Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (далі - банк, ТОВ «ФК «Ріальто») в особі свого представника (далі - Позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 20.06.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено Договір № 230620-62705-1 (торгова марка «MONETKA»), згідно умов якого відповідачу було видано кредит у розмірі 5 000 грн. 00 коп. строком на 150 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану ПАТ «Банк Восток» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Однак в порушення умов вказаного договору відповідач, отримавши від банку у кредит грошові кошти, не виконав належним чином свої зобов`язання за вказаним кредитним договором щодо своєчасного погашення заборгованості за тілом кредиту, процентів, у зв`язку з чим станом на 21.03.2024 року за ним утворилась заборгованість у загальному розмірі 31 250 грн. 00 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5 000 грн. 00 коп. та заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 20.06.2023 року по 17.11.2023 року включно, у розмірі 26 250 грн. 00 коп. У зв`язку з чим, представник позивача змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за Договором № 230620-62705-1 від 20.06.2023 року у загальному розмірі 31 250 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві представник Акціонерного товариства «ПУМБ» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Від відповідача надходили до суду заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням відповідача у складі Збройних Сил України. Суд з вказаного приводу неодноразово відкладав розгляду справи по суті, одночасно пропонувавши відповідачеві надати докази які підтверджують факт проходження військової служби відповідачем. Однак не дивлячись на письмове зобов`язання представника відповідача надати суду такі докази, останні суду так і не були подані. Суд вказує, що не дивлячись на введення в державі Україна воєнного стану через збройну агресію російської федерації, Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, на день розгляду даної справи, функціонує у штатному режимі, і відповідач, у випадку наявних в нього перешкод, мав можливість надіслати будь-яку заяву з процесуальних питань або докази через свого представника [PERSON] чого зроблено не було. Суд також із вказаного приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Суд, враховуючи ту обставину, що всім учасникам справи були створені належні та достатні умов для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи. У зв`язку із чим суд вважає за необхідне завершити розгляд справи по суті та ухвалити відповідне рішення. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 10.05.2024 року вирішено витребувати у ПАТ «Банк Восток» (місце знаходження: 49051, м. Дніпро, вул.. Курсантська, буд. 24): 1) інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжну картку № [NUMBER] ; 2) виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за період з 20.06.2023 року по 25.06.2023 року з відображенням часу зарахування коштів; 3) інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 20.06.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» та [PERSON] було укладено Договір № 230620-62705-1 (торгова марка «MONETKA»), згідно умов якого відповідачу було видано кредит у розмірі 5 000 грн. 00 коп. строком на 150 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану ПАТ «Банк Восток» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Судом також встановлено, що ТОВ «ФК «Ріальто» виконав своє грошове зобов`язання та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 5 000 грн. 00 коп., що підтверджується таким первинним бухгалтерським документом як виписка по банківському (картковому рахунку), відкритому в ПАТ «Банк Восток» на ім`я відповідача [PERSON] . Позивач наголошує, що позичальник порушив умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, за ним, [PERSON] , станом на 21.03.2024 року за Договором № 230620-62705-1 від 20.06.2023 року виникла заборгованість на загальну суму 31 250 грн. 00 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5 000 грн. 00 коп. та заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 20.06.2023 року по 17.11.2023 року включно. Отже, відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом ч.12 ст.11 цього Закону України електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено, що Договір № 230620-62705-1 від 20.06.2023 року був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора 238057. У такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Ріальто» в електронній формі. Викладене у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. Зі змісту Витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua вбачається, що [PERSON] послідовно вчинив ряд дій, спрямованих на отримання кредитних коштів, в тому числі підписав повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір за допомогою одноразового ідентифікатора. Крім цього, оглядом довідки ПАТ «Банк Восток» судом встановлено, що саме на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , а також фінансовий номер, на який направлялось підтвердження з умовами договору, знаходиться в анкетних даних [PERSON] . З виписки з карткового рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] , також, підтверджений факт зарахування грошових коштів у розмірі 5000 грн. 00 коп. Таким чином, відповідач неналежним чином виконував грошове зобов`язання, тому у нього виникла заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 5000 грн. 00 коп., заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 20.06.2023 року по 17.11.2023 року включно, у розмірі 26 250 грн. 00 коп. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 31 250 грн. 00 коп., що підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитом станом на 21.02.2024 року та відповідає загальною вартості кредиту, що узгоджувалась сторонами під час підписання вказаного договору. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатив заборгованість за кредитним договором. Таким чином, у зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за Договором № 230620-62705-1 від 20.06.2023 року заборгованість станом на 21.03.2024 року у загальному розмірі 31 250 грн. 00 коп., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5000 грн. 00 коп. та заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 20.06.2023 року по 17.11.2023 року включно, у розмірі 26 250 грн. 00 коп. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, відзив на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу наведених норм процесуального законодавства вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, але при цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved