Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. [PERSON] \~звернувся до\~суду із\~зустрічним позовом\~до [PERSON] \~про поділ\~спільного майна\~подружжя. Позивач за первісним позовом свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем з 03.05.1997 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 294. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені, шлюб існує формально. Під час шлюбу, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.01.2008 року, придбав житловий будинок «А-2», житловою площею 137,4 кв.м., загальною площею 274,5 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Також, 09.01.2008 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер 0722884800:01:001:6573, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . При укладанні вищезазначених договорів, позивач [PERSON] , як дружина відповідача, надавала письмову згоду на придбання житлового будинку та земельної ділянки. Зазначає, що з огляду на встановлений факт набуття житлового будинку та земельної ділянки у власність, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , на час перебування у шлюбі, то дані житловий будинок та земельна ділянка підлягають поділу в рівних частинах між позивачем та відповідачем як подружжям. Вказує, що після придбання будинку подружжям тривалий час проводився ремонт придбаного будинку, будувався паркан, облаштовувалось подвір`я та будувались інші приміщення. Так, на цій же земельній ділянці подружжям було побудовано баню з басейном, сауною та ряд інших господарських приміщень, однак після закінчення будівництва, подружжям не було отримано дозвільних документів на будівництво цих приміщень, тому приміщення бані з господарськими спорудами вважалися самочинним будівництвом. У вересні 2024 року був виготовлений технічний паспорт на будинок садибного типу в цілому. До складу будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , окрім житлового будинку до технічного паспорту включено: приміщення бані, загальною площею 72,4 кв.м. (літера Б-1); огорожа (літера 1); ганок (літера а2); ганок (літера а); ганок (літера а1); тераса, площею 18.2 кв.м. (літера б-1). Даний спірний будинок з господарськими будівлями і спорудами, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав. Крім того, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 16.06.2015 року, за позивачем [PERSON] зареєстрований на праві власності автомобіль марки «Шкода Октавія», 2008 року випуску, реєстраційний знак [NUMBER] . Вказаний автомобіль придбаний у шлюбі і є спільною власністю подружжя. Також, позивач зазначає, що відповідачем чиняться реальні перешкоди у користуванні позивачем вищезазначеним спірним житловим будинком, господарськими будівлями, земельною ділянкою та іншим майном, шляхом заборони вільного входу, користуванням майном, самовільною заміною вхідних замків, зміною паролю до системи охорони будинку, надання в оренду невідомим особам спільного майна. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 03.05.1997 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 294, між нею та відповідачем [PERSON] ; здійснити поділ спільного майна подружжя, шляхом виділення [PERSON] у приватну власність частину житлового будинку садибного типу, загальною площею 274,5 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та частини земельної ділянки, загальною площею 0,12 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0722884800:01:001:6573, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку садибного типу, загальною площею 274,5 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та частини земельної ділянки, загальною площею 0,12 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0722884800:01:001:6573, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та визнати право приватної власності на частини вищезазначеного житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами та частини вказаної вище земельної ділянки; визнати за позивачем [PERSON] , право приватної власності на легковий автомобіль марки «Шкода Октавія», реєстраційний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ; зобов`язати відповідача [PERSON] усунути позивачу перешкоди в користуванні житловим будинком садибного типу з господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , шляхом заборони відповідачу чинити перешкоди у вільному доступі і користуванні майном та заборони надавати майно в оренду без дозволу [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою суду від 09 лютого 2024 року позов залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. У відзиві на позовну заяву відповідач визнає позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та позовні вимоги про поділ житлового будинку, загальною площею 274,5 кв.м. та поділ земельної ділянки, загальною площею 0,12 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Проте, відповідачем не визнаються позовні вимоги в частині створення ним перешкод позивачу [PERSON] у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, оскільки вважає її безпідставною та необґрунтованою належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. 08 квітня 2024 року на адресу суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, яку [PERSON] обґрунтовує тим, що автомобіль марки «Шкода Октавія», д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відтак, просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , право власності на частки автомобіля марки «Шкода Октавія», д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] та визнати за [PERSON] частки зазначеного автомобіля та стягнути судові витрати з відповідача за зустрічним позовом. Ухвалою суду від 02 грудня 2024 року зустрічний позов [PERSON] \~до [PERSON] \~про поділ\~спільного майна\~подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою суду від 02 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. До початку судового засідання представник позивача подав суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача до початку судового засідання також подала заяву в судове про слухання справи у її відсутності. Просить задовольнити первісний позов частково, а зустрічний позов задовольнити повністю. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності осіб, що не з`явилися по наявним матеріалам справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 03.05.1997 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 294 (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, шлюб існує формально, між сторонами припинили існувати почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ч. 1ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить істаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Судом, також, встановлено, що за час перебування у шлюбі позивач та відповідач набули у спільну власність житловий будинок\~садибного типу,\~загальною площею\~274,5\~кв.м.,\~житловою площею\~137,4\~кв.м.\~з господарськими\~будівлями і\~спорудами,\~який розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~(а.с.12-18,\~23-25,130-139)\~та земельну\~ділянку,\~загальною площею\~0,12\~га,\~з цільовим\~призначенням:\~для будівництва\~і обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд,\~кадастровий номер\~0722884800:01:001:6573,\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] (а.с.\~19-22)\~та автомобіль марки «Шкода Октавія», 2008 року випуску, реєстраційний знак [NUMBER] (а.с.28-30). Право власності на вищезазначене майно зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.01.2008 року, який зареєстрований за № 29, витягу з Державного реєстру речових прав, реєстраційний номер\~об`єкта нерухомого\~майна:\~3028072707080\~від 16.10.2024\~року та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 340813 від 26.03.2009 року (а.с. 11-12, 19-20, 130). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [NUMBER] від 16.06.2015 року, за [PERSON] зареєстрований на праві власності автомобіль марки «Шкода Октавія», 2008 року випуску, реєстраційний знак [NUMBER] (а.с.28-30). Із матеріалів справи вбачається, що з вересня 2024 року, відповідно до технічного паспорта, до складу будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , окрім житлового будинку до технічного паспорту включено: приміщення бані, загальною площею 72,4 кв.м. (літера Б-1); огорожа (літера 1); ганок (літера а2); ганок (літера а); ганок (літера а1); тераса, площею 18.2 кв.м. (літера б-1) (а.с.131-136). Відповідно до інформації з Витягу з Державного реєстру речових прав, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3028072707080 від 16.10.2024 року, вищезазначені окремі об`єкти нерухомого майна, які є складовими частинами спірного житлового будинку садибного типу та вважалися самочинним будівництвом, були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на підставі технічного паспорта від 25.09.2024 року (а.с.130-139). Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень частини першої статті 71\~СК\~України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки, спірне майно, набуте за час перебування сторін у шлюбі, а відповідач не заперечує ту обставину, що житловий будинок садибного типу, загальною площею 274,5 кв.м., житловою площею 137,4 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, а саме: приміщення бані, загальною площею 72,4 кв.м. (літера Б-1); огорожа (літера 1); ганок (літера а2); ганок (літера а); ганок (літера а1); тераса, площею 18.2 кв.м. (літера б-1) та земельна ділянку, загальною площею 0,12 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0722884800:01:001:6573, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , є їх спільною сумісною власністю та не спростовує факт поділу спільного майна в рівних частках, то в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, дана обставина не підлягає доказуванню. Відтак, вищезазначені житловий будинок та земельну ділянку слід визнати спільною сумісною власністю сторін, як подружжя. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права приватної власності на легковий автомобіль марки «Шкода Октавія», 2008 року випуску, реєстраційний знак [NUMBER] , суд вважає дану вимогу безпідставною та необґрунтованою, з огляду на наступне. В матеріалах справи не міститься жодних належних та допустимих доказів поданих позивачем, які б підтверджували, що вищевказаний автомобіль був придбаний за особисті кошти [PERSON] та повинен належити їй на праві особистої приватної власності. Враховуючи вищезазначену позицію Великої палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, оскільки позивачем належним чином не доведено, що легковий автомобіль марки «Шкода Октавія», 2008 року випуску, реєстраційний знак [NUMBER] , був придбаний за особисті кошти [PERSON] та є її особистою приватною власністю, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль, який був набутий під час шлюбу сторін (а.с. 28), є спільною сумісною власністю подружжя, а тому вказане майно підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Згідно вимог ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів вчинення [PERSON] перешкод в користуванні [PERSON] спірним житловим будинком садибного типу з господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою, які належать сторонам на праві спільної сумісної власності, позовні вимоги про зобов`язання відповідача [PERSON] усунути позивачу перешкоди в користуванні житловим будинком садибного типу з господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , шляхом заборони відповідачу чинити перешкоди у вільному доступі і користуванні майном та заборони надавати майно в оренду без дозволу [PERSON] не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,\~суд приходить\~висновку,\~що первісний\~позов підлягає\~частковому задоволенню,\~в частині\~розірвання шлюбу,\~поділу в\~рівних частках\~спірного житлового\~будинку садибного\~типу з\~господарськими будівлями\~та спорудами\~таземельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню повністю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем за первісним позовом розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 20000 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги № 14/2023 від 07.04.2023 року, копією ордеру адвоката № 1057491, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 237 від 27.02.2003 року, актом приймання-передачі виконаних робіт від 21.09.2024 року, прибутковим касовим ордером № 12 від 21.09.2024 року (а.с. 160-164). Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 10\~298 (десять тисяч двісті дев`яносто вісім) грн. 20 коп. пропорційно частині задоволених вимог (3028 х 3 = 9084 (за майнову вимогу про поділ майна при розірвання шлюбу) + 1211,20 (за немайнову вимогу про розірвання шлюбу) = 10298,20). Відтак, загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за первісним позовом становить 20298 (двадцять тисяч двісті дев`яносто вісім) грн. 20 коп. Крім того, відповідачем в зустрічному позові було заявлено клопотання про стягнення на його користь понесені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 20000 грн. На підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги відповідачем надано суду копію ордера від 04.04.2024 року, договір про надання професійної правничої допомоги № 7 від 29.03.2024 року; квитанцію до прибуткового ордера № 9 від 29.03.2024 року (а.с.89-91). А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн., які слід стягнути з позивача на користь відповідача за зустрічним позовом. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням зустрічних позовних вимог підлягає до задоволення вимога позивача за зустрічним позовом про відшкодування відповідачем понесених [PERSON] та підтверджених належними доказами судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. Відтак, загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 11\~211 (одинадцять тисяч двісті одинадцять) грн. 20 коп. Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Відтак, загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 20298,20 грн., а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 11\~211,20 грн., а тому, враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення різниці суми судових витрат, яка підлягає сплаті відповідачем за первісним позовом на користь позивача у розмірі 9087 (дев`ять тисяч вісімдесят сім) грн. (20298,20 11211,20 = 9087 грн.). Отже, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] загальну суму судових витрат в розмірі 9087 грн.

Outcome: partial