язку з чим суд уважає вимогу позивача про стягнення з відповідача суми прострочених платежів за процентами - 17268,16 грн обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Тому, відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved