Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

У провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що 20.11.2022 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаціної системи ТОВ "Авентус Україна" було укладено електронний договір № 6119712 про надання споживчого кредиту (далі кредитний договір). Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "Авентус Україна". Згідно умов кредитного договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 20000,00 грн, строк кредиту 360 днів, дата повернення кредиту (15.11.2023). ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 20 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] . Відповідно до п. 1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. Знижена процентна ставка 1,393% в день. 07.12.2022 року відповідач здійснив платіж на рахунок кредитора в розмірі 5100,00 грн. з яких 85,20 грн. оплата процентів, 5014,80 грн. оплата тіла кредиту. 08.12.2022 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 193,00 грн. Позивачем нараховано проценти за 60 календарних днів (08.03.2023 - 06.05.2023) в межах строку договору. 27.11.2023 року між TOB «Авентус Україна», як клієнтом, та TOB «ФК «Фінтраст Україна", як фактором, було укладено договір факторингу № 27.11/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором TOB «Авентус Україна" повідомило відповідачку шляхом направлення на електронну пошту, яка була зазначена при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. Відповідачкою заборгованість по кредитному договору перед позивачем не сплачена. Позивачу Національним банком України було видано ліцензію для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, в тому числі і надання послуг факторингу. В зв`язку з чим, позивач має право на укладення договору факторингу та є новим кредитором відповідача за кредитним договором. Відповідно до п. 1.1 договору факторингу, позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження TOB «Авентус Україна" (клієнта) (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно п.1.2.договору факторингу перехід від клієнта (TOB«Авентус Україна")до фактора(позивача)вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора (позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. До ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" відповідно до Договору факторингу № 27.11/23-Ф від 27.11.2023 року перейшло право вимоги до Відповідача за кредитним договором. Заборгованість за кредитним договором Відповідача склала: сума кредиту 19914,80 грн; сума процентів за користування кредитом 33651,41 грн, всього - 53566,51 грн. Станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена та становить 77344,21 грн., з яких: 19914,80 грн. - тіло кредиту; 33651,41 грн - нараховані проценти; 23778,00 грн - нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів. Оскільки відповідачка в добровільному порядку не погашає заборгованість за кредитним договором, тому позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Ухвалою судді від 31.10.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою було установлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень. 21.11.2024 року від представника позивача через підсистему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що на підтвердження укладання Договору про надання споживчого кредиту позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора "[NUMBER]", який був власноруч введений Відповідачем для електронного підпису. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту. Нарахування Відповідачу процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках кредитного договору здійснювалось в межах строку користування кредитом. Факт укладання Кредитного договору та наявності права грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами. 22.11.2024 року від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що надана позивачем копія Договору не містить підпису відповідача. Так само графік платежів та паспорт споживчого кредиту не містять підпис. Позивачем не надано доказів, що [PERSON] була ознайомлена з умовами наданого кредиту та взагалі отримувала кредитні кошти. Заявлені позивачем суми процентів до стягнення не грунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку. Таким чином, позовна заява про стягнення кредитної заборгованості є поданою з порушенням норм матеріального та процесуального права та не підлягає задоволенню. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 20.11.2022 року між Товариством "Авентус Україна" та [PERSON] було укладено електронний договір № 6119712, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 20 000,00 грн строком на 360 днів. Кошти кредиту надавались Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Кредит надавався зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % в день. На підтвердження укладання Договору про надання споживчого кредиту позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора "[NUMBER]", який був власноруч введений Відповідачем для електронного підпису. 07.12.2022 року відповідач здійснив платіж на рахунок кредитора в розмірі 5100,00 грн. з яких 85,20 грн. оплата процентів, 5014,80 грн. оплата тіла кредиту. 08.12.2022 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 193,00 грн. Позивачем нараховано проценти за 60 календарних днів (08.03.2023 - 06.05.2023) в межах строку договору. 27.11.2023 року між TOB «Авентус Україна», як клієнтом, та TOB «ФК «Фінтраст Україна", як фактором, було укладено договір факторингу № 27.11/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором TOB «Авентус Україна" повідомило відповідачку шляхом направлення на електронну пошту, яка була зазначена при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. Відповідачкою заборгованість по кредитному договору перед позивачем не сплачена. Позивачу Національним банком України було видано ліцензію для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, в тому числі і надання послуг факторингу. В зв`язку з чим, позивач має право на укладення договору факторингу та є новим кредитором відповідача за кредитним договором. Відповідно до п. 1.1 договору факторингу, позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження TOB «Авентус Україна" (клієнта) (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно п.1.2.договору факторингу перехід від клієнта (TOB«Авентус Україна")до фактора(позивача)вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора (позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. До ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" відповідно до Договору факторингу № 27.11/23-Ф від 27.11.2023 року перейшло право вимоги до Відповідача за кредитним договором. Заборгованість за кредитним договором Відповідача склала: сума кредиту 19914,80 грн; сума процентів за користування кредитом 33651,41 грн, всього - 53566,51 грн. Станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена та становить 77344,21 грн., з яких: 19914,80 грн. - тіло кредиту; 33651,41 грн - нараховані проценти; 23778,00 грн - нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з ч.2 ст. 639ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми,навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язується повернути позику у строк та в порядок, що встановлені кредитом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи що відповідачка [PERSON] заборгованість за кредитним договором в добровільному порядку не погасила, кредитний договір залишається невиконаним, суд дійшов висновку, що позивачем правильно нарахована сума заборгованості за даним кредитним договором в силу умов кредитного договору та відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а отже позов підлягає до задоволенню повністю. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст. ст. 203, 205, 207, 514, 516, 526, 527, 530, 625, 627, 638, 639, 1049, 1054, 1055, 1077, 1078 Цивільного кодексу України та ст. ст. 1, 12 Закону України "Про електронну комерцію". Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Позивачем понесені судові витрати, що становлять 2422,40 гривні судового збору, сплаченого на час подання до суду позовної заяви та 10000 грн витрат на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача понесені витрати позивача по сплаті судового збору, оскільки позовні вимоги задоволено повністю. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено. Щодо стягнення судових витрат у справі у розмірі 10000 грн, понесених позивачем на правничу допомогу, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п. 1 ч. 3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" зазначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Суд приходить до висновку, що, враховуючи складність справи, тривалість розгляду справи, розмір витрат позивача, який є непропорційним до предмету позову, не відповідає принципам справедливості та верховенства права, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати пов`язанні з наданням правової допомоги у розмірі 5000 грн., що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедливості.. На підставі викладеного,

Outcome: approved