Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності. Позовна заява мотивована тим, що позивач 17.09.2007 уклала шлюб з [PERSON] . Після одруження вони проживали у будинку батьків чоловіка (відповідача [PERSON] ), у с.Рокитне Костопільського р-ну, хоча мали намір придбати власне житло . З оголошення в газеті позивачка дізналася, що по [ADDRESS] продається половина будинку (окрема квартира із присадибною ділянкою) і після зустрічі з власником [PERSON] , що є відповідачем по справі №2, домовилися про купівлю половини будинку за 24000 доларів США, з розстрочкою виплати: перший внесок 10 000 доларів США, а решту 14 000 доларів США буде сплачено частинами. Продавець [PERSON] погодилася на розстрочення виплати суми вартості квартири, але поставила умову, що підпише договір купівлі-продажу тоді, коли позивач [PERSON] виплатить разом із чоловіком їй всю суму вартості житла. Перший внесок в сумі 3 000 доларів США [PERSON] передала відповідачці [PERSON] у січні 2009 року та разом із чоловіком [PERSON] переїхали проживати до квартири по [ADDRESS] . Надалі позивачка передавала відповідачу [PERSON] щомісячно по 300 доларів США, як було домовлено. У лютому 2018 року позивачкою було виплачено відповідачці [PERSON] останні 300 доларів США із належних до сплати 24 000 доларів США, проте власник квартири [PERSON] увесь час відкладала переоформлення квартири. Навесні 2019 року позивачці стало відомо, що 28.03.2019 року, коли позивачка [PERSON] перебувала на заробітках у Польщі, відповідачка [PERSON] уклала у приватного нотаріуса Костопільського районного нотаріального округу Гладиша О.А. договір купівлі-продажу квартири із відповідачем [PERSON] (батьком бувшого чоловіка позивачки), і на даний час він являється власником квартири [ADDRESS] . Вважає, що саме вона, позивачка [PERSON] , а не відповідач [PERSON] виступала дійсним покупцем спірної квартири, оскільки сплатила продавцю - відповідачці [PERSON] кошти в розмірі 24 000 доларів США, проживали в ній з колишнім чоловіком з 2009 року, сплачували комунальні послуги, проводили спільно ремонт та добудову. Просила суд визнати частково недійсним у частині покупця укладений 28 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі - продажу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Гладишем О.А., за реєстровим №537, перевівши право покупця за цим договором на [PERSON] , та визнати її покупцем за вказаним договором купівлі-продажу квартири. Також просила визнати за [PERSON] , право власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати по справі. Ухвалою судді Костопільського районного суду Рівненської області від 18 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справ здійснювати в порядку загального позовного провадження, про що повідомлено сторони. Відповідачам було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов. 21 березня 2022 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] , адвоката Михайлова В.О. надійшов відзив на позов. Заперечуючи позовні вимоги [PERSON] сторона відповідача зазначала, що дійсно 17 вересня 2007 року позивач [PERSON] уклала шлюб із сином відповідача - [PERSON] . Після одруження, певний час вони проживали у відповідача [PERSON] у с.Рокитне, бувшого Костопільського району. Надалі, з 2009 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати у будинку по [ADDRESS] , який складався із двох квартир та потребував ремонту. Подружжя [PERSON] домовилося із власником квартири [ADDRESS] - [PERSON] про те, що будуть проживати у квартирі, сплачувати за комунальні послуги по 450 грн. щомісячно, а також певну суму орендної плати або в рахунок найму (оренди) по можливості будуть проводити поточний та капітальний ремонт квартири за власний рахунок, на що [PERSON] погодилася. Будь-яких домовленостей із власником квартири щодо купівлі квартири у 2009 році, у тому числі у розстрочку або в будь-який інший спосіб не було, оскільки коштів на придбання цієї квартири ні у відповідача, ні у сина відповідача на той час не було. Не укладалось також і попередніх договорів купівлі-продажу із власником квартири. За час проживання у спірній квартирі [ADDRESS] , було здійснено ремонт у двох кімнатах будинку та коридорі, замінено вікна, з дозволу власника будинку було підведено газопостачання, проведено опалення, змінено міжкімнатні та вхідні двері, виконано ремонт фасаду, покрівлі тощо. Всі роботи були виконані та проводилися протягом декількох років за згодою власниці квартири - [PERSON] в рахунок оренди (найму квартири), однак аж ніяк не в рахунок оплати за майбутню купівлю-продаж квартири. У грудні 2018 року за ініціативою [PERSON] шлюб з позивачкою було розірвано. Після розірвання шлюбу, фактично, син відповідача та колишня невістка перестали разом проживати у квартирі [ADDRESS] , так як працювали за кордоном. Відповідачу [PERSON] , стало відомо про наміри [PERSON] продажу квартири [ADDRESS] , а оскільки, знаючи, що за кошти сина [PERSON] у вказаній квартирі було проведено ряд ремонтних робіт в рахунок найму (оренди) квартири, зв`язався із власницею та запропонував купити вказану квартиру. Домовившись про ціну купівлі-продажу та інші істотні умови договору, 28.03.2019 було укладено договір купівлі-продажу квартири квартиру [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Гладишем O.A., та зареєстрований в реєстрі за №537. Після укладення договору купівлі-продажу квартири, відповідачем 24.06.2019 року було укладено з КП «Костопільводоканал» договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, з ТзОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» укладено заяву- приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та з ПрАТ «Рівнеобленерго» заяву-приєднання до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії . Відповідач з 2019 року самостійно сплачував за послуги газо- та електропостачання. Зокрема, додані до позову квитанції на сплату вказаних послуг свідчать про те, що саме на [PERSON] , як на власника нерухомості, оформлені особові рахунки за послуги газо- та електропостачання. Позивачці з березня 2019 року достеменно було відомо, що квартиру [ADDRESS] придбав саме батько її бувшого чоловіка - [PERSON] , про що вона зазначає і в позовній заяві, проте будь-яких претензій, у тому числі і майнового характеру, до [PERSON] чи до продавця - [PERSON] до лютого 2022 року позивачка не мала, а звернулася з відповідним позовом лише за спливом майже 3 років після купівлі-продажу квартири та жодного разу не вимагала від [PERSON] або [PERSON] повернути їй кошти, які вона ніби то передавала в рахунок купівлі-продажу [PERSON] . Вважає, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів внесення [PERSON] чи передачі коштів для [PERSON] за майбутню купівлю-продаж спірної квартири. Право власності відповідача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] посвідчується договором купівлі-продажу квартири від 28.03.2019 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.03.2019 №161363528. За таких обставин вважають, що позивачем не доведено, що її права, свободи або інтереси порушені оспорюваним правочином, відтак позивач обрала спосіб захисту не передбачений законом або договором, який є неефективним для захисту порушеного права позивача, тому у цих правовідносинах позовні вимоги останньої не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] своїм право на подачу відзиву на позов не скористалася, відзив до суду не подала. Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 25 травня 2022 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Гладиша О. А. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Гладиш О.А. письмових пояснень щодо позову до суду не подав. Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 10.11.2022 закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Гладиш О.А. та призначено справу до судового розгляду по суті. Пояснення та аргументи учасників справи. Так в судовому засіданні, яке відбулося 08.08.2023, позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що 17 вересня 2007 року уклала шлюб із [PERSON] . Після одруження вони проживали у будинку батьків чоловіка (відповідача [PERSON] ), у с.Рокитне Костопільського р-ну. Приблизно через рік вони почали підшуковувати власне житло. На той час усієї суми на придбання окремого житла у них не було. З оголошення в газеті позивачка дізналася, що по [ADDRESS] продається половина будинку (окрема квартира із присадибною ділянкою). Власник [PERSON] , що є відповідачем по справі №2, погодилася на розстрочення виплати, але поставила умову, що підпише договір купівлі-продажу тоді, коли позивач [PERSON] виплатить разом із чоловіком їй всю суму за належну їй на праві власності половину будинку. Домовилися про купівлю половини будинку за 24000 доларів США, але з розстрочкою виплати: спершу буде заплачено 10 000 доларів США, а решту 14 000 доларів США буде сплачено частинами. Пізніше вони ще раз зустрічалися із відповідачкою [PERSON] та домовились з нею про нові умови купівлі квартири, а саме, що [PERSON] сплачує 3000 доларів США, які позичила у своєї тітки [PERSON] , і кожного місяця буде сплачувати по 300 доларів США, поки не виплатить всі 24000 доларів США та ще буде платити по 450 грн щомісячно як квартиронаймачі та оплачувати комунальні послуги. Перший внесок в сумі 3 000 доларів США [PERSON] передала відповідачці [PERSON] у січні 2011 року та разом із чоловіком [PERSON] переїхали проживати до квартири по [ADDRESS] . У липні 2012 року було передано відповідачці [PERSON] в рахунок оплати за квартиру ще 4300 доларів США, які вони з чоловіком отримали від продажу автомобіля Wolkswagen Passat ВЗ. Грошові кошти передавала відповідачці [PERSON] щомісячно в сумі 300 доларів США, як було домовлено. Останню суму в розмірі 300 доларів США сплатила в грудні 2018 року. Вважає, що саме вона, позивачка [PERSON] , а не відповідач [PERSON] виступала дійсним покупцем спірної квартири, сплативши при цьому продавцю - відповідачці [PERSON] кошти в розмірі 24 000 доларів США. Квартира купувалася для проживання сім`ї позивачки, в якій вони проживали з 2011 року, сплачували комунальні послуги, проводили спільно з колишнім чоловіком ремонт та добудову до квартири. За період їх спільного проживання в спірній квартирі ними було виконано ремонт у двох кімнатах будинку та коридорі, замінено вікна, з дозволу власника будинку було підведено газопостачання, проведено опалення, змінено міжкімнатні та вхідні двері,замінено водопровідні труби, виконано ремонт фасаду, покрівлі тощо. Проведено добудову та облаштування ванної кімнати, туалету та коридор, збудовано бесідку на присадибній ділянці Представник позивача Євгеюк О.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Під час судових дебатів адвокат Євгеюк О.Є. уточнив позовні вимоги та відмовився від вимоги про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири у частині покупця. Зазначив, що суд має сам визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним, саме такою є правова позиція Верховного Суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 08.08.2023 року заперечував проти задоволення позову покликаючись на те, що після розлучення сина, йому стало відомо, що власник квартири [PERSON] продає квартиру [ADDRESS] , а оскільки, знаючи, що за кошти сина [PERSON] у вказаній квартирі було проведено ряд ремонтних робіт в рахунок найму (оренди) квартири, зв`язався із власницею та запропонував купити вказану квартиру. Домовившись про ціну купівлі-продажу та інші істотні умови договору, 28.03.2019 було укладено Договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Гладишем O.A. Син із невісткою попередньо проживали у квартирі, сплачували за комунальні послуги по 450 грн. щомісячно, а також певну суму орендної плати або в рахунок найму (оренди) по можливості проводили поточний та капітальний ремонт квартири за власний рахунок, за погодженням власника [PERSON] . Будь-яких домовленостей із власником квартири щодо продажу квартири у 2009 році, у тому числі у розстрочку або в будь-який інший спосіб не було, оскільки коштів на придбання цієї квартири ні у відповідача, ні у сина відповідача на той час не було. Не укладалось також і попередніх договорів купівлі - продажу вказаної квартири. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Михайлов В.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав покликаючись на те, що позов є необгрунтованим, а докази, що долучені до заяви, не містять будь-яких належних та допустимих доказів передачі [PERSON] коштів для [PERSON] в рахунок купівлі квартири в майбутньому. Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочинні на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Просили відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являлася, в поданих до суду 12.06.2024 письмових поясненнях по справі просила розгляд справи проводити без її участі, проти позовних вимог заперечувала. Крім того зазначила, що договір купівлі-продажу, який був укладений з [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Гладишем О.А. є законним і укладеним без примусу чи якоїсь злочинної домовленості, вона отримала хорошу пропозицію щодо продажу і прийняла її від [PERSON] , який повністю з нею розрахувався. Жодного разу не домовлялася ні з позивачем ні з її колишнім чоловіком про продаж частини будинку із земельною ділянкою для них. Вони проживали у будинку тільки на умовах найму і їй невідомо з яких причин позивач звернулася до суду з позовом до неї та звинуваченнями про заволодіння її коштами та не виконання обіцянки продажу квартири саме [PERSON] . Крім того не заперечував факту проведення ремонтних робіт, добудови та покращення стану житла в рахунок орендної плати за житло. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Гладиш О.А. в судовому засіданні 29.08.2023 пояснив, що підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири від 28.03.2019 недійсним немає. Сторони надали відповідний перелік документів, також надали письмові згоди подружжя на вчинення правочинів, повідомили що дійшли згоди про ціну угоди та підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру. По домовленості між сторонами в квартирі залишилися зареєстрованими [PERSON] та [PERSON] (пункт 4.8 договору). Угода була вчинена добровільно, без ніякого примусу та виражала волю обох сторін, як продавця так і покупця. Дослідивши матеріали справи, письмові докази та заслухавши доводи учасників справи, покази свідків, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав . Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є колишньою дружиною сина відповідача - [PERSON] , шлюб між якими було розірвано заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області №564/2178/18 від 10.12.2018 року. Після одруження, певний час позивачка з чоловіком [PERSON] проживали у відповідача [PERSON] у с.Рокитне, Рівненського (Костопільського) району. Надалі, з січня 2011 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати у будинку по [ADDRESS] , у квартирі під [ADDRESS] . Судом встановлено, що подружжя [PERSON] за час проживання у спірній квартирі [ADDRESS] провели ремонтні роботи, зокрема, ремонт було виконано у двох кімнатах будинку та коридорі, замінено вікна, з дозволу власника будинку було підведено газопостачання, проведено опалення, змінено міжкімнатні та вхідні двері,замінено водопровідні труби, виконано ремонт фасаду, покрівлі тощо. Проведено добудову та облаштування ванної кімнати, туалету та коридор, збудовано бесідку на присадибній ділянці. Всі роботи були виконані та проводилися протягом декількох років за згодою власниці квартири - [PERSON] . Всі вищенаведені обставини як позивач [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] , так і свідок [PERSON] , колишній чоловік позивача, та інші свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили під час судового розгляду. 28 березня 2019 року між відповідачами, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Гладишем O.A., зареєстрований в реєстрі за №537, про що було підтверджено і самим приватним нотаріусом в судовому засіданні. Позовні вимоги позивача [PERSON] мотивовані тим, що саме вона є покупцем квартири [ADDRESS] , оскільки сплатила за квартиру власнику - [PERSON] обумовлену суму коштів - 24 000 доларів США. Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, визначаючи характер спірних правовідносин, суд застосовує наступні норми права. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Частинами 1-5 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України, є підставою для визнання його недійсним (частина 1 статті 215 ЦК України). Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: dismissed