Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

У січня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, Південний відділ Державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначив, що він, [PERSON] та відповідач - [PERSON] , перебували у шлюбі, зареєстрованому 20 березня 2012 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 69 від 07 березня 2013 року свідоцтво про народження Серія [NUMBER] . В шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 112, від 07 березня 2013 року свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Шлюб було розірвано 23 травня 2014 року рішенням Баглійського районного суду Дніпропетровської області справа № 207/1629/14-ц провадження 2/207/982/14. Син з 2022 року проживає з батьком, за адресою: [ADDRESS] , що підтвержується Актом про проживання без реєстрації №820 від 29 грудня 2023 року виданого КП КМР «Добробут». [PERSON] навчається в Комунальному закладі «Гімназія №10» Кам`янської міської ради з першого класу. За період навчання у 5-му класі показав середній і достатній рівні навчальних досягнень з базових дисциплін. На уроках не завжди уважний, але швидко запам`ятовує навчальний матеріал. Має «прогалини» в базових знаннях з початкової школи, новий матеріал сприймає і розуміє. Заняття в школі не пропускає без поважних причин, на онлайн-уроки приєднується постійно. Всі домашні завдання виконує. Має проблеми з вивчення англійської мови. Захоплюється уроками фізкультури, образотворчого мистецтва, технології. На уроках не завжди активний, може порушувати дисципліну, але реагує на зауваження, просить вибачення. Має добрий загальний розвиток. Володіє необхідними навичками фізичної праці. Добросовісно виконує доручення трудового характеру. За характером дещо неврівноважений, але товариський, веселий. З класним колективом у [PERSON] добрі відносини. Він має багато друзів серед учнів, багато говорить, активний у спілкуванні. Бере активну участь в класних і шкільних заходах. [PERSON] забезпечений необхідним одягом, канцелярськими приладами. Має все необхідне для навчання. Батько і бабуся приділяють належну увагу вихованню сина і внука, систематично відвідують батьківські збори, регулярно цікавляться успіхами [PERSON] . Є активними учасниками різних благодійних акцій. За адресою їх проживання у сина є все необхідне для достатнього рівня проживання та навчання. Він утримує їх сина та виховує його сам. Натомість Відповідач не в повній мірі виконує своїх обов`язків по утриманню сина та участі у його вихованні. На його глибоке переконання сину буде краще жити із ним, оскільки він турбується про нього, виховує його та утримує його. Згідно Заочного Рішення Баглійського районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2013 року з нього щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , до його повноліття, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 червня 2013 року, на користь матері [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Судом вживалися заходи щодо її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Причини неявки суду невідомі. Представник Служба у справах дітей Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій просив справу розглянути за їх відсутністю. Рішення просили прийняти з урахуванням Висновку Виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області №8 вих-20/377 від 19.04.2024 року, в якому зазначено, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] залишити на розсуд суду. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та стосуються сімейних відносин у зв`язку з чим підлягають розгляду відповідно до положень Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , перебували у шлюбі, зареєстрованому 20 березня 2012 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 69 від 07 березня 2013 року, який було розірвано 23 травня 2014 року рішенням Баглійського районного суду Дніпропетровської області справа № 207/1629/14-ц провадження 2/207/982/14. В шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 112, від 07 березня 2013 року свідоцтво про народження серія [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , з 2022 року проживає з батьком, за адресою: [ADDRESS] , що підтвержується Актом про проживання без реєстрації №820 від 29 грудня 2023 року виданого КП КМР «Добробут». Відповідно до Характеристики КЗ «Гімназія №10» Кам`янської міської ради, [PERSON] навчається в Комунальному закладі «Гімназія №10» Кам`янської міської ради з першого класу. За період навчання у 5-му класі показав середній і достатній рівні навчальних досягнень з базових дисциплін. На уроках не завжди уважний, але швидко запам`ятовує навчальний матеріал. Має «прогалини» в базових знаннях з початкової школи, новий матеріал сприймає і розуміє. Заняття в школі не пропускає без поважних причин, на онлайн-уроки приєднується постійно. Всі домашні завдання виконує. Має проблеми з вивчення англійської мови. Захоплюється уроками фізкультури, образотворчого мистецтва, технології. На уроках не завжди активний, може порушувати дисципліну, але реагує на зауваження, просить вибачення. Має добрий загальний розвиток. Володіє необхідними навичками фізичної праці. Добросовісно виконує доручення трудового характеру. За характером дещо неврівноважений, але товариський, веселий. З класним колективом у [PERSON] добрі відносини. Він має багато друзів серед учнів, багато говорить, активний у спілкуванні. Бере активну участь в класних і шкільних заходах. [PERSON] забезпечений необхідним одягом, канцелярськими приладами. Має все необхідне для навчання. Батько і бабуся приділяють належну увагу вихованню сина і внука, систематично відвідують батьківські збори, регулярно цікавляться успіхами [PERSON] . Є активними учасниками різних благодійних акцій. Згідно Заочного Рішення Баглійського районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2013 року з [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , до його повноліття, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 червня 2013 року, на користь матері [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 28.03.2024 року за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у дитини в наявності окреме спальне місце, постільна білизна, шафа для одягу, окреме місце для навчання, їжа, тощо. Умови проживання задовільні. Згідно Висновку Виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області №8 вих-20/377 від 19.04.2024 року, в якому зазначено, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] залишити на розсуд суду. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтями 141, 180 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою, що кожен із батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Законодавець не обмежує суд при прийнятті рішення про звільнення від сплати аліментів тільки вказаними двома підставами та наголошує, що при наявності інших обставин, що мають істотне значення, компетентні органи можуть прийняти таке рішення. В сімейному законодавстві не надається хоча б приблизного переліку таких обставин, отже, суд при розгляді кожної справи має самостійно вирішувати це питання з огляду на подані пояснення, докази та інтереси сторін. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, а також його анулювання. Таким чином, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Як вбачається з матеріалів справи, дитина [PERSON] , [INFO] , не проживає з матір`ю [PERSON] , на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, а проживає зі своїм батьком [PERSON] . Згідно з ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] на теперішній час проживає з батьком - позивачем по справі та повністю знаходиться на його утриманні, тому змінились обставини, що існували підставою для стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі Заочного рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.07.2013 року. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 26.01.2024 року. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для припинення стягнення з нього аліментів та визначення місця проживання дитини з батьком, крім того, дитина має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Задовольняючи позов, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: approved