Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

19.08.2024 року Орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської Ради, діючи в інтересах дитини [PERSON] , звернулися до суду зпозовом до [PERSON] , яким просили позбавити її батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2024 року та до повноліття дитини, шляхом перерахування на його особистий рахунок. У заяві представник позивача вказав, що відповідач є одинокою матір`ю неповнолітнього [PERSON] , 2016 року народження. При цьому тривалий час нехтує виконанням своїх обов`язків по вихованню та утриманню сина. В продовж 2018-2020 років, родина [PERSON] перебувала під соціальним супроводом Миколаївського міського центру соціальних служб. Фахівці центру та спеціалісти служби у справах дітей надавали допомогу відповідачу у вихованні дитини, проте результат роботи був не стійкий. [PERSON] не привела житло до належного стану, не набула необхідних навиків у вихованні сина, неодноразово була помічена у жебрацтві. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.04.2021 №268, [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з наявністю у матері дитини [PERSON] , відповідно до висновку ЛКК, тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №514 від 23.06.2021 року, неповнолітнього [PERSON] влаштовано до прийомної сім`ї [PERSON] , у якій він і проживає до тепервшнього часу. За час перебування дитини у прийомній сім`ї, відповідач жодного разу не відвідала сина, не цікавилася станом його здоров`я, розвитком та вихованням. Бажання повернути дитину на своє утримання та виховання не виявила. На пропозицію працівників служби у справах дітей надати ввисновок ЛКК про наявність хвороби, що перешкоджає їй виховувати дитину чи відсутність такої хвороби, документів не надала. З урахуванням вказаних обставин, просилипозбавити [PERSON] батьківських прав та стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина, посилаючись на положенняст.ст.164,182 СімейногоКодексу України. У судове засідання представник позивача не з`явилася, надала до суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, розглядж справи просила провести за її відсутності. Зазначила, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату та місце розгляду справи була повідомлена, своєчасно, належним чином. З відома представника позивача суд постановив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та витікаючі з них спірні правовідносини. Матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 10.05.2019 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану №00030253758 від 13.04.2021 року, відомості про батька дитини внесено відповідно до ст..135 СК України. Судом встановлено, що малолітня дитинапроживала разом з відповідачкою за адресою [ADDRESS] , у неналежних гігієнічно-санітарних умовах та без належного матеріального забезпечення. 14.09.2018 року спеціалістами ММЦ «Соціальних служб сім'ї дітей та молоді» сумісно з працівниками Служюи у справах дітей адміністрації Заводського району було здійснено вихід та бстеження умов проживання сім`ї [PERSON] . Під час відвідування, встановлено, що мати має проблеми з упорядкуванням побуту, в житлі не дотримано санітарно-гігієнічні норми, брудно. Рішенням комісії з питань захисту прав дітей ММЦ «Соціальних служб сім'ї дітей та молоді» від 16.10.2018 року, сім`ю [PERSON] було взято під соціальний супровід. За період перебування під соціальним супроводом, спеціалістами центру з відповідачкою, проводилися психолого-педагогічні консультації з метою покращення санітарно-гігієнічних умов проживання, а також щодо відповідного ставлення до виконання батьківських обов`язків, підвищеня рівня психолого-педагогічних знань з питань виховання, навчання та належного догляду за малолітньою дитиною. [PERSON] , був влаштований до ДНЗ №12. Відповідач відвідувала індивідуальні консультації з психологом. Сім`ї надавалась гуманітарна допомога. Разом з цим, результат роботи фахівців був не стійкий, [PERSON] не привела житло до належного стану, не набула необхідних навиків у вихованні сина, неодноразово була помічена у жебрацтві. Під час відвідування фахівцем центру родини [PERSON] , [INFO] , відповідач поскаржилася на погіршення стуну психічного здоров`я, та була направлена на до психолога на консультацію заплановану на 23.01.2019 року. 23.01.2019 року, під час консультаціх психолога, по причині неадекватної поведінки, відповідача було направлено на огляд до лікаря психіатра. Зазначені обставини, встановлено під час дослідження наданих представником позивача Повідомлень директора ММЦ «Соціальних служб сім'ї дітей та молоді» від 02.11.2018 №1754, від 12.12.2018 року №1971, від 12.04.2019 №699, від 14.06.2019 №458; від 24.01.2020 №124. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.04.2021 №268, [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Рішенням Виконкому Миколаївської міської ради №514 від 23.06.2021, [PERSON] , влаштовано до приймоної сім`ї [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на виховання та спільне проживання. За час перебування дитини у прийомній сім`ї, відповідач жодного разу не відвідала сина, не цікавилася станом його здоров`я, розвитком та вихованням. Бажання повернути дитину на своє утримання та виховання не виявила. Відповідно до висновку ЛКК КНП ММР "Миколаївського обласного центру психологічного здоров`я" №61 від 07.04.2023, у [PERSON] наявна тривала хвороба, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Термін дії вказаного висновку один рік. Відповідно до ст..3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особистості необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним зокрема, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Рішенням Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі «Савіни проти України», визначено, що під час розгляду справи суд повинен з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Встановлені фактичні обставини справи, на думку суду, свідчать про злісне, свідоме нехтування [PERSON] виконанням своїх обов`язків, зазначених положеннями ст..150 СК України по забезпеченню необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток хлопчика. Суд приймає до уваги, що [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, саме у зв`язку з наявністю у матері дитини [PERSON] , відповідно до висновку ЛКК, тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Разом з тим, наголошує на тому, що з моменту влаштування дитини до прийомної сім`ї, а саме з 2021 року відповідач не виявлила намірів та не вчинила будь-яких дій направлених на повернення дитини. Окрім того, термін дії Висновку №61, щодо наявності у [PERSON] тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, сплинув 07.04.2024. Доказів, які б свідчили про неможливість виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків саме через тривалу хворобу, на теперішній час, суду не надано. Твердження, представника позивача, щодо того, що на неодноразовіпропозиції працівників служби у справах дітей надати висновок ЛКК про наявність хвороби, що перешкоджає їй виховувати дитину чи відсутність такої хвороби, [PERSON] будь-яких документів не надала, під час судового розгляду спростовано не було. Згідно ст. 164 СімейногоКодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, той факт, що навіть після початку розгляду справи в суді, відповідачкою не було прийнято будь-яких мір по поновленню виконання своїх обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина, тривалий час перебування хлопчика у прийомній сім`ї, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з інтересів дитини. Відповідно до ст..166 ч.2 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов`язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців та інших обставин, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з моменту подачі позовної заяви з 19.08.2024 року та до повноліття дитини. Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, з дотриманням положення ст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн..

Outcome: approved