Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

В провадження суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Укрглобал-Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 04.09.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна" (торгова марка "Credit7") та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту №3953532, відповідно до якого відповідача отримав кредит у розмірі 24500 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% від суми кредиту за кожен день користування. Договір був укладений в електронному вигляді. 24.04.2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс" укладено договір факторингу №24/04/2024, відповідно до умов якого право вимоги за договором №3953532 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04.09.2023 року перейшло до позивача. Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту, нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов кредитного договору. У зв`язку з невиконанням зобов`язань у відповідача утворилась заборгованість за кредитом, яка, станом на 24 квітня 2024 року, становить 137490,00 гривень та складається із: 24500 гривень - заборгованість за кредитом, 112990,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками, відповідно до п.1.4 кредитного договору, за ставкою 2 % за кожен день користування кредитом за період з 04.09.2023 року по 24.04.2024 року (включно). У зв`язку з чим, позивач просить задовільнити позов, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 137490,00 гривень, суму сплаченого судового збору в розмірі 3028 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив, відзив на позовну заяву не надав, заяв, клопотань від нього не надходило, заяву про розгляд справи в його відсутність не подавав. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 04.09.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна" (торгова марка "Credit7") та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту №3953532, відповідно до якого відповідача отримав кредит у розмірі 24500 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% від суми кредиту за кожен день користування. Договір був укладений в електронному вигляді. Умовами договору передбачено, що кредит надається у розмірі 24500 гривень, строком на 360 днів зі сплатою відсотків в розмірі 2% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, (п. 1.2, 1.3, 1.4 договору). Реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою на весь строк кредиту, становить 30 341,06% (паспорт споживчого кредиту). Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що кредит позичальнику надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки №537541ХХХХХХ0340. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору, нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». До періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається перша дата сплати процентів, вказана в Графіку платежів. Як вбачається із листа-повідомлення ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 26.04. 2024 року за вих. №4710-2604, останнє, на підставі договору про переказ коштів №ФК-19/03-01 від 12 березня 2019 року, укладеного між ТОВ "Універсальні платіжні рішення" та ТОВ "Лінеура Україна", перерахувало 04.09.2022 року на банківську картку № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 24500 гривень. 24.04.2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс" укладено договір факторингу №24/04/2024, за умовами якого позивач набув та прийняв за плату належні ТОВ "Лінеура Україна" права вимоги до боржників, які виникли у Кредитора на підставі укладеного Кредитного договору та які входять до Портфелю Заборгованості (до боржників, зазначених у реєстрі Боржників, який є додатком до договору). Згідно витягу з реєстру Боржників від 24.04.2024 року до Договору відступлення права вимоги №24/04/2024 року від 24.04.2024 року, позивачу (ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс") передано право вимоги до відповідача за Договором №ФК-19/03-01 від 12 березня 2019 року на загальну суму 137490,00 грн, що складається із наступних сум: заборгованість по основному боргу 24500 грн, заборгованість по відсотках 112990 грн. Таким чином, позивач - ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» є таким, що набув права вимоги до боржників за Договором про відступлення права вимоги 24/04/2024 року від 24.04.2024 року, в тому числі і право вимоги до відповідача за Договором №3953532 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04.09.2023 року на загальну суму заборгованості 137490,00 грн. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором №3953532 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04.09.2023 року в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч.1 ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч.1 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.626 ЦК, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно ч.2 ст.1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у відповідних кредитних договорах, і він користувався кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставини спірних правовідносин. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору №3953532 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04.09.2023 року відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 3028 гривень та витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то на підставі ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України позивачу за рахунок відповідача необхідно відшкодувати витрати, пов`язані з оплатою судового збору, а саме: 3028 гривень. Стосовно заявленої в позові вимоги про відшкодування витрат на оплату правової допомоги в сумі 5 000 гривень, то слід зауважити наступне. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved