Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 11.10.2019 року між первісним кредитором ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу було надано кредит на поточні потреби у розмірі: 18 290 грн. Зазначені грошові кошти були на дані строком до 11.10.2021 року. Крім іншого, 16.03.2020 року між первісним кредитором та відповідачем було укладено договір кредиту та страхування, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти на власні потреби у розмірі: 17 900 грн. на строк до 16.03.2025 року. заборгованість відповідача за наданими кредитами становить: за договором від 11.10.2019 року 41 463, 46 гривень, за договором від 19.12.2023 року 43 883, 54 грн. Щодо звернення позивача з позовними вимогами представник зазначив, що 19.12.2023 року первісний кредитор та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» уклали договір факторингу. В подальшому, ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та позивач, тобто ТОВ «ФК «Профіт Капітал» уклали договір факторингу за умовами якого до Фактора перейшло право вимоги за вищевказаними кредитними договорами. З урахуванням викладеного представник просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами, понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явився, прохальна частина позовних вимог містить в собі п.4.5 щодо можливості розгляду справи за відсутності представника позивача та ухвалення заочного рішення (а.с.4). Відповідач [PERSON] до суду також не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с.75-76). Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача звернувся на адресу суду з заявою про слухання справи за його відсутності, відповідач повідомлялась у встановленому законом порядку, а відтак підстав для відкладення слухання, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 січня 2025 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між 11.10.2019 року між первісним кредитором ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено Договір кредиту Е02.00301.005809883 за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти на поточні потреби в сумі: 18 290, 00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж. Відповідач/позичальник у свою чергу зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом (а.с.6-8). Представник позивача зазначив, що Банком належним чином було виконано умови договору, а відповідач в односторонньому порядку допустила порушення умов договору, у зв`язку з цим, станом на 19.12.2023 рік, (дата відступлення) заборгованість за кредитом становить 41 463, 46 гривень, яка складається з: заборгованості за основним боргом 12 926, 74 грн; заборгованості за нарахованими відсотками 4, 32 грн; заборгованість на нараховані та несплачені комісії 28 532, 40 грн. Також, встановлено, що 16.03.2020 року між первісним кредитором та відповідачем у справі було укладено кредитний договір № Z76.00301.006521246, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі: 17 900 гривень, включаючи витрати на страховий платіж. Представник позивача зазначає, що Банком належним чином було виконано умови договору, а відповідач в односторонньому порядку допустила порушення умов договору, у зв`язку з цим, станом на 19.12.2023 рік, (дата відступлення) заборгованість за кредитом становить 43 883, 54 гривні, яка складається з: заборгованості за основним договором - 17 670, 83 гривень; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 5 602, 65 гривень; заборгованості на нарахованими та несплаченими комісіями 20 610, 06 гривень. Щодо звернення позивача з позовним вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитними договорами, судом встановлено наступне. Відповідно до Договору Факторингу встановлено, що 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» було укладено договір Факторингу за умовами якого до Фактора перейшло право вимоги за вищевказаними кредитними договорами (а.с.27-41). В подальшому, 22.12.2023 року між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» було укладено Договір Факторингу № 22/12-2023, відповідно до якого до Фактора перейшло право вимоги за кредитними договорами № Е02.00301.005809883 від 11.10.2019 року та № Z76.00301.006521246 від 16.03.2020 року укладеними між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] (а.с.42-53). Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач у справі є належним кредитором за кредитними договорами, матеріалами справи підтверджені наявність та розмір заборгованості, підстави надання кредитних коштів, підтверджено факт відступлення вимог за кредитним договором. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 628 та ч. 1 ст. 638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України). За приписами ч.1 ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За приписами\~ст.\~625\~ЦК України\~передбачена відповідальність\~за порушення\~грошового зобов`язання.\~Так, боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як передбачено ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладених обставин, судом встановлено, що банком були виконані умови договору, надано відповідачеві кредитні кошти, також, матеріалами справи встановлено, що відповідач грошові кошти по кредитному договору використала, однак порушила умови повернення та сплати відсотків, а відтак позовні вимоги є доведеними та таким, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі: 14\~000 гривень, суд зазначає наступне. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, відповідно до договору про надання правової допомоги від 01.07.2024 року, та акту виконаних робіт сторони визначили розмір гонорару у розмірі: 7 000 гривень щодо кожного з кредитного договору. Відповідно до Акту прийому-передачі правової допомоги від 05.09.2024 року розмір правової до допомоги за кредитними договорами № Е02.00301.005809883 від 11.10.2019 року та № Z76.00301.006521246 від 16.03.2020 року становить загалом 14\~000 грн. (а.с.60). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі: 14\~000 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 3 028, 00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved