Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

[INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельних ділянок з кадастровими номерами 0522885900:03:001:0061 (площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) та 0522885900:03:001:0063 (площею 0,3500 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства), що розташовані на [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла та частково оформила як спадкоємець за законом першої черги. Однак спадкові права на вказані земельні ділянки вона не може оформити у нотаріуса, оскільки за життя спадкодавець розпочала, але не завершила процес приватизації земельних ділянок, зокрема, право власності на них не зареєстроване. Представник позивача адвокат Солоненко Богдан Миколайович (повноваження а.с. 67) за захистом прав та інтересів [PERSON] 13 грудня 2024 року з відповідним позовом звернувся до суду. Ухвалою судді від 17 грудня 2024 року (а.с. 69) у справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 08 січня 2025 року (а.с. 92) підготовче провадження у справі закрито, призначено розгляд справи по суті. Позивач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача подала суду заяву про визнання позовних вимог та про слухання справи у відсутності представника селищної ради (а.с. 87). З врахуванням положень ч. 3 ст. 211 та п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив про проведення судового засідання за відсутності позивача та представника відповідача. Представник позивача\~адвокат Солоненко\~Богдан Миколайович\~підтримав заявлений\~позов з\~підстав,\~викладених у\~позовній заяві,\~доповнивши обґрунтування\~позову обставиною,\~що 17\~січня 2025\~року [PERSON] \~звернулася до\~Мурованокуриловецької селищної\~ради із\~заявою про\~передачу їй\~у власність\~земельних ділянок з кадастровими номерами 0522885900:03:001:0061 та 0522885900:03:001:0063 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , але 20 січня 2025 року отримала відмову органу місцевого самоврядування. Розглянувши справу, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення, з врахуванням такого: Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13 серпня 2012 року (а.с. 18), стверджується, що [INFO] в с. Перекоринці Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] . Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом (ст.\~1217\~ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини день смерті спадкодавця. На випадок своєї смерті [PERSON] 16 листопада 2009 року склала заповіт, яким [PERSON] заповіла земельну ділянку площею 2,2713 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Ця обставина підтверджується матеріалами спадкової справи № 90/2012, заведеної приватним нотаріусом Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Долею Тетяною Іванівною (а.с. 76-81). Із витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 78272845 від 09.09.2024 (а.с. 62), слідує, що цей заповіт від імені [PERSON] є чинним, не зміненим і не скасованим. Крім згаданої вище земельної ділянки, яку успадкувала [PERSON] (а.с. 81), до складу спадкового майна після смерті [PERSON] входив, зокрема, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться у [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується копією рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14 червня 2018 року у справі № 139/508/18, яке набрало законної сили 17 липня 2018 року (а.с. 22-25). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах, до числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом (ст. 1245 ЦК України). Стаття 1258 ЦК України приписує, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до свідоцтв про народження (а.с. 19) та про шлюб (а.с. 20) [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом як її дочка. Довідкою старости Роздолівського старостинського округу № 443 від 27 листопада 2024 року (а.с. 21) стверджується, що на день смерті спадкодавиця була зареєстрована та проживала одна за адресою [ADDRESS] . Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 08 серпня 2017 року у справі № 139/591/17, яке набрало законної сили 19 серпня 2017 року (а.с. 84-85), [PERSON] визначено додатковий строк у три місяці для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . У визначений судовим рішенням строк [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] (а.с. 82), а інший спадкоємець першої черги за законом [PERSON] заявила про неприйняття нею спадщини та відсутність претензій до спадкового майна (а.с. 83). На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14 червня 2018 року у справі № 139/508/18 (копія на а.с. 22-25), у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться у [ADDRESS] (а.с. 26-27). Таким чином, [PERSON] єдина прийняла спадщину у першій черзі спадкоємців за законом після смерті [PERSON] . Як вбачається із Витягу з рішення № 24 виконавчого комітету Роздолівської сільської ради народних депутатів від 19.05.1994 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» (копія а.с. 28), [PERSON] було передано у приватну власність 0,60 га земельні ділянки на [ADDRESS] , з яких: 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3500559802024 від 21.08.2024 (а.с. 35-41), витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3201030982024 від 30.08.2024 (а.с. 46-52) стверджується, що державна реєстрація права власності на земельні ділянки за [PERSON] не проведена. В той же час, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 331 ЦК України, ст. 125 та 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає в особи з моменту державної реєстрації цих прав, оформлених відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності таких юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Так, відповідно до абзацу 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває такого права у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Отже, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації. Така позиція суду узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 березня 2019 року (справа № 350/67/15-ц) та багатьма іншими постановами Верховного Суду, зокрема, від 19 червня 2024 року у справі № 570/4304/20. Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця. З врахуванням вимог Земельного кодексу України, бажаючи оформити свої спадкові права за земельні ділянки, які були безоплатно передані у приватну власність спадкодавцю, [PERSON] замовила виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) (а.с. 29-56), в результаті чого земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства було зареєстровано в ДЗК та присвоєно кадастрові номери, відповідно, 0522885900:03:001:0061 (площею 0,2500 га) та 0522885900:03:001:0063 (площею 0,3500 га) (а.с. 35-41, 46-52). Рішенням № 3160 від 25 жовтня 2024 року 57 сесії 8 скликання Мурованокуриловецької селищної ради (витяг на а.с. 57-58) технічну документацію із землеустрою щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 0522885900:03:001:0061 (площею 0,2500 га) та 0522885900:03:001:0063 (площею 0,3500 га) затверджено, а громадянам рекомендовано зареєструвати речове право на земельні ділянки у встановленому законом порядку. 17 січня 2025 року [PERSON] звернулася до Мурованокуриловецької селищної ради із клопотанням передати їй земельні ділянки, які належали її матері [PERSON] , у власність в порядку спадкування (а.с. 96-97). Орган місцевого самоврядування в особі Мурованокуриловецької селищної ради листом № 02-13/230 від 20.01.2025 (а.с. 98-99) відмовив спадкоємцю [PERSON] у завершенні процедури приватизації земельних ділянок з кадастровими номерами 0522885900:03:001:0061 та 0522885900:03:001:0063. З метою\~оформлення спадкових\~прав на\~земельні ділянки,\~що були\~безоплатно передані\~у приватну\~власність [PERSON] ,\~ [PERSON] \~у вересні\~2024\~року звернулася\~до приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Долі Т.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, роз`ясненням № 187/01-16 від 09.09.2024 (а.с. 59) нотаріус відмовила у видачі такого свідоцтва, у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавця на земельні ділянки. Така відмова органу місцевого самоврядування є логічною, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними лише за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. На момент передачі спадкодавцю безоплатно у приватну власність спірних земельних ділянок передбачалося, що право власності має посвідчуватися відповідною Радою народних депутатів з наступною видачею Державного акта на право приватної власності на землю. Отже, право на приватизацію земельних ділянок [PERSON] розпочала у встановленому законом порядку, проте не завершила процес приватизації у зв`язку зі своєю смертю. Право на завершення приватизації відповідно до чинного законодавства та судової практики у таких правовідносинах переходить до спадкоємців [PERSON] , тобто перейшло до позивача, яка є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину, а, отже, прийняла у порядку спадкування право на завершення приватизації земельних ділянок, розпочатої та незавершеної спадкодавцем. Розпорядженням селищного голови Мурованокуриловецької селищної ради № 46-ОД від 22 березня 2024 року (а.с. 63-65) у с. Перекоринці Роздолівського старостинського округу вулицю Мічуріна перейменовано на вулицю Яблунева. Враховуючи вищевикладене, а також обставину, що відповідач визнав позовні вимоги і таке визнання відповідає вимогам закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси, суд вважає за правильне визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право на завершення приватизації земельних ділянок з кадастровими номерами 0522885900:03:001:0061 за цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що розташована за адресою [ADDRESS] та 0522885900:03:001:0063 за цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», що розташована за адресою [ADDRESS] відповідно.

Outcome: approved