Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

05 липня 2024 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] , яка подана її представником адвокатом Ротар А.Л., до держави Російська Федерація, в якій просить: стягнути з держави Російська Федерація на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 1\~548\~000,00 грн, моральну шкоду у розмірі 1\~000\~000,00 грн, судові витрати у розмірі 49\~500 грн. Позов мотивований тим, що позивач є власником кв. [ADDRESS] . У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, 24.02.2022 в Україні запроваджено воєнний стан, який досі триває. 29.06.2022 в ході чергового ракетного обстрілу з боку російської федерації військовослужбовці ЗС РФ здійснили обстріл цивільної інфраструктури Заводського району міста Миколаєва, внаслідок чого нерухомість позивача та усе майно, що у ньому було, було зруйновано. Слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Миколаївській області за фактом обстрілу цивільної інфраструктури Заводського району міста Миколаєва зареєстровано кримінальне провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 22022150000000982 від 29.06.2022 за фактом вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 438 КК України. Згідно висновків, наведених суб`єктом оціночної діяльності ПП «Консалтингова фірма Снейл», ринкова вартість об`єкта оцінки до заподіяння шкоди становила 1\~548,00,00 грн. Відповідно до Технічного звіту, в зв`язку з пошкодженням внаслідок агресії Російської Федерації, квартира аварійна, використання неможливе, конструкції 6-го під`їзду підлягають демонтажу. Такі обставини свідчать про порушення прав позивача. Через постійні обстріли м. Миколаєва, в тому числі Заводського району, де знаходився об`єкт нерухомості позивача, позивач з малолітнім сином 26.06.2022 тимчасово переїхали в Одеську область, де змушені були проживати у своїх родичів, а в квартирі залишився проживати чоловік позивача [PERSON] . Про обстріл будинку 29.06.2022 позивач дізналась із групи у вайбер, яка була створена мешканцями будинку. Через кілька годин після обстрілу, в ході телефонної розмови з чоловіком, позивач дізналась про те, що зруйнована їх квартира, а чоловіка діставали з-під завалів. Чоловік до лікарні не звертався. Через вказані події позивач та її родина зазнали суттєвих душевних страждань, що супроводжувались душевним болем, втратою спокою, постійним відчуттям незахищеності та розчарування. Після руйнування житла у позивача виникли обґрунтовані побоювання за життя і безпеку себе та своїх близьких, були порушені нормальні життєві зв`язки, їй необхідно було докладати додаткових зусиль для організації свого життя та поновлення порушених прав. Крім того, починаючи з лютого 2022 року позивач потерпала від постійних стресів, що пов`язані з чисельними повітряними тривогами та необхідністю тривалого перебування у бомбосховищах. Таким чином, через злочинні та агресивні дії рф відносно України позивач зазнала значних моральних страждань та вважає за можливе стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1\~000\~000 грн (один мільйон гривень). 10 липня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 12 вересня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 17 жовтня 2024 року надійшли: клопотання представника позивача адвоката Ротар А.Л. про закриття провадження в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 1\~548\~000,00 грн у зв`язку з відмовою від позову; клопотання про долучення доказів та уточненої редакції позовної заяви; клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та представника. Ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року прийнято відмову позивача від позову [PERSON] до держави Російська Федерація, в частині вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1\~548\~000,00 грн. Закрито провадження у справі за цими вимогами. Прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] до держави Російська Федерація про відшкодування моральної шкоди. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач відзив на позов не надіслав, в судове засідання представника не направив. Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782св21) викладено правову позицію, відповідно до якої у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії Російської Федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. При цьому зазначено, що оскільки вчинення Російської Федерації з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, Російської Федерації заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає. А отже, і направляти до посольства цієї країни запит на згоду про участь у справі і зупиняти провадження у справі до отримання відповіді від Російської Федерації або повідомлення про вручення такого запиту не потрібно. Для належного повідомлення відповідача зроблені оголошення на сайті суду, однак жодних пояснень або обґрунтувань стороною відповідача не надано. Тому суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Частиною першою статті 15ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є громадянкою України та власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (копія паспорту № [NUMBER] , виданого органом 4834 27.03.2020, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за індексним №193151748 від 16.12.2019, копія технічного паспорту на квартиру). 29 червня 2022 року в ході ракетного обстрілу цивільної інфраструктури м. Миколаєва, Миколаївської області пошкоджено житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та зруйнована квартира позивача № 82, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.06.2022 року, номер кримінального провадження № 22022150000000982, протоколом огляду місця події (обстрілу) від 29.06.2022, протоколом огляду місця події (обстрілів) від 01.07.2022, протоколом огляду місця події (обстрілів) від 05.07.2022, протоколом допиту потерпілої [PERSON] від 01.07.2022, актом про пожежу, протоколом допиту потерпілої [PERSON] від 14.09.2022, актом № ДЖКГ/3/20 комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації від 16.08.2022, технічним звітом №2022.0.2.3.1-ТО від 19.08.2022. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який неодноразово продовжувався і діє досі. Згідно зіст.1 Закону України «Про оборону України» збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Силові дії рф, що тривають з 20 лютого 2014 року (як початкова подія) та як її продовження військове вторгнення рф до України 24 лютого 2022 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «a», «b», «с», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року. Таким чином, Російська Федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме Російська Федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2022 року № 760/17232/20-ц (61-15925 св 21) зазначено наступне: "Визначаючи, чи поширюється на російську федерацію судовий імунітет у справі, яка переглядається", Верховний Суд врахував таке: - предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією рф проти України; - місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; - передбачається, що шкода завдана агентами рф, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; - вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; - національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту). У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин, дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі №308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20, (пункт 58). Отже, Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України". Крім того, у своїй постанові від 14.04.2022 року по справі № 308/9708/19 Верховний Суд також дійшов висновку, що на Російську Федерацію не поширюється судовий імунітет, оскільки вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено в Статуті ООН. Зокрема, Верховний Суд встановив, що такими діями Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН. Відповідно до приписів ч.1 ст.49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Частиною 1 ст.48 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 8 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів. Зокрема, ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. Крім того на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти. Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація Російською Федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації. Так, відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України. Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них. Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з частинами другою, третьою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд погоджується з тим, що позивачу була завдана моральна шкода внаслідок тривалої збройної агресії РФ на території України, які полягали у душевних стражданнях у зв`язку з втратою житла, постійним відчуттям незахищеності та розчарування, побоювання за життя і безпеку себе та своїх близьких та постійних стресів, що пов`язані з чисельними повітряними тривогами та необхідністю тривалого перебування у бомбосховищах. Беззаперечним є те, що у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, позивач як громадянин України, був позбавлений звичного ритму життя, факт збройної агресії проти України спричинив йому душевного болю, оскільки він був змушений розлучитись з родиною , витрачати значні зусилля по поліпшенню стану свого здоров`я , боронити місце мешкання яке піддається ракетним та артилерійським обстрілам і до цього часу відноситься до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення можливих воєнних (бойових) дій, тобто позивачем доведено наявність завдання йому моральних страждань. З урахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, множинний характер порушень її конституційних прав, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для можливості відновлення попереднього стану, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог і що справедливою сумою компенсації моральних страждань є 1 000 000 грн., що, на думку суду, відповідає заподіяній моральній шкоді і буде достатнім та необхідним для відшкодування спричиненої шкоди та відновлення душевного стану. Розподіляючи судові витрати, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при поданні позову звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір» станом на час подання позову (05.07.2024 року) позивач повинен була сплатити з урахуванням ціни позову судовий збір у розмірі 15\~141,00 грн. Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15140,00 грн. Також позивачем було укладено договір № 45/09-23 від 13.09.2023 з ПП «Консалтингова фірма Снейл» про виконання незалежної оцінки вартості реальних збитків, що нанесені нерухомому майну, яка є власністю позивача, вартість яких 1500 грн. сплачена позивачем. Отже з відповідача на користь позивача також слід стягнути витрати на проведення незалежної оцінки майна у сум 1500 грн. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Позивачем надані докази, які підтверджують надання правничої допомоги на суму 48\~000 (сорок вісім тисяч) грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved