Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, [PERSON] позичив у позивача грошові кошти в сумі 2500 доларів США та зобов`язався їх повернути в строк до що 30.12.2021 року , що підтверджується розпискою позичальника. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 2500 доларів США. та 3% річних від несплаченої суми в розмірі 131 долар США та судові витрати у розмірі 6073.60 грн. Ухвалою суду від 11.10.2023 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 12.12.2023 року задоволено клопотання відповідача та зупинено провадження у справі, оскільки він перебував у складі Збройних сил України. Ухвалою суду від 12.08.2024 року поновлено провадження у справі. Позивач та його представник в судове засідання не прибули, до матеріалів справи додано заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву згідно якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, засідання просив провести за його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в позику в сумі 2500 доларів США. Відповідно до розписки відповідач зобов`язався повернути позику в строк до 30 грудня 2021 року (а.с.5). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку договору позики . Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач визнає факт укладення договору позики, суму боргу та строки повернення, погоджується на повернення грошових коштів в сумі 2500 доларів США. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач просить також стягнути з відповідача 3% річних від несплаченої суми в розмірі 131 долар США. відповідно до ст. 625 ЦК України за період із 31.12.2021 по 29.09.2023. Станом на 31.12. 2021 відповідач не повернув борг позивачу, тому борг в сумі 2500 доларів США підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, то розрахунок наданий представником позивача є не зовсім вірним виходячи з наступного. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При розрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Три відсотки річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості є законними. В той же час, суд задовольняє зазначені вимоги частково на суму 11,30 дол. США за період з 31.12.2021 по 23.02.2022 (55 днів), враховуючи п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, який передбачає звільнення від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України на період воєнного стану. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду дія п. 18 Прикінцевих положень ЦК України розповсюджується на усі види кредитних (позикових) боргових зобов`язань, як перед юридичними, так і перед фізичними особами (не на заборгованість по комунальних платежах, тощо). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і у порядку, встановленим законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 справа № 464/3790/16-ц зазначає, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає грошова сума у доларах США. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 2 500 доларів США та 3% річних у розмірі 11,30 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, понесених учасниками справи суд звертає увагу на таке. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Позивач просить також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи. У відповідності до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно наявного у матеріалах справи ордеру про надання правничої допомоги №б/н від 09.09.2023 року інтереси позивача представляє адвокат Івасишин Зоряна Зорянівна та згідно копії квитанції від 09.09.2023 року позивач оплатив адвокату 5000 грн. (а.с.14-16). Суд вважає, що така вартість правової допомоги є частково обґрунтованою, а саме, на суму 3000 грн., оскільки представником були допущені помилки при підготовці позовної заяви та судом позовну заяву було залишено без руху, невірно проведено розрахунок відсотків, а також те, що справа є не складною та відповідач добровільно погодився повернути всю суму боргу, то суд приходить до переконання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial