Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення грошових коштів в порядку регресу. Вимоги позову мотивовано тим, що позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Так, позивачу належить 5/12 а відповідачу 7/12 частин вказаної квартири. Зазначає, що з 14 червня 2021 року, тобто з часу набуття права власності відповідачем на 7/12 часток квартири, [PERSON] не сплачує жодних комунальних платежів. Загальна сума, яку одноосібно сплатив позивач з часу виникнення спільної часткової власності з відповідачем становить: 25 788,25 грн., відповідачу [PERSON] належить на праві власності 7/12 часток квартири, відтак, сума, яка підлягає стягненню з відповідача в регресному порядку становить: 15 043, 14 грн., яку й просить стягнути. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження, яка була повернута до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Представником позивача було направлено позовну заяву та додати у справі на адресу відповідача. Відзиву до суду надано не було. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне. Судом було встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [PERSON] , така померла [INFO] . Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкоємцем її майна є [PERSON] . Матеріали справи також містять витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі. Суду було також надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно якої, квартира в [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , в розмірі 5/12 часток та [PERSON] , в розмірі 7/12 часток. Позивачем надано до суду копію постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області від 14 червня 2021 року, про стягнення з боржника основної винагороди, згідно якої стягнуто з [PERSON] , на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2020 року, в сумі 12\~100,45 грн., за адресою [ADDRESS] . Згідно долучених копій квитанцій від 29 жовтня 2021 року, [PERSON] , здійснено оплату в розмірі 16073,53 грн., за центральне опалення. Також, наявна квитанція від 29 жовтня 2021 року, згідно якої [PERSON] , здійснено оплату в розмірі 704,20 грн., за АСВП. Позивачем було також надано квитанції за сплату послуг центрального опалення з листопада 2021 року по квітень 2022 року, та за сплату послуг гарячої води за березня 2022 року. В той же час, згідно відомостей Єдиного державного демографічного реєстру, [PERSON] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Крім того, судом встановлено, що в позовній заяві позивачем зазначено адресу проживання відповідача [ADDRESS] . На вказану ж адресу позивачем і було направлено примірник позовної заяви разом з додатками. Згідно ст. 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном. Згідно п.10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій» затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами та зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Враховуючи вищевикладене, під час розгляду справи встановлено, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт проживання відповідача у спірній квартирі разом із позивачем та користування ним житлово-комунальними послугами за цією адресою. Натомість надані самим позивачем докази суперечать його твердженням. Зокрема, позивач вказує, що відповідач проживає за адресою: квартира [ADDRESS] , в якій в нього й виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги. Проте, позивачем було направлено примірник позовної заяви разом з додатками за адресою проживання відповідача - [ADDRESS] . Водночас, відповідно до даних з Єдиного державного демографічного реєстру №746332 від 19 серпня 2024 року, відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Таким чином, навіть за твердженнями самого позивача, відповідач не проживає у спірній квартирі, а зазначена ним адреса проживання відрізняється від місця його реєстрації у державному реєстрі, адреси його фактичного проживання за якою направлено примірник позовної заяви та адреси за якою позивач просить стягнути заборгованість. Зазначений розрив між вказаними даними підтверджує, що жодна з цих адрес не співпадає зі спірною квартирою. Це свідчить про відсутність будь-яких належних і допустимих доказів, які б доводили факт проживання відповідача у спірній квартирі чи користування ним житлово-комунальними послугами в квартирі [ADDRESS] . Відтак, суд приходить до висновку, що твердження позивача про проживання відповідача у спірній квартирі є безпідставними та не підтверджуються жодними доказами, що унеможливлює задоволення позовних вимог, а тому, в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю

Outcome: dismissed