Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~Миколаївського районного\~суду Миколаївської\~області через свого представника адвоката Казмірчук М.М. з\~позовом до\~ [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу. \~ \~Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 10.08.010року між сторонами було зареєстровано шлюб Надбузькою сільською радою Миколаївського району Миколаївської області. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя,сімейні обов`язки,відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа розподілена головуючому судді Войнарівському М.М. Ухвалою судді Миколаївського районного суду Миколаївської області 08.08.2024року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. \~ \~ \~ \~23.09.2024року засобами поштового зв`язку відповідачкою подано відзив на позовну заяву. Вказано, що не погоджується з викладеними обставинами, які наведені в позовній заяві. Позивач пішов з родини в кінці листопада 2022 року до іншої жінки, з якою проживає до теперішнього часу. Спільні сімейні стосунки між сторонами припинились і вони не ведуть спільного господарства з того часу. Факту примирення не було як вказано позивачем в позовній заяві. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем просить зазначити реальні та суттєві причин розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~04.10.2024року представником позивача [PERSON] -адвокатом Казмірчук Е.Г. засобами поштового зв`язку подано відповідь на відзив в якому зазначено,що обставини зазначені відповідачем у відзиві не відповідають дійсності. Оскільки близько трьох років тому, відповідачка вигнала позивача з їх спільної квартири. Відповідачка зрадила позивача, посилаючись на те,що почуття згасли. З моменту, припинення спільного проживання позивач щомісяця до 10 числа надсилає кошти позивачу на її утримання та дитини. Жодних претензій до нього вона не має. Категорично не згоден з позицією відповідачки та обвинуваченням його у розпаді їх сім`ї. Реальною та суттєвою причиною розірвання шлюбу вважає безвідповідальність відповідачки до сімейних стосунків та обов`язків, Навіть після її подружньої зради, позивач намагався зберегти сім`ю, дав їй шанс на виправлення, оскільки безмежно її кохав. Однак всі його спроби виявилися невдалими і їм так і не вдалося зберегти шлюб. На підставі вищевикладеного, просить викласти та описати вищезазначені обставини у рішенні суду. 04.10.2024 року відповідачем на електронну адресу суду подано заперечення на відповідь на відзив,в якому вказує,що у відповіді на відзив позивач намагається зменшити свою відповідальність за розпад шлюбу та перекласти відповідальність на неї, стверджуючи, що розрив стався не з його вини. У відповідь на ці звинувачення надає аргументи та докази, які підтверджують, що позивач своїми діями і поведінкою несе більшу частину відповідальності за остаточний та повний розрив шлюбу. У листопаді 2018 року, вони час як повноцінна сім`я, всі разом з їх неповнолітньою донькою переїхали на постійне місце проживання до іншої країни Польщі, де проживають й далі на теперішні час. Час від часу між ними виникали сварки на підставі постійної брехні позивача, де він старанно намагався приховати зв`язки з іншими жінками, в тому числі створенням фейкових сторінок в соціальних мережах, за допомогою яких переписувався та робив відео-дзвінки різним жінкам з метою знайомства та зради. На підставі цього між ними і виникали сварки. Встановлення позашлюбних контактів позивача з різними жінками є неприпустимим в подружньому житті. Позивач після зради, в якій він зізнався особисто у листопаді 2022 року, після якої і припинили жити разом, має сміливість звинувачувати в безвідповідальності до сімейних стосунків та обов`язків. У конфліктних ситуаціях з позивачем завжди намагалася дізнатися причини такої його поведінки та знайти шляхи розв`язання і примирення з метою збереження сім`ї. Жодної помсти в її аргументах не має, як вказує на це позивач, тільки констатація факту поважних причин розпаду шлюбу. Стосовно посилання позивача на те,що прохання вказати реальні та суттєві причини розриву шлюбу - його зрада, є помстою,вважає безпідставною,оскільки після 2-х років окремого проживання та неофіційного припинення існування їх шлюбу кожен з них має своє нове життя. На підставі вищенаведеного,просить викласти зазначені нею обставини у рішенні суду та розірвати шлюбу. 07.10.2024 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Казмірчук Е.Г. на електронну адресу суду подано письмові пояснення. В яких зазначає,що відповідачка намагається представити сумнівні аргументи та неіснуючі докази. По невідомих причинах вона не розповідає факти своєї зради, та не додає скріни своїх переписок. Своїми діями та поведінкою відповідачка переслідує особисті фінансові цілі. Сторони, разом з їх спільною донькою [PERSON] , у 2018 року переїхали на постійне місце проживання до іншої країни Польщі, де проживають і по теперішній час. Увесь час дружина була на утриманні позивача до 2023 року. Для неї позивач купив автомобіль, яким вона користується і до тепер. Відповідачка взагалі довгий час не працювала, оскільки позивач хотів, щоб вона займалася вихованням доньки. Але впродовж тривалого часу вона безвідповідально ставилася до виховання [PERSON] . В подальшому без жодних пояснень вигнала позивача з квартири, за яку він повністю оплачував комунальні послуги та оренду, навіть після того як в ній і не проживав. Впродовж останніх шести місяців і на сьогоднішній день відповідачка мешкає в квартирі, яку для неї орендує батько позивача. На даний час позивач кожного місяця перераховує кошти на утримання доньки в сумі 1000,0 злотих (приблизно - 10 517грн). Оскільки вважає, що це його батьківський обов`язок. Також, батьки позивача допомагають онучці. Вважає, що прохання відповідачки вказати реальні та суттєві причини розриву шлюбу - це не невинна забаганка, а переслідування її фінансових питань на майбутнє. Позивач категорично не вважає себе винним в розірванні шлюбу. Так, як у розпаді сім`ї завжди винні дві сторони. Сімейні стосунки це не тільки обов`язки чоловіка забезпечувати сім`ю, лелеяти і кохати дружину, а й потреба віддачі тепла та турботи зі сторони дружини. Тому, що шлюб та подружні стосунки - це велика робота кожен день. І не зовсім справедливо перекидати провину з одного на іншого. На підставі вищевикладеного просить викласти та описати обставини зазначені у письмових поясненнях у рішенні та розірвати шлюб. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Казмірчук М.М. не з`явилися, при цьому представником на електронну адресу суду подано заяву про розгляд справи без участі, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася,у поданому відзиві просить розірвати шлюб із зазначенням реальних та суттєвих причин розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.08.2010року у Надбузькій сільській раді Миколаївського району Миколаївської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] . Від даного шлюбу подружжя має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Сторони проживали однією сім`єю, проте як зазначає позивач, вони як подружжя не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають взаємних прав та обов`язків. Позивач зазначає про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейні відносини відсутні. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. \~Відповідно до ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. \~Згідно з положеннями ст. 52 СК України дружина та чоловік мають рівне право на фізичний та духовний розвиток, на здобуття освіти, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку. \~Статтею 54 СК України встановлено, що дружина, чоловік мають право розподілити між собою обов`язки в сім`ї. \~ Дружина, чоловік повинні утверджувати повагу до будь-якої праці, яка робиться в інтересах сім`ї. \~ \~Усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї. \~ Вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім`ї вчинені за згодою другого з подружжя. \~ \~Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. \~ Згідно з положеннями ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. \~ Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. \~ Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. \~ Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~Згідно з положеннями ч. ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до\~\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до\~ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч.2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тобто, у разі визнання відповідачем позову, позивачу, який не звільнений від сплати судового збору, з державного бюджету повертається 50 відсотків судового збору, який був ним сплачений при поданні позову, а із відповідача стягуються (відшкодовуються) на користь позивача інші 50 відсотків судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 605,60грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved