Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Мартищук Л.П. через систему «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до Тернопільської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог позивач з урахуванням заяви про зміну предмету позову прийнятої судом ухвалою від 27.11.2024 зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина в тому числі і на земельну ділянку, площею 0,0618 га, з кадастровим номером 6110100000:08:011:0072, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, яка належала йому на праві спільної сумісної власності з його рідною сестрою [PERSON] . Позивач вказує, що єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є вона, оскільки інші спадкоємці, а саме дочки померлого у встановлений законом строк відмовилися від своїх часток у спадщині у її користь. Разом з тим, постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частку земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, з підстав того, що земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності спадкодавця [PERSON] та [PERSON] без визначення часток, а відтак в даному випадку неможливо встановити спадкову масу та визначити конкретний розмір спадкового майна. Водночас позивач зауважує, що у 2013 померлий [PERSON] та [PERSON] приватизували спірну земельну ділянку на праві спільної сумісної власності, а у 2014 році вони розпочали процедуру щодо її поділу, зокрема вони були уклали договір із землевпорядною організацією, яка під час проведення робіт із землеустрою вже визначила за ними належні їм частки, так [PERSON] повинно було належати 0,0298 га, а [PERSON] 0,0320 га, проте через певні сімейні обставини їм не вдалося завершити дану процедуру. Таким чином позивач зазначає, що позбавлена можливості оформити свої спадкові права після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки визначити частку померлого у праві спільної сумісної власності не можливо, тому що немає можливості з`ясувати домовленість між ним та [PERSON] . На підставі викладеного позивач просить: визначити, що частка померлого [PERSON] в земельній ділянці, площею 0,0618 га, кадастровий номер 6110100000:08:011:0072, яка належала йому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 12.09.2013 на праві спільної сумісної власності з його рідною сестрою [PERSON] , яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , цільове призначення для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва становить 12/25; визнати за [PERSON] право власності на частку 12/25 земельної ділянки за кадастровим номером 6110100000:08:011:0072, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 0,0298 га в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.07.2024 відкрито провадження у справі, постановлено провести розгляд справи за правилами загального провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано від Першої тернопільської державної нотаріальної контори завірену копію спадкової справи\~380/2023 заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 06.08.2024 судом зареєстровано копію матеріалів спадкової справи № 380/2023 заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] надану Першою тернопільською державною нотаріальною конторою на запит суду. Протокольною ухвалою суду від 22.10.2024 постановленою у судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання клопотання представника позивача про збільшення позовних вимог залишено без розгляду. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.11.2024, прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] адвоката Мартищук Л.П. про зміну предмету позову. Залучено до участі у даній цивільній справі, в якості співвідповідача [PERSON] . Змінено процесуальний статус [PERSON] з третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на співвідповідача по цивільній справі №607/13853/24 за позовом [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 11.12.2025 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Мартищук Л.П. не з`явились, проте адвокат Мартищук Л.П. подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Представник відповідача Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності, при прийнятті рішення покладається на думу суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, проте подала заяву про розгляд справи без її участі, з приводу задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будьякій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши докази по справі та витребувану судом копію спадкової справи №\~380/2023 заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне: Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 23.05.1981 Міським відділом ЗАГС м. Тернополя, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] 23.05.1981 зареєстрували шлюб, у зв`язку із чим остання змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 12.09.2013, земельна ділянка, площею 0,0618 га, кадастровий номер 6110100000:08:011:0072, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, яка розташована по [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Форма власності приватна. Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 9324185 від 12.09.2013. [PERSON] помер [INFO] у м. Тернопіль, що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 12.06.2023 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 22.06.2023 [PERSON] подала до Першої тернопільської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Також, 09.11.2023 [PERSON] та [PERSON] подали до Першої тернопільської державної нотаріальної контори заяви, у яких зазначили, що відмовляються від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] в користь [PERSON] . [PERSON] 03.04.2024 подала до Першої тернопільської державної нотаріальної контори заяву у якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, після її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на: 1/2 частку у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель та споруд [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 0,0618 га, що розташована за адресою [ADDRESS] . 03.04.2024 державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-769 на частку у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель та споруд [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , який помер [INFO] . Як слідує з витягу з державного реєстру речових прав №372697489 від 03.04.2024, частка житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, загальною площею 311,6 кв.м., житловою площею 201,5 кв. м., за адресою: [ADDRESS] належить на підставі приватної спільної часткової власності [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В. №626/02-31 від 03.04.2024, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS] , цільове призначення - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, яка є об`єктом права спільної власності спадкодавця [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із змісту вказаної постанови, відповідно до поданих документів, земельна ділянка, що знаходиться по [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності без визначення розміру часток, а відтак в даному випадку, неможливо встановити спадкову масу, визначити конкретний розмір спадкового майна, а отже, видача свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вказаної ділянки - неможлива. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Крім того, відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, щодо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, як визначено ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підпунктом 4.18 п. 4 глави 10 розділу II вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] та прийняла спадщину за законом після смерті останнього, шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, у свою чергу інші спадкоємці померлого дочки [PERSON] \~та [PERSON] відмовились від прийняття спадщина за законом в користь позивача. Поряд з цим, позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] через органи нотаріату, як і підтвердити своє право власності на успадковане нерухоме майно, зокрема на відповідну частину земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS] , цільове призначення - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, оскільки остання належить померлому [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності без визначення розміру часток, а відтак в даному випадку, неможливо встановити спадкову масу, визначити конкретний розмір спадкового майна. Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст.355, ч. 1 ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з зазначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ч. 4 та ч. 5 ст. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 12.09.2013, земельна ділянка, площею 0,0618 га, кадастровий номер 6110100000:08:011:0072, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, яка розташована по [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Судом встановлено, що за життя померлий [INFO] [PERSON] та відповідач [PERSON] розпочали процедуру поділу земельної ділянки площею 0,0618 га, кадастровий номер 6110100000:08:011:0072, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, яка розташована по [ADDRESS] на дві земельні ділянки, зокрема передбачалось, що площа земельної ділянки [PERSON] після поділу становитиме 0,0298 га та відповідно [PERSON] - 0,0320 га, про що свідчить долучена до позовної заяви технічна документація землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,0618 га, кадастровий номер 6110100000:08:011:0072, [ADDRESS] , розроблена ПП «Тернопільський край». Разом з тим, на день смерті [PERSON] , процедура поділу земельної ділянки площею 0,0618 га, кадастровий номер 6110100000:08:011:0072, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, яка розташована по [ADDRESS] завершена не була. Отже, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що частка [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку із кадастровим номером 6110100000:08:011:0072, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] є 12/25 та становить 0,0298 га. Відповідач [PERSON] визнала позов, й в суду відсутні підстави сумніватися в достовірності визнаних відповідачем обставин й в добровільності їх визнання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі - продажу, оренди, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №\~7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). За умовами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Відтак судом встановлено, що позивач [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] має право на спадкування 12/25 частки, що становить 0,0298 га земельної ділянки за кадастровим номером 6110100000:08:011:0072, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проте позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату, як і підтвердити своє право власності на частку вказаної земельної ділянки у зв`язку із відсутністю розподілу часток на вищевказану земельну ділянку. Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи викладені вимоги законів, досліджені у судовому засіданні письмові докази, беручи до уваги визнання позову відповідачем [PERSON] , суд дійшов висновку, що спадкові права позивача [PERSON] , як спадкоємця майна після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , підлягають захисту в судовому порядку, а тому позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved