Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача 22 квітня 2024 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач указує, що з 01 травня 2018 року є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води (далі - послуги з ЦО/ЦПГВ); з 01 листопада 2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (далі - послуги з ТЕ/ПГВ). Квартира за адресою: [ADDRESS] , під`єднана до мереж тепло- та водопостачання, а отже, відповідач є споживачем послуг, що надаються позивачем. Відповідач у встановленому законом порядку від надання послуг централізованого опалення та централізованого постачанні гарячої води не відмовлявся, однак вчасно не сплачує за спожиті послуги, тому з травня 2018 року утворилась заборгованість. Крім того, позивач вказує, що на підставі договору № 602-18 про відступлення прав вимоги від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ним та ПАТ «Київенерго», прийняв право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води. Уточнивши позовні вимоги, з урахуванням заяви про залучення до участі у справі співвідповідачів [PERSON] (далі - відповідач 2), [PERSON] (далі - відповідач 3), КП «Київтеплоенерго» просило суд: 1)стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] : - заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року (липень 2015 року до 01 серпня 2017 року) послуги з централізованого опалення у розмірі 12 614,45 грн; - заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року (липень 2015 року до 01 серпня 2017 року) послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 20 164,48 грн; - витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 28,60 грн; - судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 018,67 грн. 2)стягнути з [PERSON] : - заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року (з 01 серпня 2017 року до травня 2018 року) послуги з централізованого опалення у розмірі 8 505,22 грн; - заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року (з 01 серпня 2017 року до травня 2018 року) послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 147,66 грн; - заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 28 690,65 грн; - заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 1 450,73 грн; - заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги постачання гарячої води у розмірі 4 827,94 грн; - заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги постачання теплової енергії у розмірі 29 508,02 грн; - заборгованість з оплати абонентського обслуговування за постачання теплової енергії (ТЕ) у розмірі 869,84 грн; - заборгованість з оплати абонентського обслуговування за постачання гарячої води (ГВ) у розмірі 983,87 грн; - заборгованість за внесками за обслуговування вузлів комерційного обліку послуги з централізованого опалення у розмірі 40,08 грн; - заборгованість по внескам за обслуговування вузлів комерційного обліку послуги з постачання гарячої води у розмірі 47,85 грн; - витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 14,40 грн; - судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 009,33 грн. 17 травня 2024 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до КП «Київтеплоенерго» про зобов`язання відкрити новий особовий рахунок для здійснення виплат за комунальні послуги. Зустрічну позовну заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що з 23 серпня 2017 року є власником квартири, до якої позивач надає послуги з постачання гарячої води та тепла. За період з липня 2015 року до 23 серпня 2017 року утворилась заборгованість за надані позивачем послуги, якими він не користувався. Договір купівлі-продажу квартири не містить відомостей про переведення боргу, зобов`язань щодо сплати заборгованості за теплопостачання та гаряче водопостачання колишніх власників він на себе не брав. Тому вважає за доцільне зобов`язати позивача відкрити новий особовий рахунок, до якого перенести суму заборгованості, яку він буде зобов`язаний сплатити після ухвалення судом рішення. Позивач за зустрічним позовом визнає суму боргу з центрального опалення та постачання теплової енергії, яка утворилась починаючи з травня 2021 року в повному обсязі. Вважає, що до правовідносини, які склалися у період з липня 2015 року до квітня 2021 року, слід застосувати позовну давність. [PERSON] просив суд: - зобов`язати КП «Київтеплоенерго» відкрити новий особовий рахунок для здійснення виплат за комунальні послуги, на якому залишити заборгованість, яку він буде зобов`язаний сплатити після ухвалення судом рішення; - застосувати позовну давність до відносин, які склалися за період з липня 2015 року до квітня 2021 року; - відшкодувати за рахунок відповідача за зустрічним позовом витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн, витрати на правову допомогу - 30 0000,00 грн. Представники позивача за первісним позовом у судовому засіданні позов підтримали, просили задовільнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник позивача пояснила, що в квартирі, до якої надаються послуги, встановлені лічильники гарячої води, разом з тим, показники лічильників гарячої води споживачами вчасно не подавалися. За період з вересня 2016 року до квітня 2018 року показники лічильників взагалі не подавалися. За лічильником № 35296983 у серпні 2024 року відбулося корегування. Станом на вересень 2024 року за період з 01 травня 2018 року заборгованість за гарячу воду відсутня, за період з вересня 2017 року до травня 2018 року становить 5 138,04 грн. У заявах по суті справи вказувала, що КП «Київтеплоенерго» не пропустило строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за спожиті послуги з березня 2017 року до лютого 2024 року, посилаючись на пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 та пункт 12 Розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Послуги з гарячого водопостачання та теплопостачання за адресою проживання відповідачів надавалися у повному обсязі, про що останні не заперечували, отже, позивач має право вимагати оплати наданих послуг. Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, просив застосувати строки позовної давності, задовольнити зустрічний позов. При цьому пояснив, що у зустрічному позові [PERSON] визнає заборгованість, яка утворилась з травня 2021 року з центрального опалення та постачання теплової енергії. Відповідачі у судове засідання не з`явився, про час, місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач 2, відповідач 3 у строк встановлений судом відзив на позов не подали. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ? 30 квітня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у вказаній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (том 2, а.с. 6-8); ? 20 травня 2024 року від [PERSON] надійшов відзив з додатками та зустрічний позов з додатками (том 2, а.с.12-36, 54-113); ? 04 червня 2024 року від КП «Київтеплоенерго» надійшла відповідь на відзив (том 2, а.с.37-47); ? 27 травня 2024 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву залишено без руху, надано час на усунення недоліків (том 2, а.с. 124-126); ? 06 червня 2024 року ухвалою суду прийнято до спільного розгляду з первісним позовом КП «Київтеплоенерго» зустрічну позовну заяву [PERSON] ; призначено підготовче засідання, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження (том 2, а.с. 146-147); ? 12 червня 2024 року від представника КП «Київтеплоенерго» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (том 2, а.с. 156-170); ? 17 червня 2024 року від позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшла відповідь на відзив та заперечення з додатками (том 2, а.с. 175-206); ? 12 серпня 2024 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача, залучено до участі у справі як співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] (том 2, а.с. 227-230); ? 28 жовтня 2024 року ухвалою суду частково задоволено клопотання представника відповідача, витребувано від КП «Київтеплоенерго» розрахунки заборгованості (том 3, а.с.43-44, 53-56); ? 05 листопада 2024 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про виправлення описки в ухвалі суду від 28 жовтня 2024 року (том 3, а.с. 49-50); ? 28 жовтня 2024 року ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. (том 31, а.с. 40-42); ? 11 листопада 2024 року представник позивача надав суду розрахунки заборгованості на виконання ухвали суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Вислухавши представників позивача, представника відповідача, надавши оцінку зібраним доказам як у їх сукупності так і кожному окремо, суд уважає за необхідне позовну заяву КП «Київтеплоенерго» задовольнити частково, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року КП «Київтеплоенерго» було виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладений договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) та додатки до нього, відповідно до яких ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржників щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отриманні кредитором за період з 01 серпня 2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів, (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). За приписами статті 19 Закону № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). Частина 7 статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Таким чином, оскільки зазначений договір є публічним та договором приєднання, то відповідно отримувачі послуг приєдналися до умов такого шляхом фактичного користування такими послугами. КП «Київтеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води до квартири [ADDRESS] . Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. З наданих позивачем корінців нарядів, що видавались на включення (відключення) опалення, та відомостей обліку споживання теплової енергії вбачається, що для будинку по [ADDRESS] безперебійно надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання Встановлено, що 23 серпня 2017 року між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) укладений договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого [PERSON] з 23 серпня 2017 року набув у власність квартиру [ADDRESS] (том 2, а.