Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

До Котовського міськрайонного суду Одеської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в інтересах якого діє представник Рикіна Ю.І., до [PERSON] про стягнення з останньої 9840 грн. 04 коп. надміру виплаченої пенсії. В обґрунтування заявленого позову представник позивача зазначив, що [PERSON] перебула на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримувала соціальну пенсію, як особа з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання. В червні 2024 року при опрацюванні списків працюючих пенсіонерів встановлено, що 13 березня 2024 року відповідача було прийнято на роботу до військової частини, проте остання в порушення вимог п. 1 Додатку 4 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25 листопада 2005 № 22-1, не повідомила Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про працевлаштування. З 01 липня 2024 року було припинено виплату пенсії [PERSON] . Відповідачці було перераховано пенсію за період з 13 березня 2024 року по 30 червня 2024 року та було виявлено надміру виплачену суму пенсійних виплат у розмірі 9845,16 грн. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області 28 червня 2024 року звернулося до AT «УкрСиббанк» щодо повернення зайво перерахованої суми пенсії [PERSON] 22 липня 2024 року установою банку було повернуто кошти в сумі 5,12 грн. Згідно відповіді АТ «УкрСиббанк» від 23 липня 2024 року № Ю-2/14/64 кошти були повернуті в межах залишку на рахунку одержувача. Таким чином, сума надміру виплаченої пенсії відповідачу за період з 13 березня 2024 року по 30 червня 2024 року складає 9840,04 грн, про що [PERSON] було повідомлено листом 05 липня 2024 року № 1500-0404-8/103633. Оскільки відповідачка добровільно зазначені кошти не повертає, тому позивач був змушений звернутися до суду. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2024 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, які позивач усунув. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача Рикіна Ю.І., яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи до суду не з`явилась. Подала до суду, через систему «Електронний суд», заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Дворецький О.Р., які належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи до суду не з`явились. Представником відповідача у встановлений судом строк, через систему «Електронний суд», було надіслано відзив на позов, доводи якого зводяться до того, що кошти підлягають поверненню у разі доведеності рахункової помилки або недобросовісності відповідача. Оскільки [PERSON] не було допущено будь-якої недобросовісної поведінки, вона не подавала до органів Пенсійного Фонду України жодної інформації та не вчиняла жодних дій, які призвели або могли призвести до виникнення переплати пенсії. Крім того, про факт працевлаштування [PERSON] , позивач був повідомлений, оскільки має вільний доступ до Реєстру застрахованих осіб. Оскільки позивачем не доведено факту, що відповідач вчинила будь-які зловживання або подала недостовірні дані під час нарахування та виплати пенсії, тому стягнення надміру виплачених сум невірно нарахованої пенсії не допускається, і за таких обставин позов не підлягає задоволенню. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримувала пенсію за інвалідністю третя група, загальне захворювання. З копії трудової книжки [PERSON] , [INFO] (АН №630158), вбачається, що датою її заповнення є 13 березня 2024 року, коли її було прийнято на роботу до відповідної військової частини. Відповідачем не повідомлено органи пенсійного фонду про власне працевлаштування. В червні 2024 року при опрацюванні списків працюючих пенсіонерів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області встановлено, що відповідача 13 березня 2024 року прийнято на роботу до військової частини. В результаті чого, встановлено, що [PERSON] за період з 13 березня 2024 року по 30 червня 2024 року надмірно виплачена суму пенсійних виплат у розмірі 9845,16 грн. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області 28 червня 2024 року звернулося до AT «УкрСиббанк» щодо повернення коштів (зайво перераховану пенсію [PERSON] ), лист за вих. № 1500-0502-8/98981). В листі від 23 липня 2024 року №Ю-2/14/64 начальник Одеського управління АТ «УкрСиббанк» повідомив, що пенсія [PERSON] в розмірі 9845,16 грн. повернута частково, у зв`язку з недостатністю коштів на рахунку, а саме було перераховано залишок коштів на рахунку [PERSON] в розмірі 5,12 грн. за наданими реквізитами 22 липня 2024 року установою банку було повернуто кошти в сумі 5,12 грн., згідно відповіді АТ «УкрСиббанк» від 23 липня 2024 року № Ю-2/14/64 кошти були повернуті в межах залишку на рахунку одержувача. Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області 05 липня 2024 року за № 1500-0404-8/103633 скеровано на ім`я [PERSON] вимогу про необхідність повернення залишку надміру виплаченої суми пенсії, яка становить в сумі 9845,16 грн. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження добровільного повернення [PERSON] виплаченої їй пенсії в розмірі 9845,16 грн. Статтею 46 Конституції України гарантується право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Положеннями частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що\~суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статтею 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14. Згідно з частиною першою статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплаченої пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Пунктом 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за №374/7695, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України\~Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вказує на те, що пенсіонери зобов`язані повідомляти орган, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. Пунктом 1 Додатку 4 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25 листопада 2005 № 22-1, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, встановлено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органи Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати: вступу на роботу, звільнення з роботи, реєстрацію або зняття з обліку як фізичної особи-підприємця. Отже, працевлаштування [PERSON] є обставиною, про яку відповідач повинна була повідомити органи Пенсійного фонду, а невчинення такої дії є обставиною, яка впливає на пенсійне забезпечення та призвела до виникнення переплати пенсійної виплати. Разом з тим, [PERSON] діючи недобросовісно, в порушення вимог ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року, не повідомила орган Пенсійного фонду про факт її працевлаштування, що призвело до виплати на її користь без достатньої правової підстави соціальної пенсії. Ухвалюючи рішення суду, судом враховується, що у відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази засвоїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За вказаних обставин в цілому, суд приходить до висновку, що вимоги позивача рівномірні, регулюються нормами чинного законодавства України тобто є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за подачу даного позову до суду позивачем сплачено 2422 грн. 40 коп. судового збору і позов задоволено у повному обсязі, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved