Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

Процедура (розгляд справи): У листопаді 2022 року позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Охріменко В.Б., звернулась до суду із позовною заявою до відповідача з вимогами про визнання квартири [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та поділ спільного\~майна шляхом визнання за кожним з них права власності по 1/2 частині на вказану квартиру. Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. 30 березня 2023 року відповідач, [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Гонтар В.М., подав зустрічну позовну заяву про визнання майна особистою власністю, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, та поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 09 травня 2023 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою власністю та про поділ майна подружжя, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 27 червня 2023 року ухвалою суду витребувано в ТСЦ МВС інформацію та документи на підставі яких 30.05.2022 року та 03.08.2022 року було здійснено перереєстрацію автомобіля Mazda 3, 2006 року випуску, днз [NUMBER] . Ухвалою суду від 06 червня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Сторони, [PERSON] та [PERSON] , про час і місце судових засідань були повідомлені у встановленому законом порядку, у судові засідання не з`явилися. Аргументи позивача за первісним позовом та відповідача та зустрічним позовом, [PERSON] : В обґрунтування вимог позивач [PERSON] , інтереси якої представляє представник, зазначила, що 03 вересня 2016 року між сторонами був укладений шлюб. У період шлюбу за спільні кошти подружжя придбало у 2019 році квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . За взаємною згодою, квартира була оформлена на [PERSON] . У вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] та спільна донька сторін по справі [PERSON] , [INFO] . Враховуючи те, що квартира була придбана в період шлюбу, вона є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач [PERSON] в добровільному порядку здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя не бажає, тому для захисту своїх прав позивач змушена звернутись до суду з відповідною позовною заявою. В обґрунтування позову [PERSON] подала до суду копії: паспорта, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності, на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки № 131260475 від 25.10.2022 р.; довідку про склад сім`ї; рішення суду від 09.11.2022 року про розірвання шлюбу. (а.с.5-9). У судовому засіданні представник позивача, адвокат Охріменко В. Б. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з вищевикладених підстав, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Аргументи відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, [PERSON] : Відповідач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат, відзив на позовну заяву не надав. У зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визначення розміру часток спільного майна він не визнає. Обгрунтовує зустрічну позовну заяву тим, що під час спільного проживання до розірвання шлюбу він частково за свої кошти на підставі договору купівлі-продажу від 07 серпня 2019 року придбав квартиру [ADDRESS] , вартістю 216 750 грн. З цих коштів 47 733 грн. - це кошти одержані ним від батьків від продажу належної їм квартири, відтак, він вважає ці грошові кошти його особистими коштами. Спірну квартиру, на яку претендує [PERSON] , вважає не повністю спільною сумісною власністю подружжя і тому квартира не підлягає поділу в рівних частках в порядку, передбаченому статтями 60, 70 СК України. Окрім спірної квартири, під час перебування у шлюбі ними спільно з [PERSON] було придбано автомобіль Mazda 3, 2006 року випуску, днз [NUMBER] у громадянина [PERSON] , що підтверджується складеною ним розпискою про отримання від [PERSON] коштів за вказаний автомобіль у сумі 4300 доларів США від 12.12.2021 р. Відтак, вказаний автомобіль є їх спільною з [PERSON] власністю. На підставі викладеного просить суд визнати особистою власністю [PERSON] 7/25 частини вартістю 47685 грн. квартири [ADDRESS] ; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] 18/25 частини вартістю 169065 грн. вказаної квартири та автомобіль Mazda 3, 2006 року випуску, днз [NUMBER] вартістю 4030 доларів США; визнати за [PERSON] загалом право власності на 18/25 вартістю 156060 грн. квартири з яких 7/25 є його особистою власністю; залишити за [PERSON] право власності на 7/25 частини вартістю 60690 грн. квартири; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вартістю 2150 доларів США що у гривневому еквіваленті станом на 31.03.2023 р. складає 81055 грн. автомобіля Mazda 3, 2006 року випуску, днз [NUMBER] ; залишити за [PERSON] право власності на 1/2 частину вартістю 2150 доларів США що у гривневому еквіваленті станом на 31.03.2023 р. складає 81055 грн. автомобіля Mazda 3, 2006 року випуску, днз [NUMBER] . 18 березня 2024 року від представника [PERSON] надійшла заява про уточнення зустрічного позову, в якому він вказує, що з документів отриманих на вимогу суду, [PERSON] автомобіль продала. Відтак, виникає необхідність змінити в цій частині позовні вимоги і він це обгрунтовує тим, що з договору купівлі-продажу транспортного засобу від 03.08.2022 року вбачається, що їх спільний автомобіль без його письмової згоди був проданий відповідачем, іншій особі, а вирученими від продажу коштами відповідач розпорядився на власний розсуд. Про продаж автомобіля йому відомо не було. Згідно з калькулятором АВТО РІА середня ринкова ціна на проданий [PERSON] його спільний автомобіль становить 5404 долари СІЛА, що в еквіваленті за курсом НБУ на 15.03.2024 року дорівнює 5404*38,6854=209055 грн 90 коп. Тому, вартість половини авто -104527 грн 95 коп., які має відшкодувати йому [PERSON] . А тому просить додатково стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 104527 грн 95 коп, як компенсацію за частку в розмірі 1/2 права власності (загальною вартістю 5404 долари США) проданого, без згоди іншого співвласника, [PERSON] автомобіля вартістю 2702 доларів США що у гривневому еквіваленті станом на 15.03.2023 р. складає 104527 грн. 95 коп автомобіля Mazda 3, 2006 року випуску, днз [NUMBER] . У позові [PERSON] до [PERSON] про поділ сумісного майна подружжя просить відмовити. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] подав до суду копії: договором купівлі-продажу (квартири) від 25.06.2019 р. укладеним між його батьком [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), реєстровий напис № 479; розписка про одержання грошей від 12.12.2021 р.; паспорт [PERSON] , копія рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.11.2022 р.; розрахунок вартості автомобіля з АВТО РІА інші докази (а.с.59-73,149-150). Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, просив зустрічну позовну заяву задовольнити. 12 квітня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Охріменко В. Б. надав суду відзив на уточнену зустрічну позовну заяву у якій з позовними вимогам не погоджується, посилаючись на те що доводи позивача [PERSON] , відносно того, що спірна квартира є не повністю спільною сумісною власністю подружжя є безпідставними. У даному випадку ним не надано жодних доказів щодо укладання будь-яких правочинів, зокрема, договору дарування коштів між ним та його батьками, в розумінні вимог статті 57 СК України, що могло б свідчити, що ці кошти є особистим майном обдаровуваного. Крім того вважає, що відсутні законні підстави вважати, що спірна квартира, яка набута у власність під час шлюбу була частково придбана за особисті кошти [PERSON] . У зв`язку з чим, необхідно відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою власністю та про поділ майна подружжя в повному обсязі, задовольнивши при цьому вимоги [PERSON] , щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. Окрім того, вказує, що [PERSON] обмежив [PERSON] в доступі до їх спільної квартири, змінив замки, а також без її на те згоди здає квартиру в стороннім особам, отримуючи за це кошти, сам при цьому проживає в м. Києві. Щодо поділу автомобіля вважає, що [PERSON] на обґрунтування вартості спірного автомобіля посилається на калькулятор інтернет - ресурсу з продажу авто «auto.ria.com». Вважає це неналежним доказом. Пояснює, що дійсно, під час шлюбу, [PERSON] придбала автомобіль Mazda 3, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який перебував виключно у її користуванні. Причиною продажу автомобіля передувало те, що донька [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , потребувала серйозного лікування зубів. [PERSON] вимушена була взяти кошти в позику у своєї знайомої, на лікування дитини, так як батько дитини відмовлявся надавати кошти в добровільному порядку. Лікування зубів під седацією коштувало 22 950 грн., окрім цього матір`ю дитини були понесені супутні витрати на лікування доньки. Зважаючи на те, що автомобіль потребував коштовного ремонту, а [PERSON] відмовлявся в добровільному порядку надавати кошти на ремонт, а також компенсувати в подальшому кошти витрачені на лікування дитини, було прийнято спільне рішення продати автомобіль. 03.08.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, автомобіля Mazda 3, 2006 року випуску, який було оформлено та підписано сторонами в сервісному центрі 5348 РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області № 5348/2022/3311523 в присутності адміністратора [PERSON] , який перевірив відповідність інформації внесеної до цього договору документами, які були надані сторонами. Автомобіль було продано за 50 000 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу. При оформленні договорів даної категорії згода другого із подружжя не потрібна, а тому при укладенні договору сервісним центром були дотримані вимоги закону. [PERSON] , достеменно знав про продаж автомобіля, так як кошти, вилучені за продаж автомобіля пішли на потреби сім`ї - зокрема на утримання (лікування) спільної доньки у зв`язку з несприятливими сімейними обставинами, які склались в період шлюбу між сторонами. Вважає, що [PERSON] не надав доказів тих обставин, що зазначений договір купівлі-продажу автомобіля був укладений [PERSON] , не в інтересах сім`ї, та що кошти, вилучені від продажу автомобіля були використані на власний розсуд без його згоди. Враховуючи вищевикладені обставини, у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 104527 грн 95 коп., як компенсацію за частку в розмірі 1/2 права власності проданого, без згоди іншого співвласника просить відмовити. В обґрунтування відзиву на уточнену зустрічну позовну заяву представник позивача [PERSON] надав договір купівлі-продажу ТЗ; виписка з медичної карти [PERSON] на проведення лікування; калькуляція витрат на лікування доньки. 22 квітня 2021 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Гонтара В. М. надійшла відповідь на відзив у якому він зазначає, що факт використання коштів батьків [PERSON] при придбанні спірної квартири є належним чином доведений документальними доказами. Окрім того, дарування коштів без укладення нотаріально посвідченого договору дарування може свідчити лише про недійсність самого вказаного правочину через недотримання його законодавчо затвердженої форми і створювати певні правовідносини стосовно можливої реституції лише стосовно його учасників і за їх бажання, однак, жодним чином не може спростовувати самого факту передачі та використання цих коштів іншою стороною (обдарованим) для його власних потреб, «оскільки, на першому місці знаходиться воля самих сторін договору дарування стосовно розпорядження цими коштами. Також, не погоджується і з доводами [PERSON] стосовно спірного автомобіля, де вона стверджує, що зазначений автомобіль було продано нею за обопільної згоди з [PERSON] з метою лікування доньки сторін [PERSON] . Ніякої згоди на реалізацію зазначеного автомобіля [PERSON] не давав, і кошти від цієї реалізації на лікування доньки не використовувались, жодного доказу оплати лікування [PERSON] на зазначену у відзиві на зустрічний позов суму [PERSON] не надає. Що стосується незгоди [PERSON] з оцінкою спірного автомобіля, вказаною у зустрічному позові, то, будь-які контррозрахунки у відзиві на позов вона не наводить. У всьому іншому, не зазначеному у цій відповіді на відзив, [PERSON] приєднується до викладених раніше обгрунтувань та доказів його зустрічних позовних вимог. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та зміст заяв позивача та відповідача по суті справи, допитавши свідків, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем та відповідачем докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов такого висновку. Встановлені судом обставини справи: Рішення Світловодського міськрайонного\~суду Кіровоградської\~областівід 09 листопада 2022 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що був зареєстрований 03 вересня 2016 року Світловодським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області, актовий запис №17. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності, та нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки від 25.10.2022 р. власником нерухомого майна, квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (загальною площею 53.6 кв.. житловою 33 кв.м.) на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1439 від 07.08.2019 року, є [PERSON] . З договору купівлі-продажу вказаної квартири вбачається, що вартість квартири на час її придбання складає 216 750 гривень. З довідки про склад сім`ї від 17.08.2022 року вбачається, що у квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору купівлі-продажу (квартири) від 25.06.2019\~р. укладеним між батьком [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), реєстровий напис № 479, згідно якого (п.3.1.) вбачається, що продаж квартири вчинено за ціною у 47 733 грн. Автомобіль Mazda 3, 2006 року випуску, днз [NUMBER] було придбано у громадянина [PERSON] , що підтверджується складеною 12.12.2021 року продавцем [PERSON] , що підтверджується розпискою про отримання від [PERSON] коштів за вказаний автомобіль у сумі 4300 доларів США. На виконання ухвали суду Територіальний сервісний центр МВС №5348 надав договір купівлі-продажу транспортного засобу Mazda 3, 2006 року випуску, днз [NUMBER] від 03.08.2022 року, відповідно до якого [PERSON] продала вказаний автомобіль за 50000 грн. [PERSON] . На виконання ухвали суду Територіальний сервісний центр ТСЦ МВС №5342 надав копію договору купівлі-продажу транспортного засобу Mazda 3, 2006 року випуску, днз [NUMBER] від 30.05.2022 року та довіреність від 13.12.2021 року на підставі яких 30.05.2022 року було здійснено перереєстрацію автомобіля Mazda 3, 2006 року випуску, днз [NUMBER] . Згідно з калькулятором АВТО РІА наданої представником відповідача середня ринкова ціна на проданий [PERSON] автомобіль становить 5404 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 15.03.2024 року дорівнює 5404*38,6854=209 055 грн 90 коп. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] , в 2019 році син з невісткою [PERSON] придбали квартиру. Свідок надала сину для покупки житла 4500 доларів США. Син в той час працював за кордоном, заробляв гроші на житло. Пояснила, що розписку про дарування грошей від дітей не брали, батьки невістки не давали гроші на придбання квартири. Свідок [PERSON] , який є батьком [PERSON] , в судовому засіданні надав аналогічні пояснення. Пояснив що власну квартиру з дружиною продали, щоб допомогти сину з невісткою фінансово для покупки житла. Квартиру продали за 3500 доларів США, ще доклали 1000 доларів США, та всі гроші наддали синові для купівлі спірної квартири. Вказані обставини справи підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами, сторонами визнані та не спростовані. Норми права та мотиви, з яких виходить суд: Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~ст.13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.ст. 356, 357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. За змістом ст.ст. 368, 372 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України слід застосовувати норми СК України. Статтями 60, 61 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно ст.\~69\~СК України\~дружина і\~чоловік мають\~право на\~поділ майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, згідно із ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 (надалі - Постанова), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Відповідно до\~ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація може бути надана лише за його згодою. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачений\~ЦК України\~(стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України\~передбачено, що право особи на частку у спільному майна може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30\~постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди\~виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної (ринкової) його вартості на час розгляду справи. У випадку\~відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя, і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби,\~та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди\~виходячи з дійсної його вартості, тобто визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Цей підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року по справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2020 року по справі № 483/812/19 (провадження № 61-20774св19 ) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 545/2396/20 (провадження №\~61-4894св22). Відповідно до\~ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст.\~77\~ЦПК України належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування.\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухвалені\~судового рішення.\~Суд не\~бере до\~розгляду докази,\~що не\~стосуються предметадоказування. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Висновок суду: Між сторонами виник спір про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про визнання майна особистою власністю, та про поділ спільного майна подружжя, у тому числі, шляхом стягнення грошової компенсації вартості частини спірного майна, яке продано. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірваний шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року №11 сутність поділу полягає в тому, що кожному зі подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Тобто, суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. При цьому, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Звертаючись до суду з цим позовом, позивач [PERSON] просила визнати спірну квартиру, яку придбано під час перебування у шлюбі з [PERSON] , спільною сумісною власністю та визнати за кожним з них по 1/2 частини права власності на вказану квартиру. При цьому, [PERSON] у зустрічній позовні заяві просив визнати 7/25 спірної квартири його особистою власністю, аргументуючи це тим, що частина грошей на придбання вказаної квартири була отримана від його батьків. Також, просить визнати 18/25 частини спірної квартири спільною сумісною власністю, та поділити 18/25 частину спірної квартири між сторонами порівну. Доказами, які надано [PERSON] , а саме договором купівлі-продажу квартири від 25 червня 2019 року та показами свідків [PERSON] і [PERSON] , достовірно встановлено, що грошові кошти на придбання [PERSON] спірної квартири у розмірі 47733 грн. надали йому батьки. Вказана сума становить 22 % вартості спірної квартири. При цьому, [PERSON] , яка просила визнати всю квартиру спільною сумісною власністю, не надала доказів на заперечення позиції [PERSON] . Оскільки тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує, суд вважає, що [PERSON] надав достовірні докази, які підтверджують його право особистої власності на 7/25 квартири. Сторонами доведено, що 18/25 частини спірної квартири є спільною сумісною власністю, а тому з врахуванням позицій сторін, слід визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , 18/25 частини, вартістю 169065 грн., квартири [ADDRESS] . У порядку поділу майна за [PERSON] слід визнати загалом право власності на 16/25 частини, вартістю 156060 грн., квартири [ADDRESS] , з яких 7/25 частин є його особистою приватною власністю. У порядку поділу майна слід визнати за [PERSON] право власності на 9/25 частини, вартістю 60690 грн., квартири [ADDRESS] . Щодо вимоги про поділ спірного автомобіля, який був придбаний подружжям у шлюбі, та проданий [PERSON] , слід зазначити таке. Договором купівлі-продажу від 03 серпня 2022 року підтверджено, що [PERSON] без письмової згоди [PERSON] продала спірний автомобіль «Mazda 3», третій особі, а вирученими від продажу коштами розпорядилась на власний розсуд. Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. У відповідності до пункту третього частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Оскільки норми СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами. У разі відчуження чи неправомірного використання майна, суд не може застосовувати засоби для його реверсу, а може лише врахувати вартість прихованого майна при його розподілі. Якщо один із подружжя здійснив відчуження чи використав майно на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, то суд не маючи змоги застосувати поділ майна подружжя в натурі, здійснює поділ цього майна з використанням компенсаційного способу поділу. Представник [PERSON] не погодився із сумою оцінки спірного автомобіля, вважає, що калькулятор інтернет ресурсу з продажу авто є недостовірним доказом. Проте, будь-яких контррозрахунків у відзиві на позов представник [PERSON] не наводить, жодним чином їх не обгрунтовує, а незгода з тією чи іншою обставиною чи фактом, на які посилається інша сторона у цивільному процесі, не може вважатися їх спростуванням у розумінні ЦПК України. Також не заслуговують на увагу, доводи представника [PERSON] стосовно того, що після відчуження спірного автомобіля гроші були використанні в інтересах сім`ї, а саме на лікування доньки у стоматолога. На підтвердження вказаних доводів [PERSON] та її представником не надано до суду належних, достовірних та допустимих доказів. Велика Палата Верховного Суду у п. 81 постанови від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц зробила правовий висновок, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Суд враховує, що сторони спору не досягли згоди щодо визначення вартості спірного автомобіля, отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його ринкової вартості на час розгляду справи. Згідно з наданими представником [PERSON] відомостями з калькулятора інтернет сайту «АВТО РІА», середня ринкова ціна на аналогічний спірному, проданий відповідачкою спільний автомобіль становить 5 404 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 15.03.2024 року дорівнює 5404*38,6854=209 055 грн 90 коп. Клопотань про призначення експертизи для встановлення вартості автомобіля сторонами не заявлено. Суд,

Outcome: partial