Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, у якому просили визнати за кожною з них право власності на 1/24 частку у праві на власність на житловий будинок [ADDRESS] /а. с. 32-35/. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що при реєстрації права власності на нерухоме майно реєстратором зазначено, що [PERSON] належить 1/2 частини спірного будинку і [PERSON] належить 1/2 частина спірного будинку, а не 1/2 від 37/100. Таким чином зазначені частки не є частинами, які належали спадкодавцю і не є спірними, а відмова нотаріуса лише формально пов`язана з некоректним визначенням часток при реєстрації договорів купівлі-продажу співвласника спадкодавця. Така помилка може бути усунута після отримання спадщини позивачками за рішенням суду та зміни поштової адреси на свою частину при подальшій реєстрації в БТХ. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, а третя особа - пояснень на позов. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 04 червня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 07 червня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 14 червня 2024 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 23 липня 2024 року позивачі подали позовну заяву, підписано особисто ними /а. с. 27-28, 32-37/. 14 серпня 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі для розгляду у загальному позовному провадженні /а. с. 39-40/. 26 вересня 2024 року ухвалою судді у справі витребувано у Шостій київській державній нотаріальній конторі матеріали спадкової справи № 135/2021, відкрито після смерті [PERSON] , закрито підготовче провадження і призначено до розгляду по суті /а. с. 47-48/. 24 грудня 2024 року представник позивачів подала клопотання про розгляд справи у відсутність сторони на підставі наданих доказів, не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача і третьої особи. 31 грудня 2024 року до суду подано копії матеріалів спадкової справи № 135/2021 щодо майна [PERSON] на виконання ухвали суду від 26 вересня 2024 року, і вказано клопотання про розгляд справи у відсутність представника Контори, у зв`язку із їхньою великою завантаженістю. Позивачі, їхній представник у судове засідання не з`явилися, враховуючи завчасно подану заяву про розгляд справи у їхню відсутність. Представник відповідача у судове засідання, про час, дату і місце призначення якого повідомлений належним чином, не з`явився, заяви по суті або з процесуальних питань не надходили до суду. Представник третьої особи у судове засідання також не з`явився, враховуючи завчасно подану заяву про розгляд справи у їхню відсутність, зазначену при поданні копій матеріалів спадкової справи. Згідно з частиною першою ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною восьмою ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. [INFO] настала смерть [PERSON] [INFO] за заявою [PERSON] [доньки померлого [PERSON] ] Шостою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 135/2021 до майна померлого [PERSON] /а. с. 5/. 28 травня 2021 року до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини подала донька померлого [PERSON] , а 06 липня 2021 року - його дружина - [PERSON] 09 березня 2023 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Пінчук Л. І. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, вмотивована тим, що встановлено суперечливу інформацію між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме: право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав не за спадкодавцем, а за іншою особою /а. с. 6/. Відповідно до інформації довідки ПБ-2021 №1488, наданої Комунальним підприємством київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 13 вересня 2021 року, згідно з даними реєстрових книг Бюро 1/8 частина житлового будинку [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Шостою київською державною нотаріальною конторою 20 лютого 2007 року за р. № Зс-117. Дата проведення реєстрації в Бюро - 17 квітня 2007 року за реєстровим № 10845 /а. с. 9/. Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 325218587 та № 325219463 від 09 березня 2023 року в ДРРП за померлим [PERSON] відсутні зареєстровані права власності, а також встановлено реєстрацію права власності на вище вказаний житловий будинок за іншими особами /а. с. 7-8/. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року у справі № 757/45458, що набрало законної сили 25 червня 2019 року, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про поділ майна: виділено у власність [PERSON] в натурі 37/100 частин житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в окреме домоволодіння (інвентарну одиницю), зокрема: приміщення будинку: 1-1 коридор 3,9 кв м, 4-1 - коридор 5.9 кв м 1-2 - кухня -3,6 кв м, 1-3 - житлова -11,2 кв м, 1-4 - житлова - 15, 9 кв м, 1-5 - житлова - 9,9 кв м, 4-2 житлова - 8.7 кв м, усього загальною площею - 59,1 кв м, житловою площею - 45,7 кв м та господарські будівлі: літ. «В» - сарай, літ. «Е» - сарай. Схема планувального рішення виділу у натурі 37/100 часток житлового будинку [ADDRESS] зазначена у додатку №5 до висновку експертів Київської незалежної судово-експертної установи № 2162 від 17 березня 2017 року; виділено у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в натурі 63/100 частин житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , зокрема: приміщення будинку: 2-1 - коридор - 6,0 кв м, 2-2 - ванна кімната - 2,8 кв м, 2-3 - кухня 5,3 кв м, 2-4 - житлова - 9,7 кв м, 2-5 - житлова - 10,5 кв м, 2.6 - житлова 14,3 кв м, 3-1 коридор - 7,1 кв м, 3-2 коридор - 2,8 кв м, 3-4 коридор - 7,9 кв м, 3-3 житлова - 8,0 кв м, 3-5 житлова - 16,7 кв м, 3-6 кухня - 5,5 кв м, 3-7 ванна кімната - 2,7 кв м, а усього загальною площею 100,5 кв м, житловою площею 59,2 кв м та господарські будівлі: літня кухня літ. - «Б», літ. «Т» - Сарай і погріб, літ. «Ж» - сарай, літ. «З» - вбиральня. Схема планувального рішення виділу у натурі часток житлового будинку [ADDRESS] зазначена у додатку № 5 до висновку експертів Київської незалежної судово-експертної установи № 2162 від 17 березня 2017 року; припинено право спільної часткової власності [PERSON] на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; встановлено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,1691 га (1691 кв м), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , для доступу та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, згідно з варіантом № 3 (додаток № 4) висновку експертів Київської незалежної судово-експертної установи № 2162 від 17 березня 2017 року; виділено [PERSON] для доступу та обслуговування частини житлового будинку [ADDRESS] та господарських будівель і споруд у користування 37/100 частин земельної ділянки загальною площею 0,0626 га (626 кв м), яка обмежена лініями розподілу /а. с. 13-15/. Договором купівлі-продажу житлового будинку від 17 березня 2020 року №232 [PERSON] продала [PERSON] та [PERSON] свою 37/100 частину у рівних частинах кожному 1/2 від 37/100. Дата державної реєстрації 17 березня 2020 року /а. с. 8/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. За частиною першою ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не встановлено судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1216-1218 ЦК України). Відповідно до Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 березня 2020 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А. П., належить 1/2 частина будинку [ADDRESS] , і [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 березня 2020 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А. П., належить 1/2 частина будинку [ADDRESS] /а. с. 8/. Таким чином відповідно до реєстрації [PERSON] та [PERSON] і є тими співвласниками спірного будинку, які зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак при реєстрації права власності реєстратором зазначено, що [PERSON] належить 1/2 частини спірного будинку і [PERSON] належить 1/2 частина спірного будинку, а не 1/2 від 37/100. Таким чином зазначені частки не є частинами, які належали спадкодавцю і не є спірними, а відмова нотаріуса лише формально пов`язана з некоректним визначенням часток при реєстрації договорів купівлі-продажу співвласника спадкодавця. Така помилка може бути усунута після отримання спадщини позивачками за рішенням суду та зміни поштової адреси на свою частину при подальшій реєстрації в БТХ. За частиною п`ятою ст. 1268 ЦК України позивачі є власницями майна з часу відкриття спадщини. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва перешкоджає реалізації права власності та надає право відповідачу претендувати на спірне нерухоме майно. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved