Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

14 травня 2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Бондар Анна В`ячеславівна звернулась до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Позовна заява мотивована тим, що сторони мають двох неповнолітніх дітей. [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , (далі - «діти»), які на даний час проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Подружнє життя у позивача з відповідачем не склалося. 02 квітня 2024 р. заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова ухвалено рішення про розірвання шлюбу (справа № 644/281/24) (Додаток 6). У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації, позивач разом з дітьми виїхали закордон для збереження життя та психологічно-морального стану дітей. До закінчення воєнного стану позивач з дітьми не планують повертатись в Україну та тимчасово проживають в Канаді. Позивачка не заперечує та не чинить перешкод у спілкуванні батька з дітьми, але відповідач не проявляє бажання спілкуватися з дітьми та брати участь в їх вихованні. Відповідач самоусунувся від виховання дітей, від їх утримання, від прийняття рішень, що стосуються дітей. Позивачка з дітьми проживає в Канаді, м.Калгарі. Позивач працює в місті Калгарі в виробничій компанії Пай Джанкі енд Бейкері ЕлТеДе з травня 2023 року по цей час, на умовах повної занятості, 40 годин на тиждень, що підтверджується довідкою від 15 квітня 2024 року (Додаток №10). Позивачем (одноособово) укладено договір оренди від 10.07.2023 р. щодо оренди житла за адресою [ADDRESS] ,. (Додаток №12).Договір укладено на період з серпня 2024 р. по липень 2024 р. Згідно звичаїв ділового обороту Канади неповнолітні діти в договорах оренди не вказуються, а вказуються лише повнолітні орендарі. Позивач самостійно повністю утримує себе та дітей : - [PERSON] [INFO] , - [PERSON] [INFO] . Молодший син [PERSON] , [INFO] , навчається в школі University school в м. Калгарі (Канада) (Додаток №11). Згідно даних школи з [PERSON] проживає лише мати дитини, тобто позивачка. Старший син [PERSON] є учнем 11-Б класу, вихованцем відділення шорт-треку Комунального закладу «Харківський фаховий коледж спортивного профілю» Харківської обласної ради. Зараз [PERSON] знаходиться в Польщі м. Білясток, куди він був направлений на навчально-тренувальні заняття, починаючи з листопада 2023 року, що підтверджується довідкою КЗ «Харківський фаховий коледж спортивного профілю» Харківської обласної ради від 15.04.2024 р. № 01-30/206 (Додаток № 8). Згідно довідки КЗ «Харківський фаховий коледж спортивного профілю» Харківської обласної ради від 15.04.2024 р. № 12-16/226 [PERSON] навчається в 11-Б класі на формі навчання денна (дистанційна) (Додаток № 7). [PERSON] є спортсменом ХООВГО «Федерації ковзанярського спорту України», та знаходиться на території Польщі на тренуваннях та навчаннях згідно довідки ВГО «Федерація ковзанярського спорту України» від 17.04.2024 р. № 06 (Додаток № 9). 4 квітня 2024 року позивачкою було подано заявку щодо продовження строку перебування в Канаді, Калгарі, що стосується неї та обох дітей [PERSON] та Віталія (Додаток 14). Позивачем створені гарні умови для проживання дітей, діти забезпечені шкільними приладдями, іграшками та іншими речами для розвитку. Позивач дотримується у своєму вихованні стандартних підходів та моральних принципів, що відповідають віку і розвитку дітей. Позивач має фінансову можливість забезпечити синів всім необхідним. Позивач разом з дітьми зареєстрована в Україні за адресою [ADDRESS] , але проживає тимчасово за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди житла. (Додаток №12). Позивачка любить своїх синів, має з ними психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Таким чином, проживання синів разом зі Позивачем відповідає їх інтересам. Позивач має добре здоров`я, може забезпечити дітям належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей. Разом з тим, позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із синами і готова сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавлення піклування батька. Позивач не заперечує право батьків брати участь у вихованні своєї дитини. На підтвердження своїх доводів до позовної заяви додано письмові докази, а саме: - належним чином засвідчена копія паспорта та ідентифікаційного номеру позивача; - належним чином засвідчена копія свідоцтва про шлюб; належним чином засвідчена копія свідоцтва про народження [PERSON] ; належним чином засвідчена копія свідоцтва про народження [PERSON] ; - копія заочного рішення Дзержинського районного суду м.Харкова про розірвання шлюбу від 02 квітня 2024 р. (справа № 644/281/24) - копія довідки КЗ «Харківський фаховий коледж спортивного профілю» Харківської обласної ради від 15.04.2024 р. № 12-16/226 - копія довідки КЗ «Харківський фаховий коледж спортивного профілю» Харківської обласної ради від 15.04.2024 р. № 01-30/206 -копія довідки ВГО «Федерація ковзанярського спорту України» від 17.04.2024 р. №06 - копія довідки Пай Джанкі енд Бейкері ЕлТеДе від 15 квітня 2024 року копія довідки зі школи від 24.04.2024 р. - копія договору оренди від 10.07.2023 р. житла за адресою [ADDRESS]. - копія водійської ліцензії позивача № [NUMBER], видане 04.01.2024 р. - копія листа від 04.04.2024 р. що підтверджує прийняття заявки на програму субсидії міста Калгарі для Позивачки та обох дітей. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 травня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Направлено ухвалу Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради для надання висновку щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини за правилами загального позовного провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Бондар С.В. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позові, та просила задовольнити повністю. Також зазначила, що неодноразово телефоном вона як представник позивача зверталась до представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо можливості провести огляд місця проживання в відео режимі та поспілкуватися з дитиною, адже мати з дитиною проживає в Канаді, а з батьком зв`язку немає, але працівники Департаменту відмовили, повідомили що не складають висновки, якщо дитина перебуває закордоном. В зв`язку із цим представник Позивача ще раз звернулась листом щодо можливості складення висновку з використанням відео зв`язку (лист та докази направлення та отримання додаються), але можливості здійснити огляд по відео зв`язку Департамент не надає. Директор Департаменту служб у справах дітей О.П. Малько подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що, В провадженніДзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.05.2024 Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (далі - Департамент служб) залучено до участі у справі в якості третьої особи з метою надання письмового висновку щодо розв`язання спору між батьками. Повідомив, що на теперішній час до Департаменту служб позивач, мати дитини [PERSON] , а також відповідач, батько дитини, [PERSON] , не звертались. Провести співбесіди із батьками з метою з`ясування обставин щодо призвели виникнення спору, та з`ясувати думку дитини, що передбачено ст. 160 Сімейного кодексу України, не виявилось можливим. У зв`язку із чим, виконати ухвалу Дзержинського районного суду від 22.05.2024 та надати ґрунтовний висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , на теперішній час не виявляється можливим. У зв`язку із службовою необхідність просив розгляд справи провести за відсутності представника органу опіки та піклування. Відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову у даній справі. Зазначив, що в провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова знаходиться справа № 369/11877/24 за позовною заявою [PERSON] (далі - «Позивач») до нього, [PERSON] (далі - «Відповідач») про визначення місця проживання нашого спільного малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Ухвалу про відкриття провадження у справі від 05.07.2024 р. у справі ним було отримано через сервіс «Дія». Користуючись своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, він повністю визнає заявлені в позові [PERSON] вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про визначення місця проживання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Просить розглянути дану справу без його участі. Наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі (а. с. 139). Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України). Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с 16, 17). [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Подружнє життя у позивача з відповідачем не склалося. 02 квітня 2024 р. заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова ухвалено рішення про розірвання шлюбу (справа № 644/281/24) (а. с. 18-20). У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації, позивачка разом з дітьми виїхали за кордон для збереження життя та психологічно-морального стану дітей. До закінчення воєнного стану Позивач з дітьми не планують повертатись в Україну та тимчасово проживають в Канаді. Позивач не заперечує та не чинить перешкод у спілкуванні батька з дітьми, але відповідач не виявляє бажання спілкуватися з дітьми та брати участь в їх вихованні, утриманні, прийняття рішень, що стосуються дітей. Позивачка з дітьми проживає в Канаді, м.Калгарі. Позивачка працює в місті Калгарі в виробничій компанії Пай Джанкі енд Бейкері ЕлТеДе з травня 2023 року по цей час, на умовах повної занятості, 40 годин на тиждень, що підтверджується довідкою від 15 квітня 2024 року (а. с. 25-27). Позивачем (одноособово) укладено договір оренди від 10.07.2023 р. щодо оренди житла за адресою [ADDRESS] (а.с. 29-31). Договір укладено на період з серпня 2024 р. по липень 2024 р. Згідно звичаїв ділового обороту Канади неповнолітні діти в договорах оренди не вказуються, а вказуються лише повнолітні орендарі. Молодший син [PERSON] ( [INFO] ) навчається в школі University school в м. Калгарі (Канада). Згідно даних школи з [PERSON] проживає лише мати дитини, тобто Позивачка (а.с. 27-28). Згідно довідки КЗ «Харківський фаховий коледж спортивного профілю» Харківської обласної ради від 15.04.2024 р. № 12-16/226 [PERSON] навчається в 11-Б класі на формі навчання денна (дистанційна) (а. с. 21). Старший син [PERSON] є учнем 11-Б класу, вихованцем відділення шорт-треку Комунального закладу «Харківський фаховий коледж спортивного профілю» Харківської обласної ради. Зараз [PERSON] знаходиться в Польщі м. Білясток, куди він був направлений на навчально-тренувальні заняття, починаючи з листопада 2023 року, що підтверджується довідкою КЗ «Харківський фаховий коледж спортивного профілю» Харківської обласної ради від 15.04.2024 р. № 01-30/206 (а. с. 22-23). [PERSON] є спортсменом ХООВГО «Федерації ковзанярського спорту України», та знаходиться на території Польщі на тренуваннях та навчаннях згідно довідки ВГО «Федерація ковзанярського спорту України» від 17.04.2024 р. № 06 (а. с. 24-25). Позивач разом з дітьми зареєстрована в Україні за адресою [ADDRESS] , але проживає тимчасово за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди житла. (а. с. 29-30). 4 квітня 2024 року позивачкою було подано заявку щодо продовження строку перебування в Канаді, Калгарі, що стосується неї та обох дітей [PERSON] та [PERSON] (а. с. 34-39). Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного. Згідно ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно ч. 2, 47 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС (ч.4 ст.263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Врдночасм, суд наголошує, що визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого права піклуватися про неї, бачитися з нею, спілкуватися, брати участь у її житті, проявляти материнську любов, оскільки позивач не має наміру перешкоджати відповідачці в здійсненні прав та обов`язків щодо спільної дитини. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень частин першої, четвертої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, враховуючи, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не суперечить інтересам дитини, оскільки мати приділяє увагу і турботу до дитини, створює належні умови для виховання, всебічного розвитку і проживання сина, зважаючи на позицію відповідача по справі, який позов визнав, та наявності на те законних підстав, суд дійшов висновку про задоволення позову. Щодо судових витрат. Згідно з частиною другої статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з частиною першою статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. витрат зі сплати судового збору. З Державного бюджету України [PERSON] необхідно повернути 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. витрат зі сплати судового збору, сплаченого за подання до суду позовної заяви за квитанцією № 7017-8285-5348-2205 від 08 травня 2024 року.

Outcome: approved