Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

24\~вересня\~2024\~\~року представник заявниці\~ [PERSON] [PERSON] звернулась до\~ суду з\~ заявою,\~в якій просить:\~встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини спадкоємиці [PERSON] разом із спадкодавицею матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначала, що [INFO] померла мати [PERSON] [PERSON] . На день її смерті залишилось майно: 1/5 частина квартири [ADDRESS] . Зазначає, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] , яка на день смерті своєї матері, [INFO] , проживала разом зі спадкодавицею, заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавала, є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері та є фактично власником спадщини. Зазначає, що [PERSON] звернулася в травні 2024 року із заявою до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Гранкіної Г.П. про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] и Данилівни. 21.05.2024 року Постановою приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Гранкіною Г.П. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] и [PERSON] и з огляду на те, що відсутні відомості про проживання заявниці разом із матір`ю на день її смерті. З огляду на вказане, [PERSON] звернулася до суду з цією заявою та просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з матір`ю - [PERSON] на день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді\~ \~від 25.09.2024\~\~року\~ відкрито\~провадження \~по\~справі\~ та\~ призначено\~ судове\~засідання на 05.11.2024 року на 11.30 год. 29.10.2024 року через систему «Електронний суд» від представника заявниці\~ [PERSON] [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів, а саме копії спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 05.11.2024 року клопотання представника заявника [PERSON] [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Гранкіної Ганни Павлівни копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 02.12.2024 року до канцелярії суду від приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Гранкіної Ганни Павлівни надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 03.12.2024 року засобами поштового зв`язку від приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Гранкіної Ганни Павлівни надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 09.12.2024 року через канцелярію суду від адвоката заявника [PERSON] \~ [PERSON] надійшло клопотання про залучення до участі у справі заінтересованої особи Бучанської міської ради. В обґрунтування свого клопотання зазначала, що крім заявника [PERSON] інших спадкоємців немає, спадкове майно знаходиться на території Бучанської міської ради. Ухвалою суду від 09.12.2024 року залучено Бучанську міську раду у якості заінтересованої особи до участі у справі. Розгляд справи відкладено до 22 січня 2025 року до 10.00 год. 07.01.2025 року через систему «Електронний суд» від представника заінтересованої особи Бучанської міської ради Мельниченко І.В. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення заяви не заперечувала. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судовому засіданні, призаченому на 22 січня 2025 року представник заявника [PERSON] \~ [PERSON] підтримала заяву, просила її задовольнити. Заінтересовані особи приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Гранкіна Ганна Павлівна та Бучанська міська рада у судове засідання не з`явилися, попередньо подали до суду заяви, у яких просили справу розглядати за їх відсутності, представник Бучанської міської ради не заперечувала проти задоволення заяви. В частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, заслухавши пояснення представника заявника, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.10.2022 року, актовий запис №9963. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] її матір`ю записана [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 18.01.1989 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. Відповідно до копії повторного свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 20.10.2018 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . 21.05.2024 року заявниця [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Гранкіної Ганни Павлівни із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері - [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] , [INFO] , приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Гранкіною Ганною Павлівною заведено спадкову справу №8/2024, з матеріалів якої вбачається, що інших спадкоємців, крім заявниці немає. Згідно відповіді КП «Бучанський сервіс-центр документ» від 04.01.2024 року за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 08.02.1996 року, виданого органом приватизації АСП Агрофірми «Київська» згідно з розпорядженням №111 від 08.02.1996 року (книга №17, сторінка 122, реєстровий №311 від 10.03.1996 р.). Постановою приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Гранкіною Г.П. від 21.05.2024 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , з огляду на те, що відсутні відомості про проживання заявниці разом із матір`ю на день її смерті. Як вбачається з довідки від 07.04.2022 року №5125-7000405825 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване місце проживання [PERSON] : [ADDRESS] , фактичне місце проживання [PERSON] , з 07.04.2022 року, [ADDRESS] . З матеріалів\~справи вбачається,\~що за\~адресою:\~ [ADDRESS] постійно\~проживали на\~момент смерті\~спадкодавиці -\~ [PERSON] :\~донька [PERSON] \~та її\~чоловік [PERSON] ,\~що підтверджується\~наступними документами: випискою із\~медичної карти\~амбулаторного (стаціонарного)\~хворого від\~13.02.2024\~року; декларацією про\~вибір лікаря; актом від\~13.04.2024\~року сусідів\~про фактичне\~постійне проживання\~ [PERSON] \~з [PERSON] \~на момент\~смерті,\~посвідчений Таїровської\~сільською радою; актом від\~12.03.2024\~року сусідів\~про фактичне\~постійне проживання\~ [PERSON] \~з 2011\~року за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~посвідченим Таїровської\~сільською радою; довідкою від\~02.02.2024\~року ОК\~ЖК «Совиньон»,\~про те,\~що [PERSON] \~є членом\~кооперативу за\~адресою:\~ [ADDRESS] ; копією Декларації [PERSON] від 03.03.2024 року, де зазначено фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Згідно копій заяв [PERSON] та [PERSON] (онуків [PERSON] ) та [PERSON] (сина [PERSON] ), на день смерті [PERSON] , [INFO] , її донька [PERSON] проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження\~це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти\~- це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. З точки зору права всі життєві факти, які так чи інакше зачіпають суспільні відносини, поділяються на юридично значущі та юридично байдужі, з якими пов`язують виникнення будь-яких юридичних наслідків. Однак, не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами не самі по собі або в силу якихось особливих властивостей, а внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі. Закон надає юрисдикції суду встановлювати факти, що мають юридичне значення, але при певних умовах: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відмовити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких неможливо без судового втручання. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 (справа № 320/948/18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 (справа № 643/6447/19), від 03.02.2021 (справа № 644/9753/19), від 18.11.2020 (справа № 554/3600/19), від 25.11.2020 (справа № 636/4087/19), від 19.06.2019 (справа № 752/20365/16-ц), від 05.12.2019 (справі № 750/9847/18). Встановлення факту, про який просить [PERSON] породжує для останньої юридичні наслідки, від яких залежить виникнення права на спадщину. Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В частині першій статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Тлумачення статей 1268, 1269 ЦК України свідчить, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. В частинах другій та шостій статті 29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з п.п. 3.19, 3.20 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Для підтвердження обставин, визначених в частині третій статті 1268 ЦК України, вимагається наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання спадкоємця не може бути доказом того, що спадкодавець не проживав із заявником, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10.01.2019 (справа № 484/747/17), від 07.06.2022 (справа № 175/4514/20), від 07.06.2023 (справа № 227/5018/21). Таким чином, з наданих суду доказів установлено, що [PERSON] постійно проживала на момент смерті [PERSON] и Данилівни разом з останньою за однією адресою: [ADDRESS] . Під час розгляду даної заяви спору про право виявлено не було. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04). На підставі\~вищевикладеного \~та

Outcome: approved