Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (надалі - ТОВ «Коллект Центр») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 49700,98 грн. заборгованості за договором позики № 77283257 від 17.10.2021, укладеним [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (надалі - ТОВ «1 БАНК»), а також 118500,00 грн. заборгованості за договором позики № 3376614 від 17.10.2021, укладеним [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі - ТОВ «Мілоан»), а всього 168200,98 грн., та понесених судових витрат - 2422,00 грн. судового збору та 25000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного [PERSON] з ТОВ «1 БАНК» договору позики № 77283257 від 17.10.2021, а також з ТОВ «Мілоан» договору позики №3376614 від 17.10.2021, відповідач отримав кредити на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] порушив умови укладених договорів щодо своєчасності повернення кредиту та сплати відсотків, у зв`язку з чим у нього перед ТОВ «1 БАНК» утворилась заборгованість у розмірі 49700,98 грн., у тому числі по поверненню тіла кредиту у розмірі 14669,00 грн., по сплаті процентів за період з 17.10.2021 по 14.02.2022 у розмірі 35029,57 грн., крім того, у зв`язку з простроченням виконання цього грошового зобов`язання боржнику нараховано 3 % річних у розмірі 2,41 грн. Крім того, у [PERSON] утворилась заборгованість перед ТОВ «Мілоан» у розмірі 118500,00 грн. за договором позики № 3376614 від 17.10.2021, у тому числі по поверненню тіла кредиту у розмірі 20000,00 грн., по сплаті процентів за період з 17.10.2021 по 15.01.2022 у розмірі 96500,00 грн., по комісії у розмірі 2000,00 грн. ТОВ «1БАНК» та ТОВ «Мілоан» укладено договори факторингу з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі - ТОВ «Вердикт Капітал»), відповідно до умов якого до останнього перейшли права вимоги стягнення заборгованості за укладеними [PERSON] договорами. У свою чергу, в подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за цими договорами на користь ТОВ «Коллект Центр». В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, у позовній заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності. Враховуючи, що відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином у передбаченому ЦПК України порядку повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, на підставі ст.280 ЦПК України, з урахуванням думки представника позивача, викладеній у позовній заяві, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. При цьому на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. При цьому суд встановив та врахував наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що між ТОВ «1 БАНК» та відповідачем [PERSON] 17 жовтня 2021 року укладено договір позики № 77283257 (надалі - договір № 77283257), за умовами якого [PERSON] отримав в позику грошові кошти у розмірі 14669,00 грн. строком на 30 днів на умовах сплати процентів за користування позикою у розмірі 1,99 % на добу (базова процентна ставка) на залишок коштів, або 1,592 % на добу (знижена процентна ставка), 2,7 % на добу (процентна ставка за понадстрокове користування позикою), та зобов`язався повернути кредитні кошти 16.11.2021 та сплатити проценти по закінченню строку кредитування. Вказаний договір позики у виді електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти договір № 77283257 з висловленням згоди із запропонованими умовами кредитування - укладений шляхом підписання відповідачем [PERSON] відповідного електронного повідомлення 17 жовтня 2021 року в особистому кабінеті споживача, електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора ERjMI8Ixig, що відповідає положенням Розділів 3-5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджених рішенням загальних зборів учасників ТОВ «1 БАНК» 12.08.2021, який разом із заявкою та згодою складає укладений між сторонами договір. За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Укладення між фінансовою установою та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", оскільки Банк, отримавши підписані документи, ідентифікував особу, отримавши відомості про її прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та іншу персональну інформацію, зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис). Верховним Судом у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що договір про надання фінансового кредиту, підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, є належним та допустимим доказом, адже без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Як вбачається з довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000000499 від 18.09.2024, вказана фінансова установа, що діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, підтвердила прийняття до виконання платіжної інструкції ТОВ «1 БАНК» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, та успішне завершення платіжної операції 17.10.2021 про переказ коштів в сумі 14669,00 грн. отримувачу на платіжну картку [NUMBER] , зазначеною позичальником [PERSON] у електронному повідомленні про прийняття пропозиції укласти договір позики в особистому кабінеті споживача, підписаному електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора ERjMI8Ixig, що підтверджує фактичне перерахування кредитних коштів позичальнику [PERSON] . Таким чином, суд вважає доведеним, що між [PERSON] та ТОВ «1 БАНК» було укладено кредитний договір в електронному вигляді шляхом обміну повідомленнями через особистий кабінет користувача та застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Складові вказаного договору, а також додатки до них включають його істотні умови. Судом встановлено також, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] 17 жовтня 2021 року укладено договір про споживчий кредит № 3376614 (індивідуальна частина) (надалі - договір № 3376614), за умовами якого [PERSON] отримав у кредит грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. строком на 30 днів з можливістю пролонгації, на умовах сплати процентів в розмірі 7500,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, з 17.10.2021 по 16.11.2021, та зобов`язався здійснити сплату заборгованості по кредиту/сплату комісії за управління та обслуговування кредиту одним із способів, зазначених на сайті товариства. Позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірі 2000,00 грн., зазначеному в п.п.1.5.1 договору № 3376614, в термін (дату), вказаний в п.1.4. У випадку, якщо Позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2, або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах, визначених п.2.3 Договору. Договором передбачено можливість його пролонгації на пільгових або стандартних (базових) умовах (п.п.1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.1, 1.5.2, 2.2.1, 2.3.1, 2.4.1, 2.5 договору №3376614). Вказаний договір укладений шляхом подання відповідачем [PERSON] 17 жовтня 2021 заявки на отримання кредиту № 3376614 через кабінет клієнта на офіційному веб-сайті URL: [INFO] та погодження такої заявки ТОВ «Мілоан» з наступним підписанням договору, що підтверджує узгодження сторонами істотних умов договору споживчого кредиту № 3376614. Як вбачається з довідки ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, клієнт [PERSON] , з яким 17.10.2021 укладено договір № 3376614, ідентифікований ТОВ «Мілоан», акцепт договору позичальником відбувся шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису - одноразового ідентифікатора J35717, який був відправлений 17.10.2021 на зазначений клієнтом номер мобільного телефону [NUMBER] . Отже, судом встановлено, що відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами. Зарахування коштів у розмірі 20000,00 грн. на картковий рахунок позичальника [PERSON] підтверджується платіжним дорученням № 58929654 від 17 жовтня 2021 року, доданим до позовної заяви. Таким чином, з огляду на проаналізовані вище положення ст.ст.634, 639, 1054 ЦК України, ст.ст.3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та правові позиції Верховного Суду, суд вважає доведеним, що між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір в електронному вигляді шляхом обміну повідомленнями через особистий кабінет користувача із використанням веб-сайту URL: [INFO] та застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Складовими вказаного договору є додатки до нього, також підписані електронним цифровим підписом позичальника, у тому числі Графік платежів та Паспорт споживчого кредиту. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Разом з тим, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 ЦК України. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Проаналізувавши зміст вищезазначених норм ЦК України та

Outcome: partial