Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

У листопаді 2024 із позовною заявою до суду звернувся [PERSON] , який просив визначити, що розмір частки, [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0727 га, кадастровий номер 0510100000:02:020:0135, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на день її смерті становила 17/50 частку земельної ділянки. Визнати, що розмір частки, [PERSON] , у праві спільної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0727 га, кадастровий номер 0510100000:02:020:0135, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 33/50 частку земельної ділянки. Мотивував заявлені вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] були співвласниками земельної ділянки, частка кожного не визначена. [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина на 17/50 частки земельної ділянки, яку успадкував [PERSON] , проте свої права не оформив. Частину спадкового майна позивач успадкував після смерті батька, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дії нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в праві власності на земельну ділянку, з підстав відсутності виділення частки кожного із співвласників. Ухвалою суду від 09.12.2024 провадження у справі відкрито та вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач надала відзив на позовну заяву у якому проти позову не заперечила, вказала на те, що вона є власницею 33/50 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також співвласником земельної ділянки. З мирним урегулюванням спору до неї ніхто не звертався, тому вважає, що вона не є відповідачем у справі, адже нікого прав не порушувала. Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, та просив позов задовольнити із підстав наведених у позові. Судові витрати просив залишити за ним. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала. Суд дослідивши надані докази установив, [PERSON] народився [INFO] , батьки: [PERSON] , [PERSON] (свідоцтво про народження а.с. 7). [PERSON] померла [INFO] , про що Вінницьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області зроблено відповідний актовий запис (свідоцтво про смерть а.с. 9). [PERSON] помер [INFO] про що Відділом ДРАЦС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено відповідний актовий запис(свідоцтво про смерть а.с. 8). Заявник після смерті батька отримав спадкове майно, що складається з 17/50 частки житлового будинку з господарським будівлями та спорудами під [ADDRESS] (витяг з Державного реєстру речових прав, свідоцтво про право на спадщину за законом а.с. 10, 11). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка кадастровий номер 0510100000:02:020:0135 загальною площею 0,0727 га, що знаходиться по [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] . Вказані відомості підтверджуються також державним актом серії ЯБ №672157 (витяг а.с. 12-16, державний акт а.с.19). Державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Олександром Берещуком видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дії за №973 від 29.07.2024 про право на спадщину за законом на частку в праві власності на земельну ділянку 0,0727 гектарів, кадастровий номер 0510100000:02:020:0135, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] з тих причин, що неможливо визначити склад спадкового майна, а саме: на яку частку земельної ділянки необхідно видати свідоцтво про право на спадщину (а.с. 18). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом (ч. 1 ст. 370 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час винесення рішення ВМР) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ст. 377 ЦК України станом на 01.01.2016). Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Таким чином визначення часток земельної ділянки власників будинку, що розташований на ній можливо лише у випадку, якщо до цього розмір часток власників земельної ділянки не визначався. Оскільки за положеннями частини третьої статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, за системним аналізом усіх зазначених норм матеріального права, можна зробити висновок, що в разі набуття права спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння з виділеними частками, право власності на земельні ділянки переходить відповідно до їх розміру часток у будинковолодінні. Оскільки [PERSON] за життя належало 17/50 частки житлового будинку із відповідною часткою господарських будівель та споруд то і відповідно її частка земельної ділянки 0,0727 гектарів, кадастровий номер 0510100000:02:020:0135 складала 17/50, яка успадкована позивачем. Тому і відповідно частка земельної ділянки відповідачки [PERSON] складає 33/50. З огляду на встановлені судом обставини суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Суд приймає до уваги клопотання представника позивача про залишення судового збору за ним, тому не застосовує норми ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved