Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

У грудні 2024 із заявою до суду звернулися [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які просили встановити факт проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а саме: встановити факт державної реєстрації права власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на 3/4 частки квартири [ADDRESS] в порядку приватизації на підставі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № [NUMBER] від 29.11.2000 р. Мотивували заявлені вимоги тим, що їм на праві власності належить квартира [ADDRESS] , часта кожного 1/4, загальна частка 3/4. [PERSON] володіє також 1/4 частки за договором купівлі продажу. Заявники звернулися до Департаменту адміністративних послуг ВМР з метою реєстрації права власності на вищевказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте державним реєстратором винесено відмову у вчиненні реєстраційних дій. Відмова мотивована тим, що при розгляді заяви виявлено відсутність інформації про зареєстровані речові права до 01.01.2013. Вказане встановлення факту необхідне для захисту майнових прав заявників. Ухвалою суду від 04.12.2024 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження. Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати змінено заінтересовану особу Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Левчук І.В. на Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради. У судовому засіданні заявниці [PERSON] , [PERSON] заявлені вимоги підтримали, підтвердили обставини, викладені в позові та просили задовольнити їх вимоги. Представник заявників також заявлені вимоги підтримала та просила заяви задовольнити із підстав наведених у заяві. Представник заінтересованої особи при розгляді заяви покладалася на розсуд суду. Суд дослідивши надані докази установив, що позивачі є внутрішньо переміщеними особами, раніше проживали в [ADDRESS] . 29.11.2000 року заявники та [PERSON] отримали свідоцтво№ 9859 від 29.11.2000 року про право власності на квартиру [ADDRESS] . Штамп на свідоцтві про право власності на квартиру (зворотна сторона) має зміст «реєстраційний напис на документі про право приватної власності. Визначений на цьому документі житловий будинок квартира в рівних долях зареєстроване Донецьким бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] записане в реєстрову книгу № 1/20дк-(103) за реєстровим № 672 25.06.2001 року. Начальник бюро технічної інвентаризації підпис [PERSON] » скріплено печаткою бюро технічної інвентаризації. Нижче є запис 30 бер. 2002 року за № 978 посвідчено договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири, що належить [PERSON] на ім`я [PERSON] . Нотаріус підпис, печатка Приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Чорної Марини Миколаївни. Згідно копій паспорті позивачів, вони зареєстровані [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS] приватизована власник [PERSON] . Згідно договору купівлі- продажу, 30.03.2002 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила 1/4 частку двохкімнатної квартири під номером [ADDRESS] . Зазначена 1/4 частка вказаної квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] , виданого 29.11.2000 року Представником фонду державного майна України в м Донецьку, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Донецька в реєстровій книзі № 1/20дк-(103) за реєстровим № 672 від 25.06.2001 року. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 99180117 від 06.12.2005 року право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] . Загальновідомою інформацією є те, що місто Донецьк наразі є окупованою територією в зв`язку з військовою агресією російської федерації. Військова адміністрація Донецької області не відповідає на запити щодо евакуації архіву Донецького бюро технічної інвентаризації. Позивачі отримали відмову в проведені реєстраційних дій на 3/4 частки квартири [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю інформації в про зареєстровані речові права. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. ч. 2, 7 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Перелік фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, міститься у ч. 2 ст. 293 ЦПК України, зокрема встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові від 30.05.2018 у справі № 761/16799/15-ц Велика Палата Верховного Суду виклала висновок, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України , права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Як встановлено судом, заявники мають оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, однак в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про таке право власності, так як квартира набута ними у власність до 1 січня 2013 року. В той же час, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952- IV від 1 липня 2004 року декларує, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за умови, що реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або ж на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (частина третя статті 3). Згідно вказаного закону на державного реєстратора покладено обов`язок під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитувати від БТІ інформацію, необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником (стаття 10 Закону № 1952- IV). Відсутність документів або інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону № 1952-ІV є підставою відмови в державній реєстрації прав. Отже, єдиним способом підтвердити інформацію про зареєстроване речове право на нерухоме майно для здійснення державним реєстратором реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме у заявників є звернення до суду для підтвердження відповідної інформації, яка міститься на зворотній частині оригіналу свідоцтва про право власності на житло наступного змісту: «Визначений у цьому документі житловий будинок/домобудівництво, квартира в\~рівних долях\~зареєстрован /о,\~а/\~Донецьким бюро\~технічної інвентаризації\~на праві\~приватної власності\~за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і записан /о.а./ в реєстрову книгу №1/20дк-(103) за реєстровим № 672 від 25.06.2021 р.» Таким чином, факт, про встановлення якого просять заявники, має для них юридичне значення. Між заявниками і Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради відсутній цивільно-правовий спір про право власності на нерухоме майно, а тому встановлення факту про реєстрацію прав на квартиру в Реєстрі речових прав на нерухоме майно до 01 січня 2013 року не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Докази про те, що державна реєстрація права власності позивачів на квартиру [ADDRESS] не відбулась відсутні. Проте суд вважає, що вимоги заявників підлягають частковому задоволенню. Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] свідчить, що 25.06.2001 року було здійснено реєстрацію всієї квартири, а не 3/4 її частки. В подальшому 1/4 частка квартири у зв`язку з укладення договору купівлі- продажу була зареєстрована за [PERSON] . Судові витрати у відповідності з вимогами ч. 7 ст. 294 ЦПК України слід віднести за рахунок заявників. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial