Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.1-3). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що є дочкою [PERSON] 17.07.2024 уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». У відповідача є ще дві неповнолітні дочки, її рідні сестри - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей записані у відповідності до ст.135 СК України. Відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. Наразі її місцезнаходження невідомо. Догляд за дітьми здійснює вона та бабуся дітей - [PERSON] . Отже, відповідач участі у вихованні дітей не приймає, не проявляє зацікавленості в подальшій долі дітей, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток. За таких обставин [PERSON] ігнорує передбачені нормами Сімейного кодексу України батьківські обов`язки. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 18 жовтня 2024 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.01.2025 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлена, надала заяву в якій просить проводити розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлена, надала заяву про розгляд справи без її участі. Зазначила, що позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення. Вказує, що діти проживають разом з нею, вона турбується про них, матеріально їх підтримує. Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, просить прийняти рішення з урахуванням інтересів дітей, підтримує висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд, відповідно до положень ст.223 ЦПК України, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних доказах. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , відповідач по справі, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7,8,9). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відомості про батька - [PERSON] були записані на підставі заяви матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 10-13). Згідно копії свідоцтва про шлюб позивач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] Відповідно довідки Чернігівської гімназії №28 Чернігівської міської ради від 17.09.2024 [PERSON] навчається у 6-В класі. За час навчання дитини мати [PERSON] неохоче брала участь у вихованні Ксенії, не завжди відповідала на телефонні дзвінки, жодного разу не була присутня на батьківських зборах (а.с.14). Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 04.09.2024 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №1 від 03.01.2025 затверджено висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.52). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Частиною 3 статті 155 СК України передбачено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За обставинами даної справи встановлено, що неповнолітні діти проживають разом з відповідачем. [PERSON] заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Умовою ухилення від обов`язків по вихованню дитини, як передбаченої п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України підстави позбавлення батьківських прав, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] відносно своїх дітей в матеріалах справи відсутні. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів поліції, адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування. Крім цього слід зазначити, що факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей, об`єктивно свідчить про її інтерес до своїх дітей. Отже, належних та допустимих доказів умисного та свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітніх дітей, які могли б бути законною підставою для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, позивачем не надано та є передчасним, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. V. Розподіл судових витрат Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 241,20 грн. Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, відповідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed