Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. У своїй позовній заяві просила суд стягнути з [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] : неустойку у розмірі 427 544 гривні 00 коп.; упущену вигоду у розмірі 111 741 00 коп., а всього: 539 285 гривень 00 копійок. Обґрунтувала свої позовні вимоги тим, що 21.12.2023 року між сторонами укладено Договір доручення №31/1824780600:02:000:0209 (далі - Договір доручення) та Додаток № 1 до вказаного договору. Відповідно до пункту 7 вказаного вище Договору доручення сторони домовилися про виключне право Позивача на вчинення від імені та за рахунок Відповідача всіх юридичних дій, передбачених договором. Сторони визначили дану умову як істотну умову договору Доручення, тому Відповідач утримується від самостійного вчинення таких дій протягом строку дії даного договору. 22.12.2023 Позивачем здійснена оплата Відповідачу в сумі 213 772 (двісті тринадцять тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 00 копійок порядку ст. 546 ЦК України та у відповідності до умов п. 3 Додатку № 1 Договору доручення в рахунок забезпечення виконання зобов`язання. Вказана вище сума за умовами Договору доручення підлягає поверненню Позивачеві після продажу земельної ділянки. 22.12.2023 Відповідачем на підтвердження та виконання умов п. 6 Договору доручення видано довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Пашинським О.М. та зареєстрована в реєстрі за № 2173. 15.01.2024 представником Відповідача було подано для реєстрації наміру щодо продажу земельної ділянки Заяву про намір щодо продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення та складений Позивачем проект Договору купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення відповідно до якого вартість продажу земельної ділянки становить325 513 гривень 00 копійок. 29.01.2024 Позивачем здійснено комерційну пропозицію та досягнуто згоди щодо придбання в майбутньому Земельної ділянки громадянином України [PERSON] . Свою згоду сторони зафіксували у Протоколі про наміри, так як на дату реєстрації наміру щодо продажу сторонам було невідомо яким буде волевиявлення суб`єкта переважного права другої черги щодо купівлі земельної ділянки. 11.03.2024 на рахунок Позивача надійшли кошти в сумі 213 772 гривні 00 копійок з призначенням платежу: Повернення забезпечення за Договором доручення №32/1824780600:02:000:0209 від 21.12.2023 року. Надалі, звернувшись до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Прогонного Є.М., Позивач дізнався, що видана Відповідачем довіреність на представництво була скасована 01.03.2024. Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Позивач дізнався, що Земельна ділянка була самостійно відчужена Відповідачем 07.03.2024 згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. Станом ані на 07 березня 2024 року, ані на дату подання даного позову Позивач не отримував від Відповідача ані повідомлення про відмову від Договору доручення, ані повідомлення про скасування Довіреності від 22.12.2023. Таким чином станом на дату подання позову Договір доручення є чинним і тому мало місце порушення вищеназваних умов Договору доручення Відповідачем. Ухвалою суду від 07 жовтня 2024 року відкрито провадженняу справі, призначено до розгляду. 27 листопада 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. 28 листопада 2024 року до суду надійшов відповідь на відзив. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч. ч. 1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. 21 грудня 2023 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) укладено Договір доручення №31/1824780600:02:000:0209 (далі - Договір доручення) та Додаток № 1 до вказаного договору. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом №890, виданим 05.06.2015 приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області Мітніцьким Ю.Г. Державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 05.06.2015 Мітніцьким Юрієм Георгійовичем, державним реєстратором Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області, номер запису про право власності: 9929292, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 651959218247. Земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі 21.12.2005 Житомирською регіональною філією ДП "Центр ДЗК" - [PERSON] була власником земельної ділянки загальною площею 3,1553 га, з кадастровим номером 1824780600:02:000:0209, що розташована на території Білківської сільської ради Житомирського (колишнього Попільнянського) району Житомирської області (надалі - Земельна ділянка). Відповідно до пункту 7 вказаного вище Договору доручення сторони домовилися про виключне право Позивача на вчинення від імені та за рахунок Відповідача всіх юридичних дій, передбачених договором. Сторони визначили дану умову як істотну умову договору Доручення, тому Відповідач утримується від самостійного вчинення таких дій протягом строку дії даного договору. Пунктом 6 додатку № 1 до Договору доручення передбачено, що сторони домовилися, що у випадку порушення виключного права Позивача (пункт 7 Договору доручення) Відповідачем, порушення підпункту 9.2 даного Договору, або самостійного продажу Відповідачем земельної ділянки будь-яким третім особам, Відповідач сплачує на користь Позивача неустойку у подвійному розмірі мінімальної ціни земельної ділянки, що визначена у пункті 1 даного додатку № 1 до Договору доручення. Сплата неустойки здійснюється протягом 3 (трьох) банківських днів з дати порушення умов Договору. Відповідно до пункту 1 додатку № 1 до Договору доручення сторони погодили, що продаж земельної ділянки має бути здійснено за ціною не менше ніж 213 772 (двісті тринадцять тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 00 копійок. Відповідно до п. 5 Додатку №1 до Договору доручення сторони домовились про виплату Позивачеві винагороди Відповідачем в розмірі в розмірі перевищення вартості продажу Земельної ділянки над ціною, визначеною Відповідачем в пункті 1 даного Додатку. Пунктом 3 додатку № 1 до Договору доручення встановлено, що на забезпечення дійсності зобов`язань щодо виключного права Позивача та підтвердження належного виконання ним обов`язків згідно Договору, останній протягом 1-го банківського дня після підписання даного договору перераховує Відповідачеві на його банківський рахунок кошти у розмірі мінімальної ціни земельної ділянки, вказаної у пункті 1 додатку № 1 до Договору. Перерахування вказаних вище коштів є договірним видом забезпечення виконання зобов`язання Позивачем, згідно частини другої статті 546 ЦК України та підлягає поверненню Позивачеві після продажу земельної ділянки згідно пункту 3 додатку № 1 до Договору доручення. 22.12.2023 Позивачем здійснена оплата Відповідачу в сумі 213 772 (двісті тринадцять тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 00 копійок в порядку ст. 546 ЦК України та у відповідності до умов п. 3 Додатку № 1 Договору доручення в рахунок забезпечення виконання зобов`язання. Вказана вище сума за умовами Договору доручення підлягає поверненню Позивачеві після продажу земельної ділянки. Факт оплати вказаних вище коштів стверджується платіжною інструкцією № 32 від 22.12.2023. 22.12.2023 Відповідачем на підтвердження та виконання умов п. 6 Договору доручення видано довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Пашинським О.М. та зареєстрована в реєстрі за № 2173. 15.01.2024 представником Відповідача було подано для реєстрації наміру щодо продажу земельної ділянки Заяву про намір щодо продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення та складений Позивачем проект Договору купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення відповідно до якого вартість продажу земельної ділянки становить325 513 (триста двадцять п`ять тисяч п`ятсот тринадцять) гривень 00 копійок. Зазначена заява засвідчена приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Прогонним Є.М. та зареєстрована в реєстрі за №48 15.01.2024 приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Прогонним Є.М. на підставі вказаного вище проекту договору купівлі-продажу Земельної ділянки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 53303522 про реєстрацію обтяження. Вид обтяження: намір власника Земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо продажу земельної ділянки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 361926211 від 15.01.2024. 16.01.2024 приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Прогонним Є.М. направлено орендарю Земельної ділянки - ТОВ «Акріс Ленд» (ідентифікаційний код юридичної особи - 45327845), який відповідно до положень ст.130-1 Земельного кодексу України є суб`єктом переважного права другої черги купівлі земельної ділянки, повідомлення про реєстрацію наміру щодо продажу Земельної ділянки, проект Договору купівлі-продажу Земельної ділянки та витяги про реєстрацію обтяжень за номером рекомендованого направлення1300102656030, яке згідно трекінгу АТ «Укрпошта» 22.01.2024 року ТОВ «Акріс Ленд» отримав. На зазначене повідомлення орендар відповідь не надав. 29.01.2024 Позивачем здійснено комерційну пропозицію та досягнуто згоди щодо придбання в майбутньому Земельної ділянки громадянином України [PERSON] . Свою згоду сторони зафіксували у Протоколі про наміри, так як на дату реєстрації наміру щодо продажу сторонам було невідомо яким буде волевиявлення суб`єкта переважного права другої черги щодо купівлі земельної ділянки. 11.03.2024 на рахунок Позивача надійшли кошти в сумі 213 772 (двісті тринадцять тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 00 копійок з призначенням платежу: Повернення забезпечення за Договором доручення №32/1824780600:02:000:0209 від 21.12.2023 року. Надалі, звернувшись до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Прогонного Є.М., Позивач дізнався, що видана Відповідачем довіреність на представництво була скасована 01.03.2024. Зазначене підтверджується Повним витягом з єдиного реєстру довіреностей № 52349402 від 27.03.2024. Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Позивач дізнався, що Земельна ділянка була самостійно відчужена Відповідачем 07.03.2024 згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. Факт самостійного продажу Відповідачем Земельної ділянки підтверджується матеріалами нотаріальної справи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. щодо продажу цієї Земельної ділянки. Щодо позовних вимог. Відповідно до положень ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного (ч. 2 ст. 1000 ЦК України). За приписами ст. 1007 ЦК України довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення (п. 1 ч. 2 ст. 1007 ЦК України). Згідно зі ст. 1008 ЦК України Договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі, зокрема, відмови довірителя або повіреного від договору. Довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною (ч. 2 указаної статті). Особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлено законом. Якщо такою відмовою від правочину порушено права іншої особи, ці права підлягають захисту. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин (частини 1, 3 ст. 214 ЦК України). З огляду на викладене суд доходить до висновку, що відповідач в розумінні ст. 214 ЦК України від договору доручення не відмовився, а тому на нього на момент виникнення спірних правовідносин розповсюджувались обов`язки за вказаним договором. При цьому суд зауважує, що скасування довіреності та розірвання договору доручення не є поняттями тотожними та до них застосовується різна правова процедура розірвання та/або відмови. Доводи відповідача щодо нікчемності договору доручення через невідповідність його форми не є слушними з огляду на таке. Відповідно до положень ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Стаття 27 ЦК України передбачає, що правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним. Відповідно до положень ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Положеннями ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації прав підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості заборона відчуження та/або користування. З системного аналізу положень договору доручення Суд доходить висновку про те, що вказаним договором не встановлено саме безпосередньо заборону/обтяження у виді заборони розпорядження земельної ділянки, а п. 9.2, 9.3 договору є умовою належного та добросовісного виконання договору з урахуванням передбаченого законом виключного права повіреного безпосередньо виконувати договір доручення. Також суд зауважує, що такі висновки узгоджуються та підтверджується самим фактом безперешкодного продажу відповідачем своєї земельної ділянки. Крім того, з цих же підстав, а також, зважаючи, що предметом договору доручення є певні юридичні дії саме повіреного, суд констатує, що форма укладеного договору відповідає вимогам закону. Доводи відповідача щодо неукладеності Договору доручення спростовуються фактом виконання відповідачем умов вказаного договору шляхом видачі Довіреності на позивача для належного виконання цього договору, а також перерахуванням позивачем коштів відповідачу для забезпечення зобов`язань, обумовлених Договором доручення та Додатком № 1 до нього. Посилання сторони відповідача на те, що позов поданий неуповноваженою особою, тобто позивачка звернулась до суду як фізична особа, в той час, коли вона є фізичною особою - підприємцем, в даному випадку не має вирішального значення для вирішення спору, оскільки не впливає на юрисдикцію спору з огляду на те, що відповідачка є фізичною особою. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З огляду на викладене, та беручи до уваги те, що відповідач договір доручення не розірвала та відчужила належну їй земельну ділянку, вказаними діями порушила умови договору доручення щодо самостійного вчинення дій, спрямованих на відчуження земельної ділянки, що на виконання п. 6 Додатку № 1 є підставою для виплати неустойки, визначеної у п. 1 Додатку № 1, що дорівнює 427 544,00 грн. Проте відповідно до положень ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Крім того, обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер, а тому й розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами в конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин 1, 2 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто в межах судового розсуду. Відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (див. постанову ОП КГС ВС у справі 911/2269/22 у постанові від 19 січня 2024 року). Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Суд, виходячи з принципів розумності, справедливості, пропорційності та верховенства права,та враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, доходить висновку про зменшення розміру неустойки до 32 551,00 грн. Такі висновки суду, зокрема щодо зменшення розміру неустойки також узгоджуються з послідовною судовою практикою (див., наприклад, постанови ВП ВС від 20 березня 2019 у справі № 902/417/18, від 20 березня 2019 у справі № 761/26293/16-ц) Відповідно до положень ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц). Як вже було встановлено судом, позивач, звертаючись з позовом, надав нотаріально засвідчену заяву від 15 січня 2024 року щодо продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення за ціною 325 513,00 грн з проєктом договору купівлі-продажу. З огляду на викладене та враховуючи п. 5 Додатку № 1, який визначає розмір винагороди повіреного, суд уважає, що матеріалами справи підтверджується наявність упущеної вигоди та її розмір (325 513,00 - 213 772,00 = 111 741,00 грн). Отже за результатом судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, у відшкодування витрат на судовий збір з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 405,41 грн та правничі витрати у сумі 15 000 00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial