Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача - [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивачка зазначила, що між нею та відповідачем 15.08.2014 року був укладений шлюб, в шлюбі у них народився син - [PERSON] , однак спільне життя позивачки з відповідачем не склалося, тому 02 вересня 2010 року рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області шлюб між сторонами розірвано, з того часу відповідач не бачив дитину ні разу. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не бере участі у його вихованні, аліменти на дитину не сплачує, тому на думку позивачки наявні достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх спільної із ним дитини з урахуванням інтересів останнього та задля забезпечення його прав. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивачки, в якій зазначено, що позовні вимоги позивачка підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлявся відповідно до положень ст.128, 130 ЦПК України, відзив не подав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В матеріалах справи наявна заява відповідача [PERSON] від 26.09.2024 року в якій він зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, просив судові засідання проводити без його участі. Ухвалою суду від 11 березня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 24.04.2024 року. Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року постановлено замінити у справі неналежну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - службу у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації на орган опіки та піклування Мішково-Погорілівську сільську раду. Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] . Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2010 року по справі № 2-806/10, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 15 серпня 2014 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] - 15.08.2014 року зареєстровано шлюб. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (копія свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] ). Неповнолітній [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] (витяг з реєстру територіальної громади 2023/002517079 від 27.03.2023 року). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Шевченківським ВДВС у Миколаївському районі МО ПМУМЮ (м. Одеса) боржник [PERSON] станом на 12.02.2024 року має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 308547,49 грн. 24 червня 2024 року за № 856/02-05 Мішково-Погорілівською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області, як органом опіки та піклування, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.2, ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 ст.155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно положень ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» наголосив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, враховуючи висновок органу опіки та піклуваня та позицію самого відповідача, висловлену ним в особистих заявах від 10.06.2024 року на адресу комісії з питань захисту дітей та від 26.09.2024 року на адресу суду, в яких він не заперечув проти позбавлення його батьківських прав та просив це питання виріщувати у його відсутність, та вважає, що такий крайній захід впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав, є необхідним та відповідає інтересам його неповнолітнього сина, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу положення статті 169 СК України щодо права батька, позбавленого батьківських прав на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни його поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову.

Outcome: approved