Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

До Солом`янського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] з позовом до Органу приватизації державного житлового фонду - Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просив суд: - визнати неправомірною відмову Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 07 липня 2023 року №67 у оформленні та видачі свідоцтва про право власності [PERSON] на кімнату під [ADDRESS] ; - зобов`язати Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації провести приватизацію кімнати під №16 у квартирі [ADDRESS] ; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, витрати на професійну правничу допомогу. В обгрунтування позову зазначено, що з 03.12.2004 позивач разом зі своєю родиною проживав в гуртожитку [ADDRESS] , площею 18 кв.м на підставі ордеру №154/1 від 03.12.2004, виданого на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Більшовик» від 08.07.2004. Відповідно до розпорядження Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації від 09.12.2004 №1755 будинок [ADDRESS] було прийнято до комунальної власності територіальної громади Солом`янського району м. Києва. Офіційна реєстрація місця проживання позивача відбулась тільки 20.10.2009. На підставі розпорядження Солом`янської районної державної адміністрації від 15.05.2023 №286 позивачу був виданий ордер №015950 серія Б від 15.05.2023 на вищевказане житлове приміщення. 25.05.2021 позивач через довірену особу звернувся до ЦНАПу для отримання адміністративної послуги «Оформлення та видача свідоцтва про право власності на житло». Листом Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.06.2021 №108/29-865 позивачу відмовлено у приватизації - видачі свідоцтва про право власності, оскільки «копія ордера на підтвердження законних підстав Вашого проживання за адресою: [ADDRESS] , не подана…». Згодом позивач повторно звернувся до ЦНАПу для отримання адміністративної послуги «Оформлення та видача свідоцтва про право власності на житло», до заяви було долучено ордер на квартиру на відсутність якого вказувалось у відмові, однак листом Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 07.07.2023 №67 було повторно відмовлено у зв`язку з відсутністю підтвердження невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. Оскільки, позивач вважає такі відмови протиправними, звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки на заяви позивачі, подані до ЦНАП 25.05.2021 та 18.03.2023 разом із документами, необхідними для отримання адміністративної послуги «Оформлення та видача свідоцтва про право власності на житло» йому було надано відповіді листами Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.06.2021 №108/29-865 та відділу приватизації державного житла Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.05.2023 №46, де зазначалося, про відсутність підтвердження законних прав його проживання в житловому приміщенні на підставі ордера та відповідно залишення без розгляду документів, доданих до заяви про передачу в приватну власність житла. Як зазначає представник відповідача, до звернення позивача від 19.05.2023 до ЦНАП було додано копію ордера і додані до заяви документи були розглянуті, однак подана позивачем довідка №1173 від 20.04.2017, в якій відомості про неучасть позивача у приватизації житла за адресою: [ADDRESS] , засвідчені начальником виробничої дільниці №8, не відповідає вимогам, передбаченим у пункті 8 вичерпного переліку документів вказаної інформаційної картки. Додана до позовної заяви довідка КП «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради №628/03-03 про неучасть позивача у приватизації житла за вказаною адресою, яка видана 17.10.2023, була отримана пізніше подання документів до ЦНАП. Згідно з інформацією у поданій довідці, виданою Національним університетом охорони здоров`я України імені П.Л. Шупика від 06.02.2023 №12/82-2251, позивач дійсно проживав з 1996 року по 2000 рік в гуртожитку №3 Національного університету охорони здоров`я України імені П.Л. Шупика за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, реєстрації місця проживання за цією адресою не було, а відомостей де його місце проживання було зареєстроване за вказаний період не надано. Отже, можливість використати своє право приватизації у цей період залишається за зареєстрованим місцем проживання. У своїй пояснювальній записці позивач стверджує, що не був зареєстрований з 2000 року по 21.10.2023, однак жодного документу на підтвердження вказаних обставин не надає. Відповідач вказує, що позивач при зверненні 19.05.2025 до ЦНАП не надав довідку саме з органу приватизації щодо участі в приватизації державного житлового фонду за адресою: [ADDRESS] , а також у період з 23.12.1996 по 21.10.2003 за адресами реєстрації місця проживання, отже не підтвердив невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.11.2023 відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом за позовом [PERSON] до Органу приватизації державного житлового фонду - Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання відмови у приватизації кімнати в квартирі незаконною та зобов`язання вчинити дії. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.08.2024 закрито підготовче судове засідання у цивільній справі за позовом [PERSON] до Органу приватизації державного житлового фонду - Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання відмови у приватизації кімнати в квартирі незаконною та зобов`язання вчинити дії. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 03.12.2004 [PERSON] було видано ордер №154/1 на жилу площу в гуртожитку [ADDRESS] , розміром 18 кв.м, на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Більшовик» від 08.07.2004. 18.05.2023 Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією видано [PERSON] ордер №015950 на жиле приміщення площею 18,3 кв.м, яке складається з однієї кімнати в комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS] , на підставі розпорядження Солом`янської районної державної адміністрації від 15.05.2023 №286. Відповідно до копії паспорта [PERSON] вбачається, що місце проживання останнього 20.10.2009 було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , з 20.10.2009 за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відповіддю Одеського національного медичного університету від 28.03.2023 №01-18/114 вбачається, що [PERSON] під час навчання в Одеському медичному інституті ім. М.І. Пирогова, реорганізованому в Одеський державний медичний університет, на педіатричному факультеті за денною формою навчання, спеціальність - педіатрія, з 01.09.1990 по 30.06.1996 тимчасово проживав і був зареєстрований в гуртожитку [ADDRESS] з 01.09.1990 по 01.11.1995 та по закінченню проживання і реєстрації в гуртожитку № [NUMBER] звільнив кімнату під розпис коменданта гуртожитку № [NUMBER] Градежди Галини Анатоліївни , участі в приватизації студент ОМІ імені М.І . Пирогова [PERSON] не приймав. Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 29.12.2020 №Г1-287282-ф/л вбачається, що місце проживання в період з 01.11.1995 по 23.12.1996 було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою Комунального підприємства «Міське агенство з приватизації житла» Одеської міської ради від 17.10.2023 №628/08-03 про використання житлових чеків державного житлового фонду у м. Одеса вбачається, що [PERSON] участі в приватизації державного житла у м. Одесі в період реєстрації з 01.11.1995 по 23.12.1996 за адресою: [ADDRESS] не приймав. Відповідно до довідки Національного університету охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика від 06.02.2023 №12/82-2251 вбачається, що [PERSON] дійсно проживав з 1996 року по 2000 рік у гуртожитку №3 Національного університету охорони здоров`я України ім. П.Л. Шупика за адресою: [ADDRESS] . В приватизації участі не приймав. 13.02.2023 відділом (органом) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації видано довідку №47, відповідно до якої вбачається, що відділ (орган) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації не проводить приватизацію державного житлового фонду у будинку [ADDRESS] , оскільки будинок не переданий до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до інформації про реєстрацію місця проживання особи, наданої відділом з питань реєстрації місця проживання Дніпровської РДА, вбачається, що у період з 21.10.2003 по 26.12.2006 місце проживання [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою органу приватизації від 21.10.2022 вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] участі у приватизації житла за вказаною адресою не використовував, 14.03.2022 зазначена квартира приватизована іншими особами. Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 22.06.2023 №95065657 про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] вбачається, що станом на 22.06.2023 за вказаною адресою зареєстрований [PERSON] з 20.10.2009. Листом Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.06.2021 №108/28-865 повідомлено [PERSON] , що оскільки копія ордера на підтвердження законних підстав проживання за адресою: [ADDRESS] не подана, документи додані до заяви про передачу в приватну власність житла та інші документи залишені без розгляду та оформлення свідоцтва про право власності за вказаною адресою неможливе. Листом відділу приватизації Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.05.2023 №46 повідомило [PERSON] , що до заяви не додано копію ордера на право зайняття жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , відтак додані до заяви про передачу в приватну власність житла інші документи залишені без розгляду та оформлення свідоцтва про право власності за вказаною адресою неможливе. Листом відділу приватизації Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 07.07.2023 №67 повернуто [PERSON] заяву про надання адміністративної послуги та додані до неї документи, оскільки заявником надано документи не в повному обсязі, а саме не підтверджено невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. За змістом положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Правові основи приватизації житла, що знаходиться у державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду» і у Законі України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Набуття фізичними особами у власність майна в результаті приватизації здійснюється уповноваженими органами приватизації на підставі Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396 (із змінами). За нормою ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування,- державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Згідно з ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Схожий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року в справі № 200/18858/16-ц, а також постановах Верховного Суду від 29.04.2020 року в справі № 755/17528/17, від 24.05.2021 року в справі № 296/2566/18, від 31.08.2022 року в справі № 758/9406/19, від 19.06.2023 року в справі № 295/2637/20. Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Так, громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Згідно до п. 11 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які на правових підставах вселені в гуртожиток та фактично проживають у ньому на умовах надання їм ліжко-місця, набувають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитку відповідно до Закону після їх розселення в окремі жилі приміщення в гуртожитку. У разі надання місцевою радою згоди на приватизацію жилих і нежилих приміщень у гуртожитку (або його частин), в якому приміщення (або їх частини) використовуються для проживання громадян на умовах надання ліжко-місця, такі жилі приміщення можуть бути приватизовані лише після розселення громадян, які в них проживають на умовах надання ліжко-місця, в окремі жилі приміщення. З системного аналізу норм Закону України «Про приватизацію житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і лише вони визначають питання чи має громадянин права на приватизацію згідно наданого пакету документів. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною другою статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed