Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

25.06.2019 позивач [PERSON] , яка згодом змінила прізвище на [PERSON] , звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу, в якій просила стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 450\~000 грн. 00 коп., посилаючись на невиконання ним договору позики, укладеного 03.06.2016. 08.07.2019 позивач [PERSON] , яка згодом змінила прізвище на [PERSON] , звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою (в новій редакції) до [PERSON] про стягнення суми боргу, в якій просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 500\~000 грн., посилаючись 14 серпня 2019 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено у даній цивільній справі № 201/7267/19 заочне рішення, яким позов [PERSON] (згодом змінила прізвище\~на [PERSON] ) було задоволено в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 500\~000 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 5\~000,00 грн. Ухвалою Жовтневого районного\~суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року була задоволена заява [PERSON] про зміну способу і порядку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди та суми боргу. Даною ухвалою змінений спосіб виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року у цивільній справі № 201/7267/19 зі стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди та суми боргу на передачу нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 934898212101, яка належить [PERSON] , у власність стягувача [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року було поновлено [PERSON] строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення у даній цивільній справі, дана заява задоволена, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року, ухвалене у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди та суми боргу, було скасоване та призначений розгляд справи в загальному порядку. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2021 була задоволена заява представника [PERSON] про забезпечення позову, було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] ; заборонено [PERSON] , нотаріусам, що діють відповідно до Закону України «Про нотаріат» та беруть участь у вчиненні нотаріальних дій, суб`єктам державної реєстрації, що діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», а також будь-яким іншим органам чи особам, вчиняти будь-які дії по відчуженню у будь-який спосіб та дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 934898212101. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2021 року в задоволенні клопотання представника позивачки про передачу справи за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року скасована та у задоволенні заяви [PERSON] про заміну способу і порядку виконання рішення суду відмовлено. 08\~листопада 2021\~року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа\~- приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Плахотін Максим Павлович, про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування запису про реєстрацію. В обгрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнення, позивач [PERSON] через свого представника посилається на те, що Фабер Рудігер з 03.06.2016 по 26.11.2019 року був власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Гуфман Я.С., реєстровий номер 288. На підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.08.2019 та ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.10.2019 року право власності на вищевказану квартиру 26.11.2019 року було зареєстровано за [PERSON] . 20.11.2020 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Плахотіним М.П., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , право власності на вказану квартиру перейшло до [PERSON] . Позивач вважає, що належне йому нерухоме майно вибуло з його володіння поза його волею, а саме на підставі вищевказаних рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.08.2019 та ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.10.2019 року, які в подальшому були скасовані, тому в його діях як власника була відсутня воля на передачу у власність [PERSON] спірного нерухомого майна. Крім того, між [PERSON] , як власником майна, та [PERSON] не існувало та не існує жодних юридичних відносин, у зв`язку з чим можна було б сказати про добросовісність набуття останнім права власності на вказану квартиру. Позивач зазначає, що первинною підставою для набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру були саме заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.08.2019 по цивільній справі № 201/7267/19 та ухвала Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.10.2019 року про заміну способу і порядку виконання рішення, яка скасована постановою Дніпровського апеляційного суду від 01.09.2021 та у задоволенні заяви відмовлено. Посилаючись на зазначене, представник позивача Фабера Рудігера просив: витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь Фабера Рудігера нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 934898212101; скасувати наступні записи про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно: номер запису про право власності/довірчої власності 34437075, дата державної реєстрації - 26.11.2019, тип права власності право власності, державний реєстратор Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області Зубко Валерій Юрійович, підстава рішення суду у справі №201/7267/19, видане Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська від 14.08.2019 та ухвала суду у справі №201/7267/19, видана Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська 16.10.2019р., підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49996944 від 03.12.2019р., форма власності приватна, розмір частки 0, власник [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності припинено 20.11.2020р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, індексний номер 55252766; номер запису про право власності/довірчої власності 39288838, тип права власності право власності, державний реєстратор приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Плахотін Максим Павлович, підстава договір купівлі-продажу серія та номер 1213, виданий 20.11.2020 року, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Плахотін М.П., підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55252766 від 20.11.2020 р. форма власності приватна, розмір частки 1, власник - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа\~приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Плахотін Максим Павлович, про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування запису та дану цивільну справу було передано для розгляду за підсудністю до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2021 року дана цивільна справа була передана 30.12.2021 для розгляду судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 січня 2022 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Відповідно до Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління (м.Дніпро), [PERSON] 03 липня 2020 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , в зв`язку з чим позивачка за первісним позовом змінила прізвище із « [PERSON] » та « [PERSON] ». 20 червня 2022 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява (уточнена) [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу, в якій позивач просить стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 500000,00 грн. та яка подана через представника позивача за первісним позовом адвокатом Новіковою Н.В. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] , з урахуванням уточнення, посилається на те, що\~ [PERSON] та [PERSON] познайомились в березні 2015 року, починаючи з травня 2015 року позивачка також познайомила його зі своїми дітьми від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Деякий час вона з відповідачем жили у цивільному шлюбі в Україні в м.Дніпро, між ними було порозуміння та добробут, відповідач любив її дітей та надавав їм деякий час підтримку, разом вони збирались виїхати до Німеччини, оформити шлюб та жити разом все своє майбутнє життя, планували родину та майбутнє. Відповідач як громадянин Німеччини, мав намір щоб [PERSON] виїхала на постійне проживання в Німеччину, щоб разом з ним та всією родиною жили в Європі, у Німеччині у відповідача вона бувала багато разів, вони разом з дітьми багато подорожували різними країнами. У неї продовжувався спір з її колишнім чоловіком [PERSON] , з яким вона розірвала шлюб, та яким було вжито заходів щодо скасування реєстрації місця проживання її та дітей за колишнім спільним проживанням родини за адресою: [ADDRESS] . Тому, відповідач Фабер Рудігер запропонував [PERSON] купити житло, яке було б оформлене на нього, але воно було б їх спільним з ним майном, на що вона погодилась і почала пошук нерухомості через ріелторські компанії. Після пошуків підходящий варіант було знайдено, а саме квартиру [ADDRESS] . 07.05.2016 між продавцем квартири [PERSON] та нею [PERSON] було укладено договір про наміри, згідно п.1.1. якого вони домовились укласти і належним чином оформити договорі купівлі-продажу квартири. 03.06.2016 між продавцем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вказаної квартири, оформлена квартира була на відповідача через її вищевказані суперечки з колишнім чоловіком, який не тільки не платив аліментів, але й займався шантажем, знаючи про її достатки та кошти, які мались у неї для проведення ремонтних робіт в квартирі. Придбана квартира знаходилась у незадовільному стані, непридатному для життя. На той час вона накопичила власних коштів у сумі більше 500\~000 грн., які всі витратила на проведення ремонту квартири та приведення її у жилий стан, бо відповідач іноді приїздив до України, проте переважно перебував у Німеччині, де в нього залишився бізнес. Вона за власний кошт здійснювала ремонтні та інші роботи у вказаній квартирі для приведення її у стан, задовільний для відповідача Фабера Рудігера, за його вказівками та вподобаннями; займалась оформленням квартири, замовляла за свої кошти технічну інвентаризацію, проводила зміни та перепланування, зверталась та оплачувала послуги будівельних компаній та будівельників, які займались ремонтом та відновленням технічного стану квартири, шукала та придбавала будівельні матеріали, займалась їх доставкою, дизайном квартири. Відповідач зазначав весь час, що всі кошти, які вона витратить на ремонт та відновлення належного технічно-будівельного стану квартири, він сплатить їй незалежно від тих витрат, які вона понесе. Оскільки квартира була в жахливому стані, а відновлювальна вартість коливалась близько 500\~000 грн., відповідач вказав їй їх витрачати, замінити вхідні двері, встановити металопластикові вікна, повністю замовити меблі у всіх кімнатах, переобладнати кухню, ванну кімнату, туалет, встановити лічильники, оздобити стіни кахлем, провести сучасні електричні та сантехнічні роботи, замінити труби каналізації та водопостачання на пластикові. На кошти вона не скупилася, оскільки відповідач неодноразово зазначав їй, що після проведення нею ремонту кошти він поверне, а жити вони будуть разом в квартирі, коли будуть приїздити з Німеччини до України на побачення до її батьків та друзів. Позивач зазначає, що згідно наданих квитанцій, договорів, актів виконаних робіт, чеків з будівельного магазину « [INFO] », видаткових накладних на придбання сантехнічних та електричних приборів, будівельних та інших матеріалів, нею за період з 04.07.2016 по 28.02.2017 року на ремонт та оздоблення квартири було витрачено коштів понад 500\~000,00 грн., квартира приведена у стан євроремонту, що лише збільшило її вартість. Після ремонту квартири вона звернулась до відповідача з проханням сплатити їй кошти витрат в розмірі 500\~000,00 грн., бо хоча квартира була її на словах, проте офіційно зареєстрована за відповідачем. Але, між ними почались непорозуміння з приводу проведеного ремонту, хоча про витрати на ремонт він знав і надавав їй усіляку моральну підтримку продовжувати його робити, проте взяті на себе зобов`язання відповідач так і не виконав, грошові кошти не повернув, квартира залишилась зареєстрованою на його ім`я. \~Позивач [PERSON] зазначає, що 03.06.2016 року відповідачем на її ім`я була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом ДМНО Гуфман Я.С., зареєстрована в реєстрі за № 291, згідно якої її було наділено усіма правами представництва із будь-якими правами щодо вчинення повноважень відносно спірної квартири, окрім її відчуження. Таким чином, нею, як повіреною особа та добросовісним володільцем квартири, в інтересах відповідача, як довірителя та власника квартири, вчинялись дії в майнових інтересах та за дорученням відповідача, у зв`язку з чим витрачались її власні кошти, що складають її витрати, які підлягають поверненню. \~Посилаючись на вимоги ст.ст. 390, 1007 ЦК України, позивач [PERSON] вважає, що відповідач має відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення та вона має право на відшкодування здійснених нею витрат у сумі, на яку збільшилась його вартість. Вказує, що причиною спору між нею з відповідачем стало невиконання ним в добровільному порядку обов`язку відповідача з повернення грошових коштів у розмірі 500\~000 грн., що складають суму її витрат щодо ремонту, відновлення та оздоблення належної відповідачу квартири, які на сьогодні складають суму боргу відповідача та підлягають стягненню на її користь в судовому порядку, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутися до суду з метою відновлення порушених прав. 22.08.2022 до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від представника відповідача Фабера Рудігера надійшов Відзив на позовну заяву (уточнену), в якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись, зокрема, на те, що позивач, який звертається до суду з позовом про стягнення суми боргу, повинен довести наявність у неї такої суми; відповідачем за зустрічним позовом не було надано доказів, що ремонті роботи проводились за власні кошти [PERSON] , так як не була визначена точна суми витрат, начебто понесених відповідачкою, долучені квитанції, чеки є нечитабельними та не містять відомостей щодо замовника таких робіт та придбавача будівельних матеріалів та товарів, а також долучені рішення судів за позовними заяви [PERSON] свідчать про встановлені факти відсутності у останньої будь-кого доходу за час, що передував понесеним витратам позивачки. Сукупна вартість з тих квитанцій, що були долучені позивачкою, не складають суму, визначену відповідачкою з урахуванням того, що витрати по ремонту та оздобленню квартир проводились за кошти позивача, докази чого містяться в матеріалах справи. 25.10.2022 через свого представника позивачка [PERSON] надала відповідь на відзив [PERSON] , в якому заперечувала наведені доводи відповідача, посилалась на укладення договору про намір, в якому як покупець значилась саме [PERSON] , що доводить на думку представника високу ступінь довіри до неї з боку позивача за зустрічним позовом та наявність домовленостей у разі наявності спорів продати дану квартири та повернути вкладені позивачкою грошові кошти на проведення ремонту у ній. Також представник зазначила, що у зв`язку з непослідовною поведінкою [PERSON] позивачка була вимушена скористатись своїм процесуальним правом та ініціювати примусове виконання заочного рішення відповідно до норм ЦПК та Закону України «Про виконавче провадження». 10.11.2022 представником [PERSON] були подані через канцелярію суду заперечення на відповідь на відзив представника позивача [PERSON] , в яких представник наголошувала на безпідставності доводів позивача, про те, що укладений на бланку агентства нерухомості договір про намір, ніяким чином не свідчить про домовленості, наведені [PERSON] , цей договір не має відношення до угоди, що була укладена з відповідачем щодо придбання квартири 03.06.2016. Також представник Фабера Рудігера акцентувала увагу на тому, що після зміни способу виконання незаконного рішення суду на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що позивач за зустрічним позовом дізнався про незаконні дії відповідача та звернуся через представника до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яке тільки 07.06.2021 було скасоване Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська. [PERSON] отримала грошові кошти від продажу квартири Фабера Рудігера [PERSON] , а отже у зв`язку з відсутністю доказів, що свідчать про визначення вартості поліпшення квартири, які провела [PERSON] за свій рахунок та на смак відповідача до проведення ремонтних робіт та після, є недоведеними заявлені вимоги щодо стягнення суми боргу. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2022, за клопотанням представника за первісним позовом, в зв`язку зі зміною прізвища після реєстрації шлюбу із [PERSON] , замінено позивача за первісним позовом [PERSON] на належного [PERSON] . Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2022 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 27.03.2023 до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа\~- приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Плахотін Максим Павлович, про визнання особи добросовісним набувачем. У зустрічному позові представник [PERSON] , посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Об`єднаної Палати Верховного суду від 09.12.2024 у справі № 754/446/22, мотивував свої позовні вимоги тим, що 20.11.2020 [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] шляхом оформлення угоди у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Плахотіна Максима Павловича. При укладенні угоди покупцем були передані продавцю в обумовленій договором сумі грошові кошти в офісі приватного нотаріуса, даний правочин не є удаваним, не приховує якогось іншого правочину тощо. При цьому, нотаріусом перед посвідченням вищевказаного договору було перевірено дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зокрема що [PERSON] дійсно на момент укладання договору належить квартира [ADDRESS] , та що вона не перебуває під забороною/арештом тощо. [PERSON] не було відомо щодо наявності спору між відповідачами та будь-які потенційні перешкоди у придбанні вказаної квартири, а також можливі наслідки чи ризики, а тому на думку позивача [PERSON] за зустрічним позовом, з огляду на вказані правові висновки Верховного Суду, відповідач Фабер Рудігер не позбавлений можливості пред`являти вимоги до [PERSON] щодо одержання компенсації за квартиру, якщо суд встановить обґрунтованість відповідних вимог відповідача. Посилаючись на норми ст. 388 ЦК України, представник [PERSON] вважає, що у даній ситуації не вбачаються підстави для позбавлення права власності [PERSON] на нерухоме майно, на яке він довго збирав грошові кошти, що свідчить про те, що позивач [PERSON] добросовісно, чесно, у суворій відповідності до вимог закону став власником спірної квартири, а тому просив визнати поважними причини пропуску та поновити [PERSON] строк для подання зустрічного позову, посилаючись на те, що він не отримував первісний та зустрічний позови, об`єднати цей позов з первісним та зустрічним позовами, визнати [PERSON] добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2020, укладеного між ним та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Плахотіним М./П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1213. В зв`язку з зазначеним, судом постановлено ухвалу від 27.03.2023 про повернення до стадії підготовчого провадження у даній цивільній справі. Ухвалою суду від 28.03.2023 року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа\~- приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Плахотін Максим Павлович, про визнання особи добросовісним набувачем з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди та суми боргу, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа -\~приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Плахотін Максим Павлович, про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування запису. 18.04.2023 через канцелярію суду представником відповідача Фабера Рудігера був поданий відзив на зустрічний позов [PERSON] , в якому наводились доводи про не згоду з зустрічним позовом, вказувалось на відсутність доказів добросовісності набувача нерухомого майна, наголошувалось на придбанні нерухомого майна у особи, яка не мала право його продавати, що доводиться наведеною усталеною судовою практикою Верховного Суду щодо вирішення даного питання судом. 24.04.2023 представником [PERSON] також був наданий до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому представник погоджується з наведеними доводами [PERSON] , вказуючи на їх обгрунтованість та те, що вони заслуговують на увагу суду. 03.05.2023 через свого представника позивач за зустрічним позовом [PERSON] подав до суду відповідь на відзив [PERSON] , в якому наголошував на тому, що нескасоване заочне рішення Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська було чинним на момент набуття відповідачем [PERSON] права власності на спірне майно, то за таких обставин відсутні правові підстави вважати, що [PERSON] придбав спірне майно в особи, яка не мала права його відчужувати, відповідно і для застосування ст. 388 ЦК України. Також, посилаючись на практику Верховного Суду, звертав увагу щодо того, що добросовісність набувача презюмується, як й правомірність договору, тобто набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне, а тому, посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі та задовольнити позовні вимоги [PERSON] . Ухвалою суду від 21.08.2023, постановленою за відповідним клопотанням, від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гуфман Яни Семенівни були витребувані необхідні для розгляду справи документи. Зважаючи на те, що згідно наданих даних, приватна нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гуфман Я.С. припинена, ухвалою суду від 10.10.2023 було витребувано з Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області документи, а саме: належним чином завірені копії документів, на підставі яких приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гуфман Яною Семенівною було проведено ідентифікацію покупця за договором купівлі-продажу квартири, що посвідчено 03.06.2016 та зареєстровано в реєстрі за №288, а саме громадянина Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] 28.11.2023 до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від представника позивача [PERSON] надійшли Додаткові пояснення у справі, в яких зазначено про підтримання позову [PERSON] , визнання зустрічного позову [PERSON] , та невизнання зустрічного позову [PERSON] з підстав, викладених раніше у позові, та вказано про те, що на час купівлі квартири [PERSON] накопичила власних коштів у сумі більше 500\~000 грн., які всі витратила на проведення ремонту квартири та приведення її в жилий стан, бо відповідач Фабер Рудігер іноді приїздив до України, проте переважно перебував у Німеччині, де у нього бізнес. Вказує на те, що предметом позову у даній справі не є поділ спільного майна подружжя, а отже позивач [PERSON] не має доводити джерело та обсяг здобутих нею коштів: власна праця, позичені або подаровані кошти тощо; більше того, жодних реальних доводів на підтвердження протилежного Фабер Рудігер не має, оскільки [PERSON] мала реальну можливість накопичити дані кошти за багато років. Квартира за час ремонту, на який позивач витратила свої кошти, приведена у стан євроремонту, що збільшило її вартість. Після проведення ремонту та оздоблення квартири [PERSON] звернулась до відповідача [PERSON] з проханням сплатити їй витрачені кошти, проте між ними виникли суперечки з приводу проведеного ремонту, хоча про такі витрати на ремонт він знав і погоджував усі дії, проте взяті на себе зобов`язання відповідач так і не виконав, грошові кошти не повернув, квартира залишилась бути зареєстрованою на його ім`я. Також вказано, що на час укладання Договору купівлі-продажу квартири з [PERSON] , [PERSON] вважала, що спір, що виник з [PERSON] , є вичерпаним та не знала про те, що він оскаржуватиме рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська. Станом на дату підписання та укладання Договору купівлі-продажу квартири від 20.11.2020 року позивач за первісним позовом мала всі права та повноваження на відчуження спірної квартири, оскільки мала на руках судові рішення, які підтверджують вказані обставини, квартира не перебувала під забороною/арештом тобто жодного порушення закону на той час [PERSON] не відбулось. 08 лютого 2024 року представником позивача за зустрічним позовом [PERSON] було надано суду уточнену позовну заяву, у зв`язку з чим ухвалою Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська від 05.03.2024, постановленою протокольно, за клопотанням представника відповідача адвоката Юрко О.С. було залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Посилаючись на зміну судової практики, з урахуванням уточнення позовних вимог, зазначаючи про не зміну при цьому предмету позову, позивач за зустрічним позовом [PERSON] у зустрічній позовній заяві просить: витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь Фабера Рудігера нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 934898212101; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області Зубка Валерія Юрійовича, індексний номер: 49993644 від 03.12.2019 р. 14:22:39 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , дата та час державної реєстрації 26.11.2019, 11:38:48); скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Плахотіна Максима Павловича, індексний номер: 55252766 від 20.11.2020 р. 10:45:12. про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] , дата та час державної реєстрації 20.11.2020, 10:34:18). Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09.02.2024, задовольняючи клопотання представника [PERSON] адвоката Юрко О.С., було витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Плахотіна М.П. належним чином засвідчену копію Звіту про оцінку майна, виданого ТОВ «ОЦІНКА УКРАЇНИ» 17.11.2020 року, на підставі якого була визначена вартість спірної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , щодо якої був укладений договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] 20.11.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Плахотіним М.П., зареєстрований в реєстрі за №1213. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2024 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2024 було відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] про призначення у даній цивільній справі судової експертизи обсягу, якості, вартості будівельних та ремонтних робіт. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив задовольнити з підстав, вказаних у позові з урахуванням їх уточнення, та у відзивах на зустрічні позови; у задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити, посилаючись на доводи, викладені у відзиві; з урахуванням доводів на заперечення зустрічного позову [PERSON] представник [PERSON] повністю визнав позовні вимоги [PERSON] та їх підтримав. В подальшому, у поданій суду заяві представник позивача [PERSON] просив розглянути справу у його відсутності. В судовому засіданні представник відповідача по первісному позову та позивача по зустрічному позову - Фабера Рудігера позовні вимоги [PERSON] не визнав, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов, також не визнав зустрічний позов [PERSON] , посилаючись на його необгрунтованість та доводи, викладені у відзиві на позов. В подальшому, у поданій суду заяві представник [PERSON] просив провести судове засідання та ухвалити рішення суду у відсутності [PERSON] та його представника. В судовому засіданні представник [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] , позовні вимоги [PERSON] не визнав, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов, просив задовольнити зустрічний позов [PERSON] з підстав, вказаних у зустрічному позові. В подальшому, у поданій суду заяві представник [PERSON] просив розглянути справу у його відсутності та у відсутності [PERSON] . Треті особи та їх представники в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України дане судове засідання 21 січня 2025 року проводиться судом за відсутності учасників справи та їх представників, а також без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши представників сторін за первісним та зустрічними позовами, свідка, ознайомившись з матеріалами цивільної справи, дослідивши докази у цивільній справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом та позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом задоволенню не підлягають, а позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до положень\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до частини третьої\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2\~ст. 5 ЦПК України\~передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст. 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України\~передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1\~ст. 83 ЦПК України\~сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно до\~ст. 10 ЦПК України\~суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У відповідності до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Пунктом 2 ч. 1\~ст. 3 ЦК України, передбачено неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2\~ст. 16 ЦК України\~передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення\~Конституції України\~та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті\~8,\~9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема\~статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] , яка згодом змінила прізвище на « [PERSON] », та [PERSON] , який є громадянином Федеративної Республіки Німеччини, після знайомства у березні 2015 року зав`язались подружні стосунки та згодом вони планували виїхати до Німеччини, оформити шлюб та жити надалі разом, в тому числі з дітьми позивачки від першого шлюбу, однією родиною, що не заперечувалось учасниками справи. Фабер Рудігер запропонував [PERSON] купити житло у м. Дніпрі задля того, щоб коли сім`я приїжджала до України до родичів та друзів, була можливість зупинитися у власному помешканні, на що вони досягли згоди і позивачкою було здійснено пошук ріелторів. Після пошуків була знайдена квартира за зручним місцем розташування та придбано квартиру [ADDRESS] . 03 червня 2016 року між [PERSON] (продавець) та громадянином Федеративної республіки Німеччини [PERSON] (покупець) був укладений Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 03.06.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуфман Яною Семенівною, реєстровий номер 288, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 934898212101. Відповідно до\~вказаного Договору\~купівлі-продажу\~квартири [PERSON] купив\~у [PERSON] \~квартиру [ADDRESS] , яка розташована в житловому будинку літ. А-5 квартира [ADDRESS] , яка складається з: 1-коридор, 2-житлова, 3-кухня, 4-ванна, 5-житлова, 6-балкон, загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м. Дана квартира була зареєстрована за [PERSON] на підставі вищевказаного Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 03.06.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуфман Яною Семенівною, реєстровий номер 288, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 934898212101. Після чого, за погодженням [PERSON] позивачка здійснювала ремонтні та інші роботи у вказаній квартирі для приведення її у стан, задовільний для відповідача [PERSON] , за його вказівками та вподобаннями. Вказані обставини були підтверджені сторонами по справі та долученими квитанціями про переведення грошових коштів та зняття грошових коштів з рахунку відповідача у банкоматах м. Дніпра, доказами у матеріалах справи. Після закінчення ремонту відносини між [PERSON] та [PERSON] погіршились, що не спростовується сторонами та також підтверджується роздруківками переписок, наявних в матеріалах справи. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 03.06.2016 по 26.11.2019 року був власником спірної квартири [ADDRESS] . Як зазначено вище, 25.06.2019 позивач [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON] ) звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу, в якій з урахуванням уточнення просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 500\~000 грн. з посиланням на те, що нею за її особисті кошти на проведення ремонту в квартирі [ADDRESS] , була витрачена сума 500\~000 грн., квартира приведена в стан євроремонту і стала вартувати ще більше, проте взяті на себе зобов`язання про повернення їй коштів, витрачених на ремонт, відповідач не виконав, грошові кошти не повернув, а квартиру, як обіцяв, на неї не перереєстрував. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року був задоволений позов [PERSON] в повному обсязі та стягнуто з Фабера Рудігера на користь [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 500\~000 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 5\~000,00 грн. Ухвалою Жовтневого районного\~суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року була задоволена заява [PERSON] про зміну способу і порядку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди та суми боргу. Даною ухвалою змінений спосіб виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року у даній цивільній справі № 201/7267/19 зі стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 500\~000,00 грн. на передачу нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 934898212101, яка належить [PERSON] , у власність стягувача [PERSON] (наразі прізвище змінено на [PERSON] ). Вбачається, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2019 та ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2019 право власності на вищевказану квартиру [ADDRESS] 26.11.2019 було зареєстровано за [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 03 липня 2020 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління (м.Дніпро), в зв`язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » та « [PERSON] ». У зв`язку з зазначеним відповідною ухвалою суду до участі у справі залучено належного позивача [PERSON] . 20.11.2020 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений цього ж дня приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Плахотіним Максимом Павловичем (реєстровий номер 1213). За цим Договором продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти належну продавцю на праві приватної власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і сплатити визначену за домовленістю сторін грошову суму. За п.1.2. цього Договору зазначена квартира, що відчужується, має розмір загальної площі 55,8 кв.м., житлової площі 42,3 кв.м. У п.1.3. Договору зазначено, що відчужувана квартира належить продавцю на праві приватної власності на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №201/7267/19, провадження № 2/201/2677/2019 від 14.08.2019 та ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська справа № 201/7267/19, провадження № 6/201/278/2019 від 16.10.2019, право власності № 34437075 на вищевказане нерухоме майно за продавцем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.11.2019 Державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області Зубко В.Ю., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 934898212101. Відповідно до п. 2.1. Договору, за домовленістю сторін купівлі-продаж здійснюється за 362\~813,00 грн., зазначену суму продавець одержав від покупця повністю, до підписання цього договору. Перехід права власності на вказану квартиру на [PERSON] підтверджуються також Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, отриманою судом 16.09.2021 в межах розгляду цивільної справи № 201/7267/19. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року було поновлено [PERSON] строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення у даній цивільній справі, дана заява задоволена, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року, ухвалене у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди та суми боргу скасоване та призначений розгляд справи в загальному порядку. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року скасована та у задоволенні заяви про заміну способу і порядку виконання рішення суду відмовлено. Скасовуючи ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року, Дніпровський апеляційний суд зазначив, що, задовольняючи заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення зі стягнення матеріальної шкоди та суми боргу на передачу нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , у власність [PERSON] , суд першої інстанції фактично змінив рішення суду по суті та самостійно змінив спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України. В обгрунтування позовних вимог, з урахуванням їх уточнення, позивач [PERSON] як у позові так і її представник в судовому засіданні посилалися на те, що після придбання квартири [ADDRESS] , та реєстрації її на ім`я [PERSON] за власний кошт здійснювала ремонтні та інші роботи у вказаній квартирі для приведення її у стан, придатний для проживання, за вказівками та уподобаннями Фабера Рудігера. Власні грошові кошти, які були витрачені нею - позивачем на ремонт та оздоблення квартири відповідач Фабер Рудігер обіцяв їй повернути і ця сума складає понад 500\~000 грн., ніяких розписок вона не має, як не має звіту оцінювача цих робіт. Після проведення ремонту та оздоблення кватири за вказаною адресою взяті на себе зобов`язання відповідач Фабер Рудігер не виконав, грошові кошти їй не повернув, та й квартира залишилась зареєстрованою на його ім`я. Враховуючи це, [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] має повернути належні їй кошти, які нею було вкладено у ремонт та оздоблення квартири, оскільки нею не можуть бути відокремлено від квартири невід`ємні поліпшення, на які вона витратилась; інших, ніж надано суду, доказів поліпшення квартири та збільшення її вартості у неї немає. Вказала, що з позовом про визнання вказаної квартири спільною сумісною власністю з Фабером Рудігером [PERSON] до суду не зверталась. На підтвердження позовних вимог [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення свідок [PERSON] , яка пояснила, що вона є подругою [PERSON] , познайомились з нею 18 років тому, на той час [PERSON] була заміжньою, з 2014 року вона стала проживати від чоловіка окремо і вона познайомилась з Фабером Рудігером, вона часто їздила до нього в Німеччину, разом із своїми дітьми також, вони там разом мандрували, жили там, планували створення сім`ї, між ними були серйозні відносини. Фабер Рудігер хотів купити та подарувати [PERSON] квартиру, щоб коли вони жили в Німеччині, вони могли приїздити в м.Дніпро і жити в цій квартирі. Проте на неї не могли зареєструвати право власності на квартиру, оскільки на той час вона ще була заміжньою. Коли Фабер Рудігер полетів до Німеччини, [PERSON] обирала квартиру і коли вона її вибрала, то робила в ній ремонт. Її свідка чоловік допомагав демонтувати у вказаній квартирі стіни, тобто займався демонтажем старих конструкцій та вивезенням сміттям, за що від [PERSON] отримав оплату в розмірі 30\~000 грн.- 40\~000 грн., це було влітку та восени 2016 року. [PERSON] радилась з її чоловіком який кран купити в квартиру, казала їй, що [PERSON] їй дає завдання що купити для ремонту. вона показувала їй свідку фотокартки квартири до ремонту і було видно, що ця квартира була не придатна для проживання. [PERSON] повністю займалась ремонтом та облаштуванням придбаної квартири, зверталась до будівельників та компаній, здійснювала доставку будівельних матеріалів та сплачувала виставлені рахунки. Згодом між [PERSON] та Фабером Рудігером відбувся розлад, вони розійшлися. Свідок також зазначила, що за словами [PERSON] у неї були гроші на ремонт квартири, вона не знає звідки, думає, може [PERSON] після бабусі отримала у спадщину квартиру в селі, у [PERSON] був свій салон манікюрний, вона була ФОПом. Вона свідок була у вказаній квартирі в 2018 році в гостях, у квартирі після ремонту вона Фабера Рудігера не бачила, а бачила його в 2016-2017 роках. Заперечуючи проти позову [PERSON] , відповідач [PERSON] через свого представника як у відзиві на позов так і в судовому засіданні зазначав, що 03.06.2016 він за особисті кошти на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Гуфман Я.С., придбав квартиру [ADDRESS] , що було обумовлено тим, що він перебував у стосунках з [PERSON] 03.06.2016 він видав на ім`я [PERSON] довіреність, оскільки вона йому розповіла як важко йому буде переоформлювати квартиру, сплачувати комунальні послуги, означена довіреність містить посилання, що оформлення всіх документів на квартиру проводиться позивачкою саме на його ім`я і вона не має права відчужувати квартиру. Вказує на те, що позивачка не мала у власності коштів в сумі 500 000 грн., оскільки в кожний із своїх приїздів до України саме він сплачував її рахунки, давав їй грошові кошти; посилання на те, що він обіцяв компенсувати позивачці всі понесені витрати на ремонт квартири, не відповідають дійсності, оскільки саме він надавав позивачці грошові кошти на ремонт квартири, що підтверджується, зокрема їх перепискою в соціальній мережі. Відповідач вважає, що позивач, яка звертається до суду з позовом про стягнення суми боргу, повинна довести наявність у неї такої суми; нею не надано доказів, що ремонті роботи в квартирі проводились саме за її власні кошти, так як нею не визначена точна суми витрат, начебто понесених нею; долучені нею в якості доказів витрат квитанції, чеки є нечитабельними та не містять відомостей щодо замовника таких робіт та придбавача будівельних матеріалів та товарів, а також долучені рішення судів за позовними заявами [PERSON] свідчать про встановлені факти відсутності у останньої будь-якого доходу за час, що передував понесеним витратам позивачки, про які вона зазначає; сукупна вартість витрат, що вбачається з тих квитанцій та чеків, що були долучені позивачкою, не складають суму, визначену нею. Суд вважає, що позивач за первісним позовом [PERSON] не надала належних та допустимих доказів заявленим нею до відповідача Фабера Рудігера позовним вимогам про стягнення з нього грошових коштів в сумі 500\~000,00 грн. [PERSON] не доведено наявність у неї станом на час проведення ремонтних та оздоблювальних робіт у квартирі [ADDRESS] , та за вказаних нею обставин грошової суми коштів, що перевищує 500\~000,00 грн., які вона, за її твердженням, витратила на ремонт та оздоблення вищевказаної квартири, враховуючи відсутність у неї сталого доходу, починаючи з 2005 року по 2019 рік, що вбачається з матеріалів справи та що не спростовано. Вказані обставини встановлені, зокрема, рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18.10.2016, ухваленим у справі № 205/3245/16-ц, яким встановлено, що [PERSON] 20.04.2016, перебуваючи у шлюбі із [PERSON] , звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання малолітніх дітей та своє утримання; донька сторін малолітня дитина, яка не досягла трирічного віку, знаходиться на утримання своєї матері, яка на теперішній час не працює, потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, тому суд дійшов висновку про задоволення позову позивачки про стягнення з відповідача аліментів. Таким чином, вказаним рішенням суду, яке вступило в законну силу, встановлено, що на час звернення до суду в квітні 2016 року позивачка не працювала та не мала жодного доходу за час, що передував понесеним, за її твердженням, витратам, пов`язаним з ремонтом квартири відповідача, тому на підставі ст. 82 ЦПК України вказані встановлені обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. З наданих суду звітів до ПФУ (форма ОК-5) вбачається, що протягом 2013-2016 років, окрім соціальних виплат з Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, доходів у позивачки не було. Також, [PERSON] не надано суду доказів, що ремонтні роботи у квартирі [ADDRESS] , проводились за її власні кошти, що за її твердженням склало понад 500\~000,00 грн., оскільки нею не визначено точну суму витрат, понесених нею, а майже всі долучені до справи квитанції, чеки неможливо прочитати та вони не містять відомостей щодо замовника таких робіт та покупця будівельних матеріалів та товарів, адресу їх доставки та виконання будівельних робіт; сукупна вартість витрачених коштів, вказана в тих квитанціях, що були долучені позивачкою, не складає суму, визначену нею у позові до стягнення з відповідача [PERSON] . Крім того, позивачкою [PERSON] не надано належних та допустимих доказів того, що придбана за договором купівлі-продажу квартири від 03.06.2014 квартира [ADDRESS] , була у непридатному для проживання стані та потребувала саме тих ремонтних робіт та оздоблення, про які зазначає [PERSON] , зважаючи на те, що відповідно до п.1.7. цього Договору відчужувана квартира візуально оглянута покупцем до підписання цього договору; оглядом встановлено, що вона знаходиться у стані, який є повністю придатним для використання за цільовим призначенням, а також вона відповідає оглянутому технічному паспорту. Також, як зазначено у п.3.1.4. Договору купівлі-продажу квартири, продавець зобов`язується звільнити вищевказану квартиру до 10 червня 2016 року включно та передати ключі для безперешкодного користування покупцем, залишити квартиру у стані, який був на момент візуального огляду покупцем та передати необхідні документи після підписання цього договору. Доказів зворотнього, зокрема доказів невиконання продавцем квартири зазначених умов цього договору, позивачем [PERSON] суду не надано. Також,\~вимоги [PERSON] \~ще спростовуються\~наведеними обставинами\~позивача за\~зустрічним позовом\~ [PERSON] ,\~що не\~спростовується самою\~ [PERSON] ,\~щодо отримання\~останньою від\~покупця грошових\~коштів за\~придбану ним\~спірну квартиру,\~а \~саме \~грошової суми\~у розмірі\~362\~813,00\~грн.,\~що доводиться\~отриманою інформацією\~від приватного\~нотаріуса Дніпровського\~нотаріального округу\~Плахотіна М.П.,\~та поясненнями\~сторін.\~ Крім того, викладений на бланку агентства нерухомості договір від 07.05.2016, укладений між [PERSON] та [PERSON] , про намір укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири за адресою [ADDRESS] , ніяким чином не свідчить про домовленості з Фабером Рудігером, наведені [PERSON] , цей договір не має відношення до договору купівлі-продажу квартири, що був укладений з відповідачем щодо придбання квартири від 03.06.2016. Доводи позивачки [PERSON] про те, що між нею та [PERSON] існувала домовленість про те, що він після закінчення ремонту поверне їй її власні, як вона стверджує у позові, витрачені нею на ремонт та оздоблення квартири, грошові кошти в сумі понад 500\~000,00 грн., не знайшли підтвердження в ході судового розгляду даної справи. Натомість відповідач [PERSON] через свого представника заперечує проти наявності такої домовленості та зобов`язань і наполягає на тому, що ремонт та оздоблення вказаної квартири [PERSON] робила за його власні кошти, які він їй передавав, що не спростовано. До показів свідка [PERSON] в судовому засіданні суд ставиться критично, оскільки її чоловік дійсно допомагав [PERSON] з ремонтом, проте ця допомога стосувалась лише демонтажу старих конструкцій в квартирі та вивезення з неї сміття, а не проведення всіх ремонтних робіт у квартирі, оскільки він не займається виконанням даних робіт. Та обставина, що [PERSON] повністю займалась ремонтом та облаштуванням придбаної квартири, зверталась до будівельників та компаній, здійснювала доставку будівельних матеріалів та сплачувала виставлені рахунки не заперечується і стороною відповідача [PERSON] . Проте зазначені пояснення свідка [PERSON] не можуть бути доказом того, що на проведення вказаних робіт в квартирі та на її оздоблення [PERSON] витрачала саме свої власні грошові кошти, які, за її твердженням, були у неї в наявності перед початком ремонту та в сумі понад 500\~000,00 грн. Крім того, жодних доказів, які б могли свідчити про поліпшення стану вказаної квартири в наслідок проведення ремонтних робіт, а також проведення розрахунку збільшення вартості квартири, належної [PERSON] , позивачем [PERSON] не надано. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2024 було відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] про призначення у даній цивільній справі судової експертизи обсягу, якості, вартості будівельних та ремонтних робіт. Таким чином, судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що квартира [ADDRESS] , була придбана [PERSON] за його грошові кошти, які він відповідно до умов п.2.2. Договору купівлі-продажу квартири перерахував продавцю квартири. Після придбання квартири [PERSON] приїздив до м.Дніпра та привозив грошові кошти [PERSON] , перераховував їх на її рахунок, вона користувалась його банківською картою, грошові кошти знімала в банкоматах м.Дніпра, в цей час Фабер Рудігер перебував у Німеччині, де у нього був бізнес. Судом також встановлено, що Фабер Рудігер видав на ім`я [PERSON] довіреність від 03 червня 2016 року, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гуфман Я.С., якою уповноважив її бути його представником та представляти його інтереси в усіх установах та організаціях, пов`язаних з наданням житлово-комунальних послуг та необхідних для забезпечення функціонування та обслуговування його нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , без права її продажу. Також, Фабер Рудігер відповідною заявою надав право користування належною йому квартирою [PERSON] шляхом реєстрації її та її дітей за адресою спірної квартири; [PERSON] тривалий час користувалась цією квартирою, при чому згідно її переписки з Фабером Рудігером через засоби окремого додатку для обміну повідомленнями у телефоні на всі його прохання звільнити квартиру протягом 2019-2020 років [PERSON] відмовлялася та просила відстрочити та перенести її виїзд до осені 2020 року. Відповідно до\~положень ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на викладене, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. В зустрічному позові [PERSON] зазначає, що належне йому нерухоме майно - квартира [ADDRESS] , вибуло з його володіння поза його волею. Відповідно до положень ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Частиною першою статті 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до ч.1\~ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статей 317 і 319\~ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2\~статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим\~шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»\~у разі, коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей\~387,\~388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей\~387,\~388 ЦК України. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). У постанові Верховного Суду від 08 квітня 2021 року у справі №10/2180 наведено такі висновки: «Однією з ключових умов звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки у такому випадку здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів. Окрім того, особливістю віндикаційного позову є відсутність спору з приводу належності позивачеві майна (майнових прав) на праві власності чи іншому титулі. За наявності відповідного спору право позивача не може бути захищено шляхом задоволення віндикаційного позову; … особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача; виключно власник наділений правом, передбаченим ст.388 ЦК України, витребування свого майна з чужого незаконного володіння, а тому саме на позивача за таким позовом покладається обов`язок доведення володіння цим титулом до вибуття майна.». Правила частини першої\~статті 388 ЦК України\~стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої\~статті 12 Цивільного кодексу України\~добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі № 522/14900/19 (провадження № 61-10361св22) вказано, що «можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно), про що також зазначено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, як про це наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16. У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень\~статті 388 ЦК України\~у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо». Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння, тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Такі ж самі підстави для застосування ст.ст. 387, 388 ЦК України визначені і в постанові Верховного Суду від\~15 березня 2023 року у справі № 725/1824/20. У відповідності до ч.2\~ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з підстав для витребування майна власником від добросовісного набувача є вибуття майна з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] вибула з власності [PERSON] не з його волі, а іншим шляхом на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.08.2019 та ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.10.2019, постановлених у цивільній справі №201/7267/19, які в подальшому були скасовані. Отже в діях власника [PERSON] була відсутня воля на передачу у власність [PERSON] спірного нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Крім того, між [PERSON] , як власником майна - квартири [ADDRESS] , та [PERSON] не існувало та не існує жодних юридичних відносин, у зв`язку з чим, за доведеністю зворотнього, можна було б казати про добросовісність набуття останнім права власності на квартиру [ADDRESS] . Отже, встановлено та вбачається з матеріалів цивільної справи, що первиною підставою для набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру були саме заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 201/7267/19 від 14 серпня 2019 року, яке скасоване ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року, та ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року про заміну способу і порядку виконання рішення, яка скасована постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року та у задоволенні заяви відмовлено. Враховуючи це, первинне відчуження квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] було неправомірним, а отже визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.11.2020, укладеного між [PERSON] та [PERSON] в даному випадку не є необхідним для вирішення зустрічної позовної заяви [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). За змістом правової норми, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду у своїй постанові від 10.11.2021 р. у справі\~№ 361/3659/18, виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 р. цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також у вищезазначеній справі колегія суддів ВС погодилась з висновками судів попередніх інстанцій, що при скасуванні рішення державного реєстратора не вирішено питання щодо визнання, зміни чи припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав), оскільки за встановлених судами обставин саме скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем є ефективним способом захисту, який поновлює відповідне право позивача, а визнання за власником майна прав власності на це ж майно актами цивільного законодавства не передбачено. Тому, суд погоджується з доводами представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] щодо необхідності скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за попередніми незаконними власниками спірного нерухомого майна. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь Фабера Рудігера нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 934898212101, підлягають задоволенню. Також, зважаючи на встановлені обставини, підлягають задоволенню решта позовних вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] про: скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області Зубка Валерія Юрійовича, індексний номер: 49993644 від 03.12.2019 14:22:39, про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , дата та час державної реєстрації\~26.11.2019, 11:38:48), та про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Плахотіна Максима Павловича, індексний номер: 55252766 від 20.11.2020 р. 10:45:12, про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , дата та час державної реєстрації\~20.11.2020, 10:34:18). Із вказаних підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання його добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] , виходячи з того, що позивачем [PERSON] за допомогою належних та допустимих доказів не були доведені ті обставини, що він є належним добросовісним набувачем спірного нерухомого майна та дана нерухомість перебуває у фактичному володінні та користуванні позивача. Натомість, судом встановлено, що після придбання вказаної квартири [PERSON] не переїхав проживати у вказану квартиру, не користується нею, залишається проживати за адресою своєї реєстрації у м.Новомосковську, що ним не спростовано та підтверджується матеріалами справи, зокрема, його зустрічним позовом, в якому зазначена адреса його проживання у м. Новомосковську, а відтак відсутні підстави вважати його добросовісним набувачем зазначеного нерухомого майна. Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа\~- приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Плахотін Максим Павлович, про визнання особи добросовісним набувачем, задоволенню не підлягають, як недоведені. Вирішуючи питання розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи суд виходить з того, що відповідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, \~зі [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмір 454 гривні 00 копійки; з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмір 454 гривні 00 копійки. Витрати по справі за первісним позовом слід віднести за рахунок позивача [PERSON] ; витрати по справі за зустрічним позовом слід віднести за рахунок позивача [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved