Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Виклад позиції позивача. У листопаді 2024 року на адресу Немирівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка мотивована тим, що 08.02.2018 року [PERSON] було підписано Заяву-Договір № 2018/РСК/028-000162 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «УКРГАЗБАНК», які розміщені на офіційному сайті банку за адресою www.ukrgasbank.com. Згідно підписаної Заяви-Договору № 2018/РСК/028-000162 від 08.02.2018 р. відповідачу встановлено максимально можливу суму кредиту в розмірі 300 000,00 грн., строком 12 місяців, зі сплатою 36 % річних (базова відсоткова ставка) та 48 % річних (відсоткова ставка на прострочену заборгованість), щомісячний платіж по кредиту 7% мінімум 50,00 грн. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, але Позичальником зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконуються. Так, станом на 19.04.2024 року за відповідачем утворилася наступна кредитна заборгованість: - по кредиту прострочена - 38367,95 грн.; - по процентах прострочена - 62289,15 грн. У зв`язку з невиконанням Позичальником умов кредитного договору, що підтверджується виписками по рахунках, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України Банк має право вимагати від Позичальника сплатити проценти за несанкціоноване користування кредитом від простроченої суми (42% річних встановлені діючим тарифним планом) за період з 08.02.2022 р. по 23.02.2022 р., що становить 1847,50 грн. Враховуючи, що Відповідачем в добровільному порядку не вчиняються дії, спрямовані на повернення банку кредитних коштів та процентів, чим грубо порушуються законні права Банку, Позивач змушений звернутися з позовною заявою до суду. Виклад позиції відповідача Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України до суду не подав. Процесуальні дії у справі 26.11.2024 року ухвалою судді Немирівського районного суду Вінницької області прийнято позовну заяву та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно з цим, в порядку ст.ст. 128, 190 ЦПК України судом, на адресу відповідача надіслано судову повістку-повідомлення, копію ухвали про відкриття провадження у справі. Судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до п. 1 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 08.02.2018 року [PERSON] було підписано Заяву-Договір № 2018/РСК/028-000162 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «УКРГАЗБАНК». У вищевказаній заяві-договорі визначено: строк дії ліміту дозволеного овердрафту 12 місяців; максимальна сума ліміту дозволеного овердрафту 300000 гривень; фіксована процентна ставка 36% річних; процентну ставку на простроченим кредитом 48%; процентна ставка на пільговий період 0,00001. Згідно п. 1 Розділу «Загальні положення» Заяви-Договору, Заява-Договір разом з Правилами, Тарифним планом, умовами банківських продуктів/Пакетів (що всі розміщені на сайті Банку), є договором комплексного банківського обслуговування, укладеним між АБ «УКРГАЗБАНК» та Клієнтом. Відповідно п. 1.16 Правил дозволений овердрафт - обумовлена Банком і Клієнтом можливість останнього отримувати від Банку споживчий Кредит у гривні для проведення Держателем операцій за Субрахунком понад залишок власних коштів Клієнта на Субрахунку необмежену кількість разів за умови, що при кожному отриманні Кредиту розмір непогашеної заборгованості за Кредитом не перевищуватиме діючий розмір Ліміту протягом строку дії Дозволеного овердрафту, визначеного у Заяві-Договорі, без підписання будь-яких додаткових угод та/або інших документів. 08.02.2018 року [PERSON] розписався про отримання платіжної картки в АБ «УКРГАЗБАНК». Банк виконав взяті на себе зобов`язання за Договором в повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти у встановленому Договором ліміті, про що свідчить банківська виписка/особовий рахунок з 08.02.2018 по 19.04.2024; даною випискою також підтверджується факт користування відповідачем коштами, які були йому надані позивачем. Згідно розрахунку заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем [PERSON] станом на 19.04.2024 у нього виникла заборгованість перед позивачем за кредитом у розмірі 102504,60 грн., яка складається заборгованості по кредиту (прострочена) 38367,95 грн., заборгованості по процентах (прострочена) 62289,15 грн. Судом також установлено, що 20.03.2023 начальником відділу по роботі з проблемною заборгованістю роздрібного бізнесу АТ «Укргазбанк» на адресу відповідача [PERSON] направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, проте відповідачем вказана вимога залишена без належного реагування. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно із нормами статті 8 Конституції України, які є нормами прямої дії, звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефектив-ного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із статтею 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив можливість суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає у з`ясуванні того, чи має осо-ба таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті третьому частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті шостому частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до частини першої статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до положень постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/564/18 доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Пунктом 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності у банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновки викладені у Постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 у яких зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19) висловлено таку позицію: «Виписка за картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами». Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Висновки суду Таким чином, оскільки долучені до позовної заяви докази, в тому числі розрахунок заборгованості за кредитним є належними та допустимими, повністю підтверджують надання коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування відсотків, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» не повернуті, тобто відповідачем не виконано договірні зобов`язання. Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 указав, що при вирішенні цивільних справ судами ураховується стандарт доказування «більшої вірогідності». У цій справі відповідачем не спростований розмір заборгованості, заявлений позивачем. У порушення умов вказаного договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення коштів у розмірах та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовна заява підлягає до задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved