Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилався на те, що 31 жовтня 2019 року в Особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «МІЛОАН» відповідач [PERSON] подала Заявку на отримання кредиту № 2408550. Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «МІЛОАН» направлено Відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит № 2408550 від 31 жовтня 2019 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Відповідно до умов Кредитного договору, до укладення Договору [PERSON] отримала проєкт цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомилася з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Таким чином, відповідач [PERSON] уклала Кредитний договір № 2408550 від 31 жовтня 2019 року з ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення їй були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 6000 грн. 01 квітня 2020 року згідно умов Договору факторингу № 01/04 ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за Кредитним договором № 2408550 від 31 жовтня 2019 року на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (надалі ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»), а відповідно ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло права вимоги до Відповідача. 13 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГПОНГ» (далі ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» чи/або Позивач) укладено Договір факторингу № 1/4, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 2408550 від 31 жовтня 2019 року. Відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 16047,30 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 6000 грн.; заборгованість за відсотками - 6831,3 грн.; заборгованість за комісією 216,00 грн.; заборгованість за пенею 3000,00 грн. ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» направило на адресу [PERSON] письмове повідомлення про набуття права вимоги за Кредитним договором та про порядок погашення заборгованості. Але відповідач не виконала свого обов`язку та не погасила заборгованість. Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Представник позивача Господаренко Т.І. в судове засідання не з`явилася, але направила заяву про розгляд справи без участі представника позивача, в якій також висловила згоду на проведення заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання. В судове засідання відповідач [PERSON] викликалася шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження та судової повістки на електронну пошту та до електронного кабінету користувача підсистеми «Електронний суд». Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини її неявки суду невідомі, відзив на позов нею не поданий. Суд, зі згоди представника позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. 31 жовтня 2019 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] дистанційно в електронній формі, шляхом заповнення заяви на отримання кредиту в електронному вигляді укладено Кредитний договір № 2408550 від 31 жовтня 2019 року (далі за текстом Кредитний договір), що повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до п.п. 1.2-1.4. Кредитного договору сума кредиту становить 6000,00 грн.; кредит надається строком на 30 днів з 31 жовтня 2019 року, і термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 30 листопада 2019 року. Згідно п. 1.5.1. Кредитного договору комісія за надання кредиту 216,00 грн., яка нараховується за ставкою 3,60% від суми кредиту одноразово. Відповідно до п.1.5.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом складають 810,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,45% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Отже, кредитодавець ТОВ «МІЛОАН» та позичальник [PERSON] погодили істотні умови Кредитного договору: розмір кредиту, строк та умови кредитування, дату повернення суми кредиту, процентів та комісії, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, реальну річну процентну ставку, порядок повернення кредиту. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Відповідач з викладеними у договорі умовами кредитування погодилася без будь-яких зауважень або застережень, що свідчить про наявність волевиявлення відповідача на укладення такого договору саме на таких умовах. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З пункту 7.1 Кредитного договору вбачається, що цей договір складається з Правил та\~ індивідуальної частини, однак позивачем не надано Правил, які є складовою частиною Кредитного договору . Водночас позивач надав суду належний доказ видачі коштів відповідачеві як позичальнику. Видача відповідно до Кредитного договору № 24088550 від 31 жовтня 2019 року кредитних коштів у розмірі 6000,00 грн, шляхом перерахування ТОВ «МІЛОАН» на кредитну картку [PERSON] підтверджується копією платіжного доручення № 2861231 від 31 жовтня 2019 року. Таким чином, кредитні кошти фактично передані, однак з матеріалів справи неможливо встановити, на яких саме умовах має відбуватися повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними. З огляду на загальні правила доказування негативних фактів, враховуючи не спростування відповідачем твердження позивача про неповернення кредиту, а також відомості, що містяться в розрахунку заборгованості, суд вважає встановленою обставину неповернення 6000,00 грн кредиту за кредитним договором та 216,00 грн комісії. Вимога позивача про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом згідно з кредитним договором підлягає частковому задоволенню, оскільки не підлягають стягненню проценти за користування кредитами, нараховані поза межами строку кредитування. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, відповідно до п. 2.3.1 Договору, позичальник за наявності відповідної пропозиції Позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту. У разі, якщо на дату пролонгації\~ кредиту за Кредитним договором існує нарахована пеня, для продовження строку кредиту позичальник має сплатити пеню у повному розмірі. Згідно п. 2.3.2 Договору волевиявлення Позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту та укладення угоди про це згідно п. 6.14 Правил підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п. 2.5 Договору. Таким чином, пролонгація строку дії Кредитного договору можлива за дотримання певних умов: наявності відповідної пропозиції Позикодавця та вчинення з боку позичальника дій, спрямованих на пролонгацію строку дії договору. Разом з тим, матеріали справи не містять інформації про спосіб висловлення пропозиції Позикодавця Позичальнику на продовження строку користування/повернення кредиту та відповідно тексту самої пропозиції та взагалі невідомо чи надходила така пропозиція Позикодавця, відповідно чи була вона прийнята позичальником. З огляду на відсутність вказаної інформації неможливо з`ясувати дійсний зміст Пропозиції, умови, кількість днів на яку пролонговано строк дії договору. Крім того, позивачем не надано Правила, тому неможливо ознайомити з їх змістом і умовами та перевірити дотримання їх виконання сторонами. З наданого позивачем розрахунком вбачається, що відповідач 29 листопада 2019 року, тобто в межах строку дії договору (на 29 день) сплатила комісію за пролонгацію в розмірі 780,00 грн. та проценти за користування кредитом в розмірі 199,80 грн. Так позивачем не доведено який розмір комісії запропоновано до сплати позичальнику. Розмір комісії, яка підлягає сплаті позичальником для можливості пролонгації строку дії договору\~ визначений саме в Правилах, але Правила суду не надані. Крім того, позивачем не надано належних доказів того, що кошти, відображені в розрахунку як сплата комісії за пролонгацію, надійшли та були зараховані в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік» На підтвердження наявності заборгованості відповідача [PERSON] за відсотками станом на час відступлення первісним кредитором прав вимоги до відповідача представник позивача склав розрахунки заборгованості, проте які данні використовувались при складенні даних розрахунків позивачем невідомо. Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 42 розділу III Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Необхідність дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 30 січня 2018 року в справі № 161/16891/15-ц. Правова позиція щодо первинних документів відображена в постанові Верховного Суду від 14 червня 2018 року в справі № 364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Позивач, звертаючись з даним позовом до суду, повинен був отримати від ТОВ «МІЛОАН» первинні документи, які підтверджують розмір заборгованості за відсотками по кредитному договору. Але процесуального обов`язку щодо подання усіх необхідних доказів разом з позовною заявою позивачем не дотримано. Наданий представником позивача розрахунок не є первинним документом, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також залишається невідомим, на підставі яких первинних документів цей розрахунок взагалі було здійснено. Таким чином, представником позивача не були надані докази, які б підтверджували вчинення позикодавцем та позичальником дій, передбачених п. 2.3.1 Договору, спрямованих на пролонгацію строку дії договору. Тому у вирішені справи по суті суд виходить з того, що строк кредитування у Кредитному договорі складає саме 30 днів та саме за цей період мають бути нараховані відсотки за користування кредитом, за ставкою 0,45% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом Що ж стосується розміру процентів за користування кредитом, то у визначені розміру заборгованості по процентам, яку відповідач повинен сплатити на користь позивача, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, правом нараховувати проценти за користування кредитом кредитодавець ТОВ «МІЛОАН» був наділений лише у період 30 календарних днів, протягом строку кредитування за ставкою 0,45% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Позивач у позові стверджував, що має право на нарахування та стягнення з відповідача процентів за користування позикою за ставкою 0,45% і\~ після закінчення визначеного договором 30 денного строку користування кредитом. Але, як вже було зазначено вище, позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження виникнення у нього права на нарахування процентів за користування протягом строку, який перевищує встановлений кредитним договором 30 денний строк. Оскільки відповідач [PERSON] прострочила виконання грошового зобов`язання, вона, на підставі ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язана сплатити заборгованість по кредиту та по процентам за користування кредитом з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача відсотків за неправомірне користування коштами на підставі ст. 625 ЦК України. Суд також враховує, що відповідачем [PERSON] частково виконані зобов`язання в частині сплати відсотків в розмірі 199,80 грн., що відображено у розрахунку заборгованості. Таким чином стягненню з відповідача підлягають відсотки за користування кредитом протягом 30 днів за відсотковою ставкою, визначеною договором в розмірі 0,45% за день користування кредитом, в розмірі 610,20 грн (6000х0,45%х30=810-199,80=610,20). Також п. 4.1. Кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, Позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4 Договору з урахуванням угод про продовження строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню у розмірі 2% від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50% від загальної суми кредиту одержаного Позичальником за цим Договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого\~ розміру визначеного цим пунктом. Як вбачається зі змісту складеного позикодавцем ТОВ «МІЛОАН» документу під назвою «Відомість про щоденні нарахування та погашення», Товариством пеня буда розрахована за період з 30 січня 2020 року по 23 лютого 2020 року, тобто за 25 днів, з розрахунку по 120,00 грн. за кожен день, що відповідає 2% від розміру виданих кредитних коштів 6000,00 грн. Таким чином позикодавцем була нарахована позичальнику [PERSON] пеня в загальному розмірі 3000,00 грн за не виконане грошове зобов`язання з повернення тіла кредиту, що не перевищує межу максимально можливого розміру пені, визначеного п. 4.1. Кредитного договору. Правом на нарахування пені за інші невиконані грошові зобов`язанні позикодавець ТОВ «МІЛОАН» не скористався. 01 квітня 2020 року згідно умов Договору факторингу № 01/04 ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 2408550 від 31 жовтня 2019 року на користь ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», а відповідно ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло права вимоги до відповідача [PERSON] 13 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено Договір факторингу № 1/4, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 2408550 від 31 жовтня 2019 року. У зв`язку з істотними порушеннями Відповідачем умов Кредитного договору № 2408550 від 31 жовтня 2019 року, Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу Відповідача, зазначену в Кредитному договорі № 2408550 від 31 жовтня 2019 року направлено Повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору № 2408550 від 31 жовтня 2019 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За загальним правилом зобов`язання виконуються тими самими особами, які були кредитором і боржником під час їх виникнення. Але законодавство передбачає можливість заміни осіб (як кредитора, так і боржника) при збереженні предмета і змісту зобов`язання. Стосовно обсягу прав, що переходять до нового кредитора, Цивільний Кодекс України у ст. 514 закріплює правило, згідно з яким до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов`язанні, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже ТОВ ФК «ПІНГ ПОНГ» являється новим кредитором у зобов`язанні, позичальником в якому є відповідач [PERSON] . У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, сплата неустойки (штрафу), яка є грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобов`язувався повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.ст. 625, 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Прийняті на себе зобов`язання по кредитному договору [PERSON] належним чином не виконувала, в результаті цього з боку відповідача виникла заборгованість перед позивачем за кредитом в розмірі 6000,00 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 610,20 грн, заборгованості за комісією 216,00 грн, та заборгованість за пенею в розмірі 3000,00 грн. Тому суд задовольняє позов саме в цій частині вимог. В іншій частині позовних вимог належить відмовити, так як позивачем не надано доказів укладення додаткових договорів щодо продовження строку дії кредитного договору, а також не заявлялась вимога про стягнення відсотків у відповідності до ст. 625 ЦК України, а тому підстав на нарахування відсотків з моменту закінчення строк дії договору, після 30 листопада 2019 року, у визначеному позивачем розмірі не має. Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду, а саме судовий збір в сумі 1482,51 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3672,00 грн.

Outcome: partial