Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Заявник звернувся до суду із даною заявою, в які просить встановити факт належності йому свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 11.12.2002 року, виданого на підставі розпорядження органу приватизації в м.Одесі №174234 від 11.12.2002 року, де вказано що частка на праві спільної часткової власності належить [PERSON] . Заява мотивована тим, що при видачі вказаного свідоцтва про право власності зроблено помилку в зазначенні його імені. Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси від 11.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В судове засідання заявник не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подала заяву про розгляд справи у його відсутності, та не заперечувала щодо задоволення заявлених вимог. За приписами ч. 2 ст.247ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що прізвище, ім`я та по батькові заявника є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] виданого 20.09.2002 року Жмеринським РВ УМВС України у Вінницькій області. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 11.12.2002 року на підставі розпорядження органу приватизації в м.Одесі №174234 від 11.12.2002 року, на праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS] належить [PERSON] . Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зокрема, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Отже, прізвище заявника у свідоцтві про право власності та паспорті громадянина України відрізняються, що викликає у заявника труднощі у реалізації його права власності. Вказані обставини виникли в насідок допущення помилок в написанні імені заявника, яке не може бути усунуте іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджає заявнику в реалізації його права власності на майно. Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення, а інший спосіб усунути помилку неможливо, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Судові витрати по справі, суд покладає на заявника відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України.

Outcome: approved