Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Постановою Верховного суду від 06.11.2024 р., скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.11.2023 р. та постанову Київського апеляційного суду від 20.05.2024р., справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 25.11.2024 р., здійснено автоматизований розподіл справи між суддями, визначено головуючого суддю Бабич Н.Д. [PERSON] 19.10.2023 р. звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з вищезазначеним позовом до Київської міської ради, [PERSON] та просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , разом із її матір`ю - спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , з січня 2017 року по [INFO] (по день смерті) за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS], з метою подальшого оформлення спадкових прав в органах нотаріату. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина, яка складається, з частини двокімнатної квартири [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0, 0620 га. (кадастровий номер: 3222786800:03:010:0002) для ведення садівництва у СТ «Зоря» Плахтянської сільської ради. Вказала, що частина квартири [ADDRESS] належать їй на праві власності та частина зазначеної квартири належать на праві власності її доньці [PERSON] . За життя [PERSON] заповіт не склала. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки проживала із спадкодавцем в одній квартирі і в одному садовому будинку з січня 2017 року по час відкриття спадщини ( [INFO] ), піклувалася про спадкодавця, доглядала її та матеріально забезпечувала, організовувала та оплачувала лікування матері, після смерті матері [PERSON] несла витрати по похованню. Крім того, після смерті [PERSON] саме вона - позивачка по справі проживала у квартирі і садовому будиночку, утримувала їх, несла витрати по оплаті членських внесків та вважала, що вона прийняла спадщину. Відповідачка [PERSON] , яка є донькою спадкодавця, з 2003 року перестала підтримувати будь-які зв`язки зі своєю матір`ю - [PERSON] та своєю сестрою - [PERSON] . [PERSON] з 2003 року своїй матері та сестрі не дзвонила, не приїздила, матеріально матері не допомагала, постійно з матір`ю не проживала, спільного господарства з матір`ю не вела, підчас тяжкої хвороби матері нею не цікавилася і матері не допомагала. 07 серпня 2023 року з метою оформлення права власності на фактично прийняту спадщину після померлої матері, [PERSON] звернулася до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском встановленого законом шестимісячного терміну для прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, позивач [PERSON] просила суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді від 25.11.2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження (а.с.56, том №2) 09.12.2024 р. до Святошинського районного суду міста Києва від Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач по справі, просить суд розглядати справу за їх відсутності та у хвалити по справі рішення згідно норм чинного законодавства. (а.с. 60-61, том №2). Ухвалою суду від 12.12.2024 р., у справі закрито підготовче провадженян та призначено до судового розгляду та витребувано з Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) витяг з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] (а.с. 68-69, том №2.) На підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 30.10.2023 р. були витребувані з Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи № 603/2023 померлої [PERSON] , які надійшли до Святошинського районного суду м. Києва 12.12 2023 року. (а.с. 124, 125-137, том №1). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач по справі - представник Київської міської ради у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у відзиві на позов просив справу розглядати за їх відсутності (а.с. 60-61 том №2). Відповідач по справі - [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно, причини неявки до суду не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзиву на позовну заяву до суду не направила. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, допитавши свідків, суд приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що зроблено актовий № 37 від 31.08.2022 р. Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.17, 127 том №1). Відповідно до листа Відділу ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 02.08.2023 р., [PERSON] з 06.03.2012 р. за адресою: [ADDRESS] . На день смерті разом з померлою зареєстрованих осіб не значиться (а.с.128 том №1). З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] доводилась покійній [PERSON] донькою, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про шлюб [PERSON] з [PERSON] (актовий запис про народження № 1430 від 22.08.1972 р. вчинений Залізничним бюро ЗАГС м. Києва; актовий запис про шлюб № 236 від 20.02.1993 р. вчинений Жовтневим ЗАГС м. Києва) (а.с.130 - 130 зв. том №1). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді: -частини двокімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 50, 90 кв.м. з них житлової 28, 50 кв.м., що належала покійній на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Святошинською районною в м. Києві радою 11 березня 2003 року згідно з розпорядженням від 11 березня 2003 року № 391, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 17 березня 2003 року за реєстровим № 4542; -Земельної ділянки площею 0, 0620 га. (кадастровий номер: 3222786800:03:010:0002) для ведення садівництва у СТ «Зоря» Плахтянської сільської ради, що належала покійній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю № 35 від 31 липня 1997 року згідно рішення Плахтянської сільської Ради народних депутатів від 23 червня 1997 року № 5 (а.с.35-41, 135 том №1). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.08.2023 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті її матері [PERSON] , оскільки позивачем було пропущено встановлений законом шестимісячний термін для прийняття спадщини (а.с. 134 зв. том №1). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 603/2023, заведеної державним нотаріусом дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, спадкоємцями після смерті [PERSON] є її донька - [PERSON] (позивачка по справі). Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталися. Як вбачається з акту про проживання особи від 30.08.2023 року затвердженого начальником ЖЕД №8-9 [PERSON] постійно проживала разом зі своєю донькою [PERSON] з січня 2017 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.27 том №1). В судовому засіданні встановлено, що з 2018 року по 2022 рік [PERSON] , після перелому шийки стегна та в результаті раку легенів (метастази у шийному відділі), була прикута до ліжка і постійно потребувала сторонньої допомоги, яку надавала [PERSON] її донька [PERSON] . Як вбачається з акту про проживання особи від 14.08.2023 року затвердженого замголови правління ГОСТ «Зоря» [PERSON] постійно проживала разом зі своєю донькою [PERSON] з 24.02.2022 року по [INFO] (по день смерті [PERSON] ) у належному [PERSON] садовому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.33 том №1). Як вбачається з довідки виданої замголови правління ГОСТ «Зоря» від 14.08.2023 року про те, що [PERSON] постійно проживала разом зі своєю донькою [PERSON] з 24.02.2022 року по [INFO] (по день смерті [PERSON] ) у належному [PERSON] садовому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.34 том№1). Як вбачається з виписки із медичної карти хворого від 23.08.2018 року та довідки про причину смерті № 37 від 31.08.2022 р.. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 05.08.2018 року по 23.08.2018 року з діагнозом: Перелом шийки правої стегнової кістки зі зміщенням уламків. [PERSON] було зроблено тотальне цементне ендопротезування правого кульшового суглобу системою «Zimmer». 23.08.2018 року виписана на амбулаторне лікування в поліклініку за місцем проживання. [PERSON] померла [INFO] у віці 76 років, причина смерті: рак легенів (а.с., 16, 17, 17зв. том №1). Як вбачається з довідки Макарівської селищної ради № 85/16.14-08 від 09.08.2023 року про те, що [PERSON] дійсно померла на території Плахтянського старостинського округу [INFO], та була похована 27.02.2022 року на місцевому кладовищі [ADDRESS] (а.с.18 том №1). Із свідоцтва про право власності на житло (квартира [ADDRESS] ), виданого Святошинською районною в м. Києві радою 11 березня 2003 року згідно з розпорядженням від 11 березня 2003 року № 391, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 17 березня 2003 року за реєстровим №4542 вбачається, що квартира була приватизована на [PERSON] (1/4), [PERSON] (1/4), [PERSON] (1/4), [PERSON] (1/4). В порядку спадкування [PERSON] успадкувала частину зазначеної квартири від свого батька [PERSON] , який помер [INFO] про що свідчить відмітка нотаріуса на правовстановлюючому документі про перехід права власності на частину квартири від 10.08.2012 р. (а.с.36-37 том №1). Із інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №25458 від 10.08.2023 р. вбачається, що частина квартири [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Святошинською районною у м. Києві радою 11.03.2003 р. (розпорядження № 391) та зареєстрованого в БТІ 17.03.2003 р. за реєстровим № 4542 (а.с.37 том №1). Із Державного акту на право приватної власності на землю № 35 від 31 липня 1997 року виданого згідно рішення Плахтянської сільської Ради народних депутатів від 23 червня 1997 року № 5 і довідки управління Держкомзему у Макарівському районі Київської області №01.10/522 від 15.07.2011 р. про підтвердження присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці вбачається, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка, кадастровий номер: 3222786800:03:010:0002, площею 0, 0620 га. для ведення садівництва у СТ «Зоря» Плахтянської сільської ради. Як вбачається з довідки громадської організації «Садове товариство «Зоря» № 16 від 14.08.2023 року по земельній ділянці площею 0, 0620 га., кадастровий номер: 3222786800:03:010:0002, що знаходиться в межах адміністративної території Київська область Бучанський район за адресою: [ADDRESS] та належить на праві особистої власності [PERSON] , всі членські внески громадській організації «Садове Товариство «Зоря» за період з 01 березня 2022 року по вересень 2023 року сплачені [PERSON] , донькою [PERSON] . На час видачі цієї довідки борги по зазначеній земельній ділянці відсутні (а.с.35 том №1). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто, суд вправі задовольняти заяви про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №30 від 30.05.2008 справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Відповідно до положень частин першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у том числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саме реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними ожин від одного. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України) Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до частини шостої даної статті фізична особа може мати кілька місць проживання. У відповідності до ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає справи про встановлення факту який безпосередньо породжує юридичні наслідки, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо. Встановлення вказаного факту має для позивачки юридичне значення, оскільки від цього залежить можливість оформлення спадкових прав. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. 23.01.2025 року в судовому засіданні у якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON] , які надали суду покази про те, що вони є сусідами позивачки та покійної [PERSON] . Разом з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] постійно проживала її мати [PERSON] з січня 2017 року по день своєї смерті ( [INFO] ) - у холодний період року. У теплий період року (з січня 2017 року по [INFO].) [PERSON] постійно проживала разом зі своєю донькою [PERSON] у садовому будинку, що належить [PERSON] , у [ADDRESS]. У січні 2017 року [PERSON] зламала руку і тривалий час постійно проживала разом із донькою - [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та у садовому будинку у [ADDRESS] , оскільки не могла самостійно себе обслуговувати та постійно потребувала сторонньої допомоги. У серпні 2018 року біля колодязя на дачі [PERSON] впала та зламала шийку стегна на правій нозі і після цього більше самостійно не могла пересуватися, була постійно прикутою до ліжка і постійно потребувала сторонньої допомоги та лікування, яке їй надавала її донька [PERSON] в [ADDRESS] та у садовому будинку у [ADDRESS] . Восени 2021 року [PERSON] діагностували рак легенів. [PERSON] не могла ні сидіти, ні самостійно тримати голову, її постійно мучили болі в шиї аж до крику, який чули всі сусіди, через що [PERSON] регулярно кололи обезболюючі препарати. Коли почалися воєнні дії на території України (24 лютого 2022 року) [PERSON] виїхала разом із всією своєю родиною, зокрема із лежачою [PERSON] , до дачі у [ADDRESS]. Де [PERSON] і померла [INFO] . Старша донька [PERSON] - [PERSON] до матері у квартиру [ADDRESS] та на дачу у [ADDRESS] не приїздила, мати не доглядала та постійно ніколи не проживала разом з [PERSON] , матеріально матері не допомагала. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Наявні в матеріалах справи оригінали та копії документів, а також покази свідків, надані на підтвердження факту спільного проживання суд вважає належними та допустимими, які у своїй сукупності у повній мірі підтверджують факт їх спільного проживання до моменту смерті [PERSON] (на час відкриття спадщини, тобто до [INFO] ). Необхідною умовою для встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем до моменту смерті [PERSON] (спадкодавця), тобто до [INFO] є доведеність факту постійного спільного проживання. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 303/1816/17 (провадження № 61-35690св18) місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. В той же час, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 10.01.2019 у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) дійшов категоричного висновку про те, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця (позивач) за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 07.06.2022 р. у справі № 175/4514/20, від 07.06.2023 р. у справі № 227/5018/21. Факт спільного проживання позивача [PERSON] разом із спадкодавцем - [PERSON] з січня 2017 року по [INFO] (час відкриття спадщини) за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS], підтверджується наданими позивачем письмовими доказами. Дані обставини також підтверджуються показами свідків, які ніким не оспорюються. За таких обставин суд приходить до висновку, що факт спільного проживання позивача - [PERSON] разом із спадкодавцем - [PERSON] з січня 2017 року по [INFO] (час відкриття спадщини) за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS], підтверджуються належними та допустимими доказами. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та їх задоволення. Питання судових витрат позивач залишив за собою.

Outcome: approved