Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

У листопаді 2024 року адвокат Галач Т.А. звернулася у суд в інтересах [PERSON] із заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування\~своїх вимог\~зазначає,\~що [INFO] померла\~ [PERSON] ,\~після смерті\~якої відкрилася\~спадщина на\~нерухоме майно\~у вигляді\~домоволодіння та\~земельної ділянки.\~ [PERSON] \~за свого\~життя склала\~заповіт та\~заповіла все\~своє майно\~ [PERSON] .\~У видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину [PERSON] \~відмовлено у\~зв`язку з\~пропуском встановленого\~шестимісячного строку\~для прийняття\~спадщини та\~у зв`язку\~з відсутністю\~доказів постійного\~проживання спадкоємця\~зі спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщини. В зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з відповідною заявою. Ухвалою суду від 28.11.2024 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням судового засідання та викликом учасників справи. Витребувано з Шостої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] 04.12.2024 року на адресу суду надійшли витребувані матеріали. В судовому засіданні заявник представник заявника підтримала вимоги заяви та просила суд задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника, при ухваленні рішення покладався на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника заявника, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області 06 липня 2021 року, про що складено відповідний актовий запис № 121, [PERSON] померла [INFO] . На день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , який їй належить на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Криворізької державної нотаріальної контори Деркач Н.Н., зареєстрованого в реєстрі за № 1695; реєстраційним посвідченням Криворізького бюро технічної інвентаризації, реєстрова книга № 35, сторінка № 162, запис № 17702 від 15.11.1999р. На підставі рішення міськвиконкому № 350 від 28.10.1975р. [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] , про що свідчить штамп на реєстраційному посвідченні. Крім того, [PERSON] за життя належала земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд та ведення особистого підсобного господарства площею 0.035 га, розташованого на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в [ADDRESS] , Державний акт на право приватної власності на земельну серії ДП КВ № 001524, виданий 03 травня 1995 року, Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1671; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.08.2015р., індексний номер витягу 41728000. [PERSON] складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу 20 листопада 2012 року, зареєстровано в реєстрі за № 7219, відповідно до якого зробила розпорядження, що все своє майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті та на що за законом вона буде мати право, заповіла [PERSON] . З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Шостої Криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області від 12.09.2024 року вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено у зв`язку з пропуском спадкоємцем шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю доказів постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем. Згідно даних, що містяться в паспорті заявника [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись у суд з даною заявою, [PERSON] посилається на письмові докази. В матеріалах справи міститься акт обстеження на факт проживання особи [PERSON] від 24 вересня 2024 року складеного депутатом Лозуватської сільської ради VIII скликання Панченко Л.В., з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживала за даною адресою, а проживала за адресою: [ADDRESS] без реєстрації з 2010 року, проживала разом з [PERSON] , [INFO] , за якою здійснювала догляд до дня її смерті [INFO] . Крім того, факт проживання [PERSON] з померлою [PERSON] підтверджено показами наданими в судовому засіданні свідками [PERSON] , [PERSON] . У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність фактів, повідомлених свідками, даних про їх зацікавленість в результаті розгляду справи не виявлено. Суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з огляду на наступне. Встановлено, що заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини в шестимісячний термін та вона не надала доказів постійного проживання разом зі спадкодавцем. Отже, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину заявнику з двох підстав: вона не подала заяву про прийняття спадщини в шестимісячний термін; вона не була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори в межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК). Строк, визначений ст. 1270 ЦК України в такому випадку застосовується для відмови від спадщини, а не для її прийняття. В свою чергу, для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Згідно з пп. 4.10. п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. У такому випадку вказані обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, законодавець в означеній ситуації висунув вимогу про обов`язковість і постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Підпунктом 4.11 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. У відповідності до п.п. 3.21, 3.22. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідний висновок викладений у постанові Верховного суд від 12 квітня 2022 року у справі № 175/2730/20 провадження № 61-19265св21). Отже, заявнику, після встановлення судом факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, достатньо подати нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, а не заяву про прийняття спадщини (адже він її фактично прийняв відповідно до норм ст.ст. 1268, 1270 ЦК), тому встановлення йому судом додаткового строку на прийняття спадщини не є необхідним. Відповідний висновок викладений і в постанові Верховний Суду від 14.04.2021 р. у цивільній справі №205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21). Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Як вбачається з матеріалів справи, постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину видана на підставі того, що заявник не подала заяву про прийняття спадщини в шестимісячний термін та не надала доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, у разі, якби заявник постійно не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину, на підставі ст. 1268 ЦК України, тоді належним способом судового захисту було б звернення до суду із позовом про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. Але по справі встановлено, що заявник постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що було встановлено в судовому засіданні на підставі наданих доказів і показів свідків, але через те, що спадкодавець була зареєстрована за іншою адресою ніж заявник, [PERSON] не змогла підтвердити цей факт в іншому порядку, аніж в судовому, і звернулася до суду із відповідною заявою. Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зроблено правовий висновок, що згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Касаційний цивільний суд погодився з позицією щодо встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останнього, що підтверджує наявність у позивача можливостей для вирішення його спадкових прав. Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18). Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт постійного проживання [PERSON] із тіткою [PERSON] по день смерті останньої [INFO] є встановленим в судовому засіданні, в зв`язку з чим суд вважає необхідним заяву задовольнити, оскільки це дасть можливість заявнику реалізувати свої спадкові права.

Outcome: approved