Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних з основного боргу. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 20.07.2020 року між сторонами було укладено договір позики, за яким відповідач взяв у борг у позивача 440 доларів США та 11 000 гривень для закупки товарів з подальшою реалізацією. Борг відповідач зобов`язався повернути до 20.08.2020 року, згодом попросив перенести дату повернення боргу на 01.02.2021 року. Однак борг відповідач не повернув, а тому позивач просить стягнути з останнього 3% річних за період з 03.02.2021 року по 03.02.2024 року, що становить 75 доларів США із загальної суми боргу, яка складає 842 долари США (440 доларів США + 402 долари США (11\~000 грн./27,3606 (курс НБУ станом на 20.07.2020 року). Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується його підписом на бланку рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. В позові позивачем зазначено клопотання про розгляд справи у його відсутність та на випадок відсутності відповідача винести заочне рішення. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату проведення судових засідань повідомлявся за останнім відомим зареєстрованимим місцем проживання, за місце проживання зазначеним позивачем та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Повістки за останнім зареєстрованим місцем проживання відповідача та за місцем проживання зазначеним позивачем повенулися до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач є повідомленим належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання. Відповідач про поважність причин не з`явлення суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. На підставі зазначеного, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив, без постановлення окремого документу, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази у справі суд встановив. Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За договору позики від 20.07.2020 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 440 доларів США та 11 000 гривень для закупки товарів з подальшою реалізацією. Борг відповідач зобов`язався повернути до 20.08.2020 року, а після цього зазначив в договорі, що зобов`язується повернути 01.02.2021 року. Доказів повернення позики відповідачем не надано. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Водночас Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги. Згідно зі частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. В даному випадку відповідач взяв в борг у позивачу гроші у гривні та доларах США, а тому 3 % річних мають розраховуватися саме в валюті позики, тобто за боргом у гривні - 3 % річних мають розраховуватися у гривні, а за боргом в доларах США 3 % річних мають розраховуатися в доларах США. При цьому стягуватися 3 % річних за боргом в доларах повинні за курсом Національного Банку України на день виконання рішення суду. Зазначені правові висновки викладені в Постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2029 року у справі № 373/2054/16-ц, від 11.09.2024 року у справі № 500/5194/16. 3 % річних від суми 11\~000,00 грн. за період 03.02.2021 року по 03.02.2024 року складає 990,00 грн. 3 % річних від суми 440,00 доларів США за період 03.02.2021 року по 03.02.2024 року складає 39 доларів США 60 центів. У зв`язку з зазначеним позов слід задовольнити частково, тобто слід стягнути з відповідача 3 % річних в гривні та доларах США, а не лише в доларах США, як просить позивач. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач, яка особа з інвалідністю 2 групи звільнений від сплати судового збору. У випадку, якщо б позивач не був звільнений від сплати судового збору за подання позову ним би був сплачений судовий збір у розмірі 1\~211, 20 грн. (3028Х0,2 відповідно до п-п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено, а тому суму судового збору, яка не була сплачена - 1 211, 20 грн слід покласти на відповідача та стягнути на користь держави.

Outcome: partial