с. 67-69). Отже, отримувачами послуг за вказаною адресою до 22 серпня 2017 року були [PERSON] , [PERSON] , а з 23 серпня 2017 року [PERSON] . Таким чином, між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами спеціального законодавства та умовами договору. З 01.05.2019 набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону № 2189-VIII від 09.11.2017, далі - Закон про житлово-комунальні послуги). За нормою статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги предметом його регулювання є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг (стаття 6 Закону про житлово-комунальні послуги). За визначенням, наданим у статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до положень статей 7, 9 Закону про житлово-комунальні послуги індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно зі статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Стаття 509 цього Кодексу визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до положень статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). За обставин цієї справи судом встановлено, що відповідачі, які є споживачами наданих комунальних послуг (відповідач 2 і відповідач 3 у період з липня 2015 року до 22 серпня 2017 року, відповідач 1 у період з 23 серпня 2017 року до березня 2024 року), тривалий час не сплачують за послуги теплової енергії та/або оплати за централізоване постачання гарячої води, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у спірному розмірі. Як вбачається із розрахунку наданого позивачем у відповідачів [PERSON] та [PERSON] за період з липня 2015 року до 22 серпня 2017 року виникла заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 12 614,45 грн; заборгованість за спожиті послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 20 164,48 грн. Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач 2, відповідач 3 не надали. Як вбачається із розрахунку у відповідача [PERSON] виникла заборгованість за спожиті з 23 серпня 2017 року по 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 8 505,22 грн; заборгованість за спожиті з 23 серпня 2017 року по 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 147,66 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 28 690,65 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 1 450,73 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги постачання гарячої води у розмірі 4 827,94 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги постачання теплової енергії у розмірі 29 508,02 грн; заборгованість з оплати абонентського обслуговування за постачання теплової енергії (ТЕ) у розмірі 869,84 грн; заборгованість з оплати абонентського обслуговування за постачання гарячої води (ГВ) у розмірі 983,87 грн; заборгованість за внесками за обслуговування вузлів комерційного обліку послуги з централізованого опалення у розмірі 40,08 грн; заборгованість по внескам за обслуговування вузлів комерційного обліку послуги з постачання гарячої води у розмірі 47,85 грн. Під час розгляду справи у суді відповідач [PERSON] передав позивачу показники лічильника гарячої води, у зв`язку з чим позивачем було проведено корегування та здійснено перерахунок заборгованості за послугу з постачання гарячої води. На виконання ухвали суду про витребування доказів, позивач надав розрахунки заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води з урахуванням корегувань, відповідно до яких за період з 01 травня 2018 року до 01 вересня 2024 року заборгованість за вказану послугу відсутня (т. 3 а.с. 68-71). Перевіривши розрахунки заборгованості судом встановлено, що за період з 23 серпня 2017 року по 01 травня 2018 року у [PERSON] заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води становить 5138,04 грн. При цьому позивачем безпідставно включено до розрахунку заборгованості [PERSON] період з 01серпня 2017 по 22 серпня 2017 року. В іншій частині складені позивачем розрахунки належних до стягнення платежів, здійснено відповідно до періоду надання послуг, з урахуванням площі житлового приміщення, показників лічильника гарячої води (в період, коли вони передавалися споживачем), відтак суд покладає їх в обґрунтування рішення, оскільки вони виконані за правильними формулами і не спростовані відповідачем [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) міститься правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Заперечуючи проти позову, відповідач 1 не довів наявність підстав для звільнення від обов`язку сплатити за надані комунальні послуги, чи факту ненадання таких послуг, чи факту більшої оплати вказаних комунальних послуг, а оспорюючи розмір наявної заборгованості не надав до суду свій контррозрахунок. Відповідач 1 подав заяву про застосування строків позовної давності до правовідносин, які утворились у період до квітня 2021 року. Позивач звернувся до суду з цим позовом у квітні 2024 року. Даючи оцінку заяві відповідача 1 про застосування до спірних правовідносин позовної давності, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності підлягала частковому задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21, від 16 листопада 2023 року у справі № 487/1342/21. З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 12 березня 2020 року у межах позовної давності знаходиться період з 12 березня 2017 року. Таким чином, з 01 липня 2023 року строки позовної давності мали б продовжуватись, однак. 24 лютого 2022 року Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тобто вимоги які пред`явлені за період до 12 березня 2017 року пред`явлені поза межами строку позовної давності. Разом з тим, такі вимоги заявлені до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , які заяви про застосування строку позовної давності до суду не подавали. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 23 серпня 2017 року до березня 2024 року, заявлені в межах позовної давності. Суд урахував розрахунки, надані позивачем, розрахунки, надані на вимогу суду, та дійшов висновку, що відповідачі взятих на себе зобов`язань в строки передбачені договором належним чином не виконали, прострочили виконання грошового зобов`язання, а тому позов КП «Київтеплоенерго» підлягає частковому задоволенню, а тому слід: солідарно стягнути з відповідача 2 та відповідача 3 заборгованості за послуги з централізованого опалення спожиті за період з липня 2015 року до 22 серпня 2017 року у розмірі 12 614,45 грн, за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 20 164,48 грн; стягнути з відповідача 1 заборгованість за період з 23 серпня 2017 до 31 жовтня 2021 року за спожиті послуги з централізованого опалення в сумі 37195,87 грн, заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії період з 01 листопада 2021 року до березня 2024 року - 29 508,02 грн, заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 23 серпня 2017 року до 01 травня 2018 року - 5 138,04 грн, заборгованість з оплати за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії - 869,84 грн і гарячої води - 983,87 грн, заборгованість за внесками за обслуговування вузлів комерційного обліку послуги з централізованого опалення - 40,08 грн, заборгованість за внесками за обслуговування вузлів комерційного обліку послуги з постачання гарячої води - 47,85 грн. У частині стягнення з відповідача 1 заборгованості за послуги з центрального постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року у розмірі 1 450,73 грн та послуги постачання гарячої води за період з 01 листопада 2021 року у розмірі 4 827,94 грн слід відмовити, оскільки за цей період заборгованість відсутня. Щодо зустрічного позову Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм Власність, відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України, зобов`язує. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Згідно з частинами першою та другою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку розрахунків за житлово-комунальні послуги на кожен об`єкт обліку (квартиру) підприємство відкриває один особовий рахунок. Особовий рахунок у квартирі відкривається за адресою, а не за особою, і є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства. Відкриття особового рахунку відбувається лише в разі новозбудованого житлового приміщення. Особовий рахунок абонента - це не лише дані про нарахування за послуги, оплату споживача та кінцева сума (сальдо) до оплати, а до нього також занесені основні дані щодо даного житлового приміщення, такі як інформація про власників даної квартири, кількість зареєстрованих осіб, опалювальну площу, субсидії, тарифи на послуги та інше, що, в першу чергу, є підставою для проведення підприємством нарахування за надані послуги. Відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже існуючого особового рахунку, який відкритий на попереднього власника. Зміни в особовий рахунок вносяться на підставі обґрунтованих звернень споживачів. Суд уважає, що особа, право якої порушено, може скористатися конкретним способом захисту свого права, при цьому способи захисту порушеного права не повинні суперечити вимогам статті 16 ЦК України. Вимога щодо зобов`язання КП «Київтеплоенерго» (надавача послуг) відкрити новий рахунок для здійснення виплати за комунальні послуги на ім`я [PERSON] , із залишенням на ньому суми заборгованості, визначеної судовим рішенням, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. У контексті обставин цієї справи, у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за житлово-комунальні послуги, належним способом захисту прав є оскарження споживачем в судовому порядку таких дії та вимога здійснити відповідний перерахунок. Подібні висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13 та Верховним Судом у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 209/4456/16. У подібних правовідносинах Верховний Суд у постанові від 15 березня 2023 року у справі № 176/552/22 вказав, що вимога про зобов`язання виключити з обліку по особовому рахунку [PERSON] за квартирою [ADDRESS] заборгованість попередніх власників квартири є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення таких вимог відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем. Крім того, стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води у період з липня 2015 року по 22 серпня 2017 року з попередніх власників [PERSON] та [PERSON] , усунуло порушення прав [PERSON] на захист яких було подано зустрічний позов. Отже, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити у зв`язку з обранням ним неефективного способу захисту своїх порушених, невизнаних або оспорених прав, свобод чи інтересу. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням частини першої статті 141 ЦПК України, частково задоволення позову, суд уважає за необхідне покласти на відповідача 2 та відповідача 3 судовий збір пропорційно до заявлених та задоволених вимог (3 028,00 грн (29 %)) у розмірі 878, 12 грн, тобто по 439,06 грн з кожного. З урахуванням положень частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, того, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача 1, корегування боргу з постачання гарячої води відбулося після того, як він подав показники лічильника під час розгляду справи, отже, суд уважає за необхідне покласти на відповідача 1 судовий збір у повному розмірі за вирахуванням судового збору, належного до сплати відповідачу 2 та відповідачу 3, - 2 149,88 грн (3 028,00 грн - 878,12 грн). Крім того, відповідно до квитанції від 19 лютого 2024 року на суму 43,00 грн КП «Київтеплоенерго» сплатило вартість послуг, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо власника квартири, до якої надаються послуги (том 1, а.с.6-7), які в дольовому порядку слід стягнути з відповідачів, тобто по 14,33 грн з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial