Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

22 серпня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 20125 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 28 квітня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та відповідачкою був укладений кредитний договір № 2529818344/416563, зобов`язання за яким відповідачка належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 20125 грн, з яких 5000 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 15125 грн - заборгованість за відсотками. 19 квітня 2022 року між позивачем та ТОВ «Гоуфінгоу» укладено договір факторингу, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги, в тому числі до відповідачки за кредитним зобов`язанням № 2529818344/416563 від 28 квітня 2021 року. Заходи досудового врегулювання спору ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалися, у зв`язку з цим позивач просить стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості із понесеними судовими витратами. 12 вересня 2024 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання 22 січня 2025 р не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. У матеріалах справи є клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог та згоду на заочний розгляд справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином: шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, проте кореспонденція повернулася до суду без вручення адресату з довідкою АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою», а також шляхом направлення судових повісток у електронному вигляді на електронну пошту [INFO] , вказану відповідачкою під час оформлення кредиту. Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України [PERSON] вважається такою, що повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, із клопотаннями до суду не зверталася. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи неявку належним чином повідомленої відповідачки в судове засідання, яка не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд зі згоди позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що 28 квітня 2021 року ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] уклали договір про надання фінансового кредиту № 2529818344/416563, відповідно до якого ТОВ «Гоуфінгоу» надало відповідачці кредит у розмірі 5000 грн на власні потреби у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку відповідачки строком на 15 днів до 12 травня 2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою 912,5 % річних від суми кредиту у розрахунку 2,5 % на добу з орієнтовною вартістю кредиту 6875 грн, а [PERSON] у свою чергу зобов`язана була повернути кредит відповідно до Графіку розрахунків, визначених у Додатку № 1. Договір укладався у електронному вигляді шляхом підписання електронними підписами сторін, що відтворені шляхом використання одноразового ідентифікатора. Усі умови кредитування відображені у паспорті споживчого кредиту, підписаного відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора R92230. 13 травня, 14 червня, 16 липня і 05 серпня 2021 року [PERSON] у електронній формі подавала заявки про продовження терміну кредитування шляхом підписання одноразовими ідентифікаторами, на підставі яких ТОВ «Гоуфінгоу» остаточно продовжило строк кредиту до 21 серпня 2021 року, орієнтовна вартість кредиту склала 7125 грн. Відповідачка належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, своєчасно не вносила платежі згідно з Графіком розрахунків, у зв`язку з чим за розрахунком позивача за період з 19 квітня 2022 року до 31 травня 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 20125 грн, з яких 5000 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 15125 грн - заборгованість за відсотками. 19 квітня 2022 року ТОВ «Гоуфінгоу» та позивач уклали договір факторингу № 19042022-Г, за умовами якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає право вимоги, у тому числі і до відповідачки за кредитним зобов`язанням № 2529818344/416563 від 28 квітня 2021 року за плату та на умовах, визначених цим договором. Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги та сума грошових вимог визначені у реєстрі боржників, що є невід`ємною частиною договору факторингу. Через порушення відповідачкою зобов`язань з повернення грошових коштів для погашення заборгованості за кредитним зобов`язанням № 2529818344/416563 від 28 квітня 2021 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 20125 грн. Отже, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним зобов`язанням на загальну суму 20125 грн. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). На підставі викладеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірних зобов`язань, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним зобов`язанням у розмірі 20125 грн підлягають задоволенню, так як фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що є порушенням грошового зобов`язання. З боку відповідачки суду не наданого жодного належного та допустимого доказу на спростовування доводів, викладених позивачем. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки також підлягають стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 3028 грн.

Outcome: approved