Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що 12 січня 2017 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Забрідської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області за актовим записом № 1. Від цього шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , який проживає разом із нею. Позивачка вказує в позові, що протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. На даний момент ведення між ними спільного господарства припинено. Останні дев`ять місяців вони проживають окремо. З відповідачем примиритися не бажає, вважає, що сім`я фактично розпалася, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Відтак просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 03 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак 23.01.2025 від представника позивача - адвоката Хохрун І.І., до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового розгляду, в судове засідання не з`явився. Водночас 20.01.2025 до суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та проти задоволення таких не заперечує. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка сторін, які були повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив таке. Матеріалами справи підтверджено, що 12 січня 2017 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у виконавчому комітеті Забрідської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області зареєстровано шлюб, про що 12.01.2017 складено відповідний актовий запис за № 1. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.12.2024 (повторно). У сторін від даного шлюбу народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] видане 09.12.2019. Як убачається з позовної заяви та встановлено в судовому засіданні, сторони спільно не проживають та не ведуть спільного господарства, позивачка вказує, що шлюб має формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, наміру на примирення з відповідачем не має, шлюб розпався остаточно. Вказану обставину підтвердив відповідач, який надав до суду заяву про визнання позову та не заперечує проти його задоволення. Спірні правовідносини регулюються положеннями ст. 51 Конституції України, Сімейного кодексу України, зокрема главою 11. Так, на конституційному рівні встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ч. 1 ст. 51 Конституції України). З наведеними положеннями Основного Закону держави узгоджуються положення частини першої статті 21 Сімейного кодексу України, за змістом яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. До обов`язків дружини та чоловіка належить спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері; дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька; бути відповідальними один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній; спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї (ст. 55 СК України). Водночас, в силу положень ст. 56 СК України дружина та чоловік має право на свободу та особисту недоторканість, зокрема, право припинити шлюбні відносини. При цьому примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (частина четверта зазначеної норми). В статті 104 СК України передбачено підстави припинення шлюбу, однією з яких є його розірвання (частина друга). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, який згідно з частиною першою наведеної норми може бути пред`явлений одним із подружжя. В силу положень статті 112 СК України, якою унормовано підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (частина перша). При цьому суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України). Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В ході судового розгляду встановлено, що на день звернення до суду сторони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, позивачка примиритись з відповідачем не бажає. Відповідач також не бажає зберегти шлюб. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, суд приходить до переконання, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211, 20 грн.

Outcome: approved