Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір дарування, який посвідчений державним нотаріусом Третьої ОДНК Савицькою ОТО. 31.05.2017 року за р.№2-601, відповідно до умов якого [PERSON] подарувала [PERSON] 31/100 частку та [PERSON] 12/100 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та скасувати відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35458017 від 31.05.2017; визнати недійсним договір дарування, який посвідчений державним нотаріусом Третьої ОДНК Савицькою О.ІО. 31.05.2017 року за р.№2-604, відповідно до умов якого [PERSON] подарувала [PERSON] 2/3 частки земельної ділянки та [PERSON] 1/3 частку земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:25:007:0042, та скасувати відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35460497 від 31.05.2017; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37141197 від 19.09.2017 на підставі якого зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 3 7140506 від 19.09.2017 року на підставі якого зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . При цьому [PERSON] посилалася на те, що [PERSON] , яка є матір`ю позивачки, 31.05.2017 склала заповіт о 11.30 годин, а після підписання заповіту в цей же день о 12.23 години, були укладені договори дарування, з чого [PERSON] робить висновок, що договори дарування були укладені після підписання заповіту на одне й те ж саме майно, що може свідчити про відсутність волі заповідача на дійсне відчуження майна саме на підставі договорів дарування, а тому позивачка звернулась до суду з даним позовом. Представник позивачки - адвокат Завальнюк Д.Ю. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник [PERSON] - адвокат Колесніков І.Л. у судовому засіданні просив у задоволенні позовних відмовити, зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] є не доведеними та ґрунтуються на припущеннях. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся, про причини неявки суд не сповістив, відзив до суду не надавав. 3-я особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Полянський В.М. у судове засідання не з`явився, надав до суду лист в якому просив розгляд справи проводити у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблено відповідний актовий запис №2538 від 02.03.2023 та видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] на праві приватної власності належало домоволодіння та земельна ділянка за адресою [ADDRESS] . 24 січня 2017 року [PERSON] було складено та подано до Управління державної реєстрації Одеської міської ради нотаріально посвідчену заяву за якою було здійснено поділ земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110136900:25:007:0023 на дві окремі земельні ділянки: площею 0,0506 - ділянка № [NUMBER] (кадастровий номер 5110136900:25:007:0042) та площею 0,0148 - ділянка № [NUMBER] (кадастровий номер 5110136900:25:007:0041). 31 травня 2017 року [PERSON] згідно договору №2-601, що посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицькою О. Ю. - подарувала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли в дарунок 43/100 часток домоволодіння під [ADDRESS] , в таких частках: [PERSON] 12/100 часток домоволодіння, що складають частку житлового будинку під літерою «А», загальною площею 28,5 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., та надвірну споруду під літ. «Б» - гараж; [PERSON] 31/100 часток домоволодіння, що складає: частку житлового будинку під літерою «А», загальною площею 72,9 кв.м., житловою площею 17,9 кв.м., надвірні споруди під літ.: «Г» - сарай, «Е» - вбиральня, «З» - вбиральня-душ, І-мостіння, №1 - огорожа. 31 травня 2017 року [PERSON] згідно договору №2-604, що посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицькою О. Ю. - подарувала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли в дарунок: [PERSON] 1/3 частку, а [PERSON] 2/3 частки земельну ділянку під № [NUMBER] , площею 0,0506 гектарів, розташованої в [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 5110136900:25:007:0042. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч. 1 ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Частиною 2 ст. 719 ЦК України визначено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, згідно яких зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин зазначених у позовні заяві, а тому судом не вбачається підстав для визнання договорів дарування, які посвідчені державним нотаріусом Третьої ОДНК Савицькою О. Ю. 31.05.2017 року за р.№2-601, р.№2-604 - недійсними. Доводи позивачки про тотожність майна, щодо якого було складено заповіт [PERSON] та укладено оспорюванні договори дарування, судом не приймаються до уваги, оскільки за заповітом від 31.05.2017 [PERSON] заповідала належну їй частку домоволодіння та земельну ділянку під [ADDRESS] , а відповідно до договорів дарування від 31.05.2017 [PERSON] подарувала 43/100 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:25:007:0042. Крім того, 21 грудня 2018 року [PERSON] було складено новий заповіт згідно якого остання заповідала: належні [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 5110136900:25:007:0041 - [PERSON] , [INFO] ; належні [PERSON] грошові вклади - [PERSON] , [INFO] . Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Враховуючи правову природу заповіту можна дійти висновку, що основним змістом заповіту є призначення спадкоємця або спадкоємців, а також визначення юридичної долі майна (прав та обов`язків спадкодавця), що виступає об`єктом спадкового наступництва (Постанова КЦС ВС від 23.12.2020 у справі №367/704/16-ц). Тлумачення частини першої та четвертої статті 1236 ЦК України дозволяє зробити висновок, що заповітом може бути охоплено: ті права і обов`язки, які належать спадкодавцю на момент його складення; не тільки права і обов`язки, які належать спадкодавцю на момент його складення, а й ті, що виникнуть у спадкодавця після складання заповіту. Заповідач, як власник, може на свій розсуд як набувати права на майно, так і припиняти їх. Наявність заповіту не обмежує заповідача в тому, щоб майно, вказане в заповіті, продати, подарувати або укласти щодо нього договір довічного утримання тощо (Постанова КЦС ВС від 23.05.2018 у справі № 285/1055/16-ц). Згідно ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Виходячи з вище встановленого, останнє розпорядження [PERSON] на випадок її смерті було визначено у заповіті від 21.12.2018, і враховуючи правову природу заповіту - власник не є обмеженим в разі складення заповіту в подальшому розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Крім того, згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. При таких обставинах суд вважає, позовні вимоги [PERSON] не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed