Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 12.01.2015 року у розмірі 6504,58 грн., а також стягнути з неї судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання батьківських послуг, у зв`язку з цим підписав заяву №б/н від 12.01.2015 року. [INFO] позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.07.2018 року. Спадкодавцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . Позивачем 2401.2021 року була направлена претензія кредитора до Першої покровської державної нотаріальної контори та 02.02.2021 року отримано відповідь. Відповідач прийняв спадщину до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 12.01.2015 року становить 6504,58 грн. Не погодившись з позовними вимогами, представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано наступне. Факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є єдиним спадкоємцем та прийняв після померлого спадщину. Позивачем не доведено факту, що саме відповідач є спадкоємцем після смерті позичальника [PERSON] та не надано доказів фактичного прийняття відповідачем спадщини після смерті позичальника. Після смерті позичальника [PERSON] будь-якого спадкового майна не залишилось, спадкова справа не відкривалася. Відповідач не звертався до нотаріуса про прийняття спадщини. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, адже кредитний договір між позичальником та позивачем було укладено 12.01.2015 року, строком на коли до суду позивач звернувся лише у вересні 2021 року. З огляду на наведене, не підлягають задоволенню вимоги банку про стягнення із відповідача 6504,58 грн. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого вказано наступне. [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання батьківських послуг, у зв`язку з цим підписав заяву №б/н від 12.01.2015 року. [INFO] позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.07.2018 року. Спадкодавцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . Позивачем 2401.2021 року була направлена претензія кредитора до Першої покровської державної нотаріальної контори та 02.02.2021 року отримано відповідь. Вимога про погашення заборгованості була пред`явлена до спадкоємців через нотаріуса, а отже АТ КБ «Приватбанк» не пропущено строк пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємця померлого. Банком надано до суду виписку по картрахунку, яка є підтвердженням, що позичальнику було видано платіжну карту та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав до суду клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, а розгляд справи провести без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 12.01.2015 року між позивачем і [PERSON] був укладений Кредитний договір б/н, на підставі особистої заяви останнього, згідно з умовами якого, він отримав від позивача кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Даний Кредитний договір б/н від 12.01.2015 року складається з самої заяви, Умов та правил надання банківських послуг і тарифів. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, випустивши і надавши [PERSON] кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів, яку (картку) останній отримав і використав кредитні кошти у власних цілях. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що [PERSON] згідно договору б/н отримав наступні кредитні картки, зокрема: № [NUMBER] , дата відкриття 12.01.2015 року, з терміном дії до 07/17. Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , вбачається, що 12.01.2015 року змінено (встановлено) кредитний ліміт на 5000,00 грн., 19.10.2017 року збільшено кредитний ліміт на 14000,00 грн., 02.08.2018 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 гривень. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24 липня 2018 року серія [NUMBER] . 23 грудня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» направив до Першої покровської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України. Листом державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори від 27.01.2021 року повідомила АТ КБ «Приватбанк», що з 2018 року відсутній запис про відкриття спадщини щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . 08.06.2021 року АТ КБ «Приватбанк» направив лист-претензію [PERSON] про наявність заборгованості у розмірі 6504,58 грн. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.ст. 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.ч.1,3,4 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні. Тобто в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі відповідних норм Закону до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про стягнення заборгованості, в даному випадку за кредитним договором. Згідно ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. За загальним правилом у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво, обов`язки померлої особи (боржника) переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Саме до цього зводиться правовий висновок, який викладений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року (справа №332/2936/16-ц). Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України. Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Отже цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року (справа №640/6274/16-ц), при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Із матеріалів справи не вбачається, що відповідач отримав та прийняв спадщину, а отже до останнього не перейшли обов`язки (спадщини) від [PERSON] , який помер (спадкодавця), по вищевказаному кредитному договору, а тому вони не є належними відповідачами в даній цивільній справі. Крім цього, банк не надав суду жодних доказів обсягу спадкового майна та його вартості для визначення межі відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Отже, банк не довів належність [PERSON] за життя рухомого та нерухомого майна, в межах якого його спадкоємці мають нести відповідальність перед кредитором. На підставі викладеного, у задоволенні позовних вимог банку до відповідача слід відмовити з підстав недоведеності обсягу спадкового майна та його вартості, що унеможливлює стягнення з спадкодавців заборгованості за кредитним договором зі спадкоємця. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed