Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 48503,70 грн, та понесені судові витрати. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 07.12.2017 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено договір про надання кредиту №500633970, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на споживчі потреби у сумі 15 000 грн строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 19,90 % річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Банк виконав свій обов`язок та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 15 000 грн, однак відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 20.12.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 48 503,70 грн, з яких: 42 844,41 грн - тіло кредиту, 5 659,29 грн - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» відступило належне йому право вимоги до боржників за договорами, в тому числі і за кредитним договором №500633970 від 07.12.2017, укладеним з відповідачем в сумі 48 503,70 грн. Позивач вказує, що з моменту отримання права вимоги, а саме з 20.12.2021 ним не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій, проте заборгованість, що виникла у відповідача у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань у загальній сумі 48 503,70 грн, має бути погашена. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25.10.2024 цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду. Представник позивача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві від 27.05.2024 позов підтримав, просив його задовольнити, проти винесення заочного рішення судом не заперечував. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши позов, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, дійшов такого висновку. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 07.12.2017 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір на надання кредиту №500633970, що підтверджується офертою на укладання угоди про надання кредиту та додатку до неї, що містить графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з рахуванням вартості всіх супутніх послуг, анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до договору на надання кредиту №500633970 від 07.12.2017 відповідачу надається кредит у виді «Кредит готівкою» в сумі 15 000 грн строком на 12 місяців, тобто до 08.12.2018 із фіксованою процентною ставкою 19,99% та комісією за розрахунково-касове обслуговування кредиту. Додаток №1 до угоди є невід`ємною його частиною, який містить графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з рахуванням вартості всіх супутніх послуг із змісту якого слідує, що сума кредиту за договором становить 21 083,34 грн, з яких: 15 000 грн - тіло кредиту, 1 673,34 грн - проценти за користування кредитними коштами, 4 410 грн - розрахунково-касове обслуговування кредиту. Дата щомісячного платежу до 24 числа кожного місяця. Розмір мінімального платежу 1756,95\~грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №500633970 від 07.12.2017 станом на 20.12.2021 заборгованість за даним договором за період з 07.12.2017 по 20.12.2021 не погашена, залишок заборгованості складає 48 503,70 грн. З виписки по рахунку [PERSON] за період з 07.12.2017 по 05.02.2024 вбачається факт користування відповідачем кредитною карткою, зокрема погашення кредитних коштів, рух коштів по рахунку та наявність заборгованості. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №4, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» передає грошові кошти в розпорядження АТ «Альфа-Банк» за плату, а останнє відступає ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» належне АТ «Альфа-Банк» право вимоги до боржників за договорами перелік яких, наведений в додатку №1-1 до договору, в тому числі і [PERSON] . Відповідного до 2.3 договору факторингу, право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни права вимоги відповідно до п. 4.2 цього договору. В дату здійснення оплати фактором ціни права вимоги відповідно до п. 4.2 цього договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою встановленою в додатку № 2 до цього договору. Згідно з п. 4.2 договору факторингу, ціна права вимоги за цим договором становить 12 878 944,00 грн. Фактор зобов`язується передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити клієнтові ціну прав вимог в розмірі 12 878 9444,00 грн шляхом перерахування на рахунок клієнта № [NUMBER] відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору. До матеріалів справи долучено акт прийому-передачі реєстру боржників від 20.12.2021 до договору факторингу №4 від 20.12.2021, згідно якого АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» погодили, що права вимоги перейшли до фактора в повному об`ємі за заборгованостями, що виникли з кредитних договорів, що вказані в реєстрі боржників (Додатку №1-1 до договору факторингу). Відповідно до витягу з Додатку №1-1 до договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та боржників за основними договорами №500633970 від 07.12.2017, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 48 503,70 грн. Згідно із платіжного доручення № 34291 від 20.12.2021 ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перераховано на рахунок АТ «Альфа-Банк» зазначені у п. 4.2. договору факторингу 12 878 944 грн. Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (частини перша статті 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 75 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК) Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд вважає, що позивачем доведено на підставі наданих належних доказів обставини, які вказують, що відповідачу були надані кредитні кошти. Такі кошти відповідач використовував і у нього утворилась заборгованість. За вказаних обставин, суд вважає, що в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення заборгованості за кредитами. Згідно з умовами кредитних договорів, відповідачем взято на себе зобов`язання використовувати кредит на зазначені в договорі цілі, сплачувати відсотки за користування кредитом, здійснювати погашення кредиту щомісячними платежами, однак вказані зобов`язання не виконано, що призвело до виникнення боргу. 24.05.2024 відповідачем надано до суду Додаток №1 до Угоди про надання кредиту №501022832 від 27.04.2018 Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, а також ориганіли квитанцій про сплату кредитної заборгованості за даним договором, однак дані матеріали не стосуються предмету спору, тому не приймаються судом до уваги. Отже, позивачем доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів, а оскільки позичальником порушено умови договору щодо повернення кредитодавцеві суми позики, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову- на відповідача; у разі відмови в позові -на позивача; у разі часткового\~задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене із відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2422,40 грн судового збору, сплачених позивачем при подачі позову до суду, що підтверджується відповідною квитанцією наявною в матеріалах справи. Крім того, згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, зміст наведених норм законодавства вказує на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду №810/3213/16 від 04.08.2020, № 640/15803/19 від 05.08.2020. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача було надано: копію договору про надання професійної правової допомоги №02-10/23 від 02.10.2023; копію додаткового договору №3 до договору №02-10/23 від 02.10.2023; копію платіжної інструкції № 391 від 26.01.2024, копію акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги №3 від 25.01.2024, з якого вбачається, що адвокатом були надані послуги з професійної правничої допомоги клієнту по справі, а саме: первинна консультація 1000 грн, правовий аналіз наявних документів у замовника по справі 3 000 грн, підготовка позовної заяви 3 100 грн. Загальна вартість послуг з професійної правничої допомоги становить 7 100 грн. У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи характер спірних правовідносин, а саме стягнення заборгованості за кредитним договором, типовість справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) і часу, витраченого на виконання цих робіт (послуг), суд вважає за необхідне зменшити витрати на правничу допомогу до 3000 грн. А тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 000 грн витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved