Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

ТзОВ «УМ Факторинг» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 10.12.2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №2676063 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого, остання отримала позику у розмірі 11800,00 грн. строком на 360 днів, шляхом переказу коштів на платіжну картку № [NUMBER] з призначенням платежу - поповнення карти та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування знижена процентна ставка та 1,99% від залишку суми кредиту за кожен день - стандартна процентна ставка. Вказує, що станом на 10.10.2023 року відповідач борг та нараховані відсотки не погасила, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість в розмірі 96335,20 грн., з яких: 11800,00 грн. тіло кредиту, 84535,20 грн. нараховані відсотки. Зазначає, що 26.07.2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «УМ Факторинг» було укладено договір факторингу №27072023, відповідно до умов якого ТзОВ «УМ Факторинг» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2676063 від 10.12.2021 року. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь товариства вказану заборгованість, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Крім того, подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до яких просив стягнути з відповідача на його користь80185,35 грн., з яких: 11535,17 грн. тіло кредиту, 68620,18 грн. нараховані відсотки, оскільки відповідачем під час розгляду справи частково погашено заборгованість. Відповідач в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.12.2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №2676063 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого, остання отримала позику у розмірі 11800,00 грн. строком на 360 днів, шляхом переказу коштів на платіжну картку № [NUMBER] з призначенням платежу - поповнення карти та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування знижена процентна ставка та 1,99% від залишку суми кредиту за кожен день - стандартна процентна ставка (а.с. 11-14). При цьому, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.09.2024 року, яке залишене в силі постановою Волинського апеляційного суду від 28.11.2024 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТзОВ «УМ Факторинг» про визнання пунктів договору №2676063 від 10.12.2021 року недійсними відмовлено (а.с. ). Відповідно до статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 26.07.2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «УМ Факторинг» було укладено договір факторингу №27072023, відповідно до умов якого ТзОВ «УМ Факторинг» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2676063 від 10.12.2021 року (а.с. 7-9). Із розрахунку заборгованості вбачається, що борг [PERSON] за кредитним договором становить 80185,35 грн., з яких: 11565,170 грн. тіло кредиту, 68620,18,00 грн. нараховані відсотки (а.с. ). Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з п.1 ч.1 ст.512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.513\~ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, ТзОВ «УМ Факторинг» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ст.\~629\~ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед кредитором за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 80185,35 грн. заборгованості за кредитом. Також до задоволення підлягають вимоги позивача про стягнення понесених витрат на правничу допомогу. Статтею 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України). На підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та їх вартості стороною позивача надано копія договору про надання правової допомоги від 18.09.2023 року (а.с. 20), копія акту приймання-передачі наданих послуг №38 від 25.09.2023 року (а.с. 21) та платіжну інструкцію від 28.09.2023 року на суму 4000,00 грн. (а.с.22). Таким чином, витрати за надану професійну правничу допомогу, які поніс позивач є реальними, доведеними (підтверджені належними доказами), а тому підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідач щодо неспівмірності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не заявляв, відповідно до чого з [PERSON] на користь ТОВ «УМ Факторинг» підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень. Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141\~ЦПК України з відповідача також слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Outcome: approved