Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом з вимогою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , котра продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення 23-річного віку, за умови продовження навчання. Свої вимоги мотивує тим, що перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що донька продовжує навчання у Київському фаховому коледжі туризму та готельного господарства на контрактній формі навчання та не має змоги працевлаштуватись на роботу для отримання заробітку, стипендію не отримує. Також на утриманні позивача перебуває неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого відповідач сплачує аліменти. З урахуванням того, що відповідач працездатного віку, не має інвалідності, не має на утриманні непрацездатних батьків та має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою суду від 22 січня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, залучено [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи. Позивач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримує, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Від третьої особи 24.12.2024 до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, за зареєстрованим місцем його проживання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про отрмання поштового направлення. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а подальшу відсутність учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду справи, суд розглядає справу без участі сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.10.2006. Встановлено, що донька - [PERSON] проживає з матір"ю та перебуває на її утриманні. При цьому, [PERSON] є студенткою 2 курсу денної форми навчання, спеціальності «Підприємництво та торгівля», Київського фахового коледжу туризму та готельного господарства, освітньо-професійний ступінь «Фаховий молодший бакалавр». Термін навчання з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2026 року, що підтверджується довідкою від 02.09.2024 № 256, виданою заступником директора Київського фахового коледжу туризму та готельного господарства. У відповідності до довідки, датованою 15.05.2022 за № 1238, виданою командиром військової частини [NUMBER] , [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 03.04.2022. Даних про те, чи перебаває на військовій службі на даний момент [PERSON] , суду невідомо. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зі змісту вказаної норми вбачається, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 199 СК України встановлено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Сімейний кодекс України грунтується на принципі рівності прав та обовязків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобовязані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Наявність повнолітніх дочки та сина не звільняє відповідача від обов`язку надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання, та потребує такої допомоги. Обов`язок утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків. Під час розгляду справи встановлено, що повнолітня донька сторін навчається у навчальному закладі та потребує матеріальної допомоги, при цьому від відповідача до суду не надходило заперечень щодо позовної заяви, та не надано доказів, які б свідчили про неможливість відповідачем надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, котра продовжує навчання. При цьому позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , котра продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення 23-річного віку за умови продовження навчання. Суд звертає увагу на те, що позивачем необґрунтовано вимогу щодо зазначення в резолютивній частині рішення нижнього граничного розміру аліментів у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відтак в цій частині позов не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та зобов`язання батьків відповідно до ст. 199 СК України утримувати дитину, яка продовжує навчання, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги до 23 - х років, надавши аналіз наявним у справі доказам та

Outcome: approved