Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

19.09.2024 позивачка звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ; заслухати в судовому засіданні при розгляді справи думку дитини [PERSON] , 2009 року народження, стосовно позбавлення батьківських прав її батька. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що з відповідачем у справі вони перебували у шлюбі з 27 березня 2013 року, шлюб рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 05 листопада 2018 року розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якої відповідач записаний батьком. Як зазначила позивачка, батько [PERSON] не приймає участі у її вихованні з часу окремого проживання, з донькою не спілкується, фізичним та розумовим розвитком дитини не цікавиться, не цікавиться її навчальними досягненнями, її станом здоров`я, матеріально дитину не утримує, тобто повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Донька знаходиться на повному утриманні позивачки. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 15.10.2024 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.11.2024, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, залучено у порядку статті 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування для подання письмового висновку щодо розв`язання спору, постановлено розглянути у підготовчому засіданні клопотання про виклик свідків. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 05.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу по суті на 23.12.2024; задоволено клопотання позивачки про виклик свідків. 27.12.2024 до суду від Відділу «Служба у справах дітей» Краснопільської селищної ради надійшов Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої доньки [PERSON] . Позивачка під час розгляду справи по суті позов підтримала у повному обсязі, просила суд його задовольнити із наведених у позові підстав. Відповідач відзиву на позов не подав, у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень. Неприбуття відповідача у судове засідання та неподання ним відзиву на позов не перешкоджає розгляду справи за його відсутності за наявними у справі матеріалами. За клопотанням позивачки у ході судового розгляду справи були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також була заслухана думка неповнолітньої [PERSON] . Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.07.2023. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовного його дитини [PERSON] , позивачка посилається, зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться її здоров`ям, взагалі не має наміру підтримувати з донькою сімейні відносини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абзацу 2 пункту 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За змістом частин четвертої, п`ятої статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому за положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином позбавлення батьківських прав є заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У ході розгляду даної справи судом встановлено, що з моменту припинення спільного проживання подружжя [PERSON] батько дитини сторін ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , не цікавився її здоров`ям, не приймав участі у її вихованні, матеріально дитину не утримує. Відповідно до отриманого судом у порядку статті 19 СК України висновку орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини [PERSON] та таким, що відповідає інтересам останньої. Підстави не погоджуватись з наданим висновком органу опіки та піклування у суду відсутні. Під час розгляду справи неповнолітня [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неї, зазначила, що батько абсолютно не цікавиться її життям, здоров`ям, навчанням, досягненнями, не телефонує їй, при зустрічі на вулиці не вітається, матеріально чи морально не підтримує. За вказаних обставин [PERSON] не має наміру мати жодних сімейних стосунків з батьком. Допитаний у якості свідка [PERSON] повідомив, що знає родину [PERSON] кілька років, за цей час, зокрема за період окремого проживання сторін свідок жодного разу не бачив відповідача разом з донькою, свідку відомо, що [PERSON] не цікавиться життям доньки, не відвідує сім`ю позивачки. Допитана у якості свідка [PERSON] повідомила, що протягом кількох останніх років позивачка та відповідач проживають окремо, відповідач має нову сім`ю, життям колишньої дружини та їхньої спільної доньки [PERSON] не цікавиться, доньку не відвідує. Допитаний у якості свідка [PERSON] повідомив, що з дитинства знайомий із сім`єю [PERSON] , тобто з часу ще їх спільного проживання. Свідку відомо, що після розірвання шлюбу між сторонами батько [PERSON] з нею не спілкувався, [PERSON] свідку не повідомляла про факти зустрічей чи розмов з батьком. Відповідач [PERSON] заперечень позовним вимогам не надав, правом на участь у розгляді справи не скористався, пояснень щодо своєї позиції стосовно суті спору не надавав. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дитини, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров`ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток доньки. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Нормами статей 12, 13 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд з урахуванням інтересів дитини, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, доходить висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] , відтак позов підлягає задоволенню. Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до положень статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивачці за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved