Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Іннова Фінанс») звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 31 665,15 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 5 500,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 26 165,15 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.12.2023 між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику №2552681223. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених стст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору позики відповідач отримав кредит у розмірі 5 500,00 грн. строком на 20 днів, тобто до 17.01.2024. Позивач свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу суму позики у вищевказаному розмірі на умовах строковості, зворотності та платності. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути з урахуванням нарахованих відсотків. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.10.2024 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. В судове засідання, яке відбулося 23.01.2025, представник позивача не з`явилась, при цьому, в прохальній частині позовної заяви вказала здійснювати розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі за останньою відомою суду адресою місця його реєсрації: [ADDRESS] , а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та шляхом оголошення на сайті Дарницького районного суду м. Києва про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Так, процесуальні документи суду врученими відповідачу не були з вказівкою у довідці про причини повернення/досилання «адресат відсутній за вказаною адресою». Окремо, суд зауважує, що даний позов було сформовано в системі «Електронний суд» та позивачем на виконання вимог ч. 7 ст. 43 ЦПК України до позову долучено опис вкладення до цінного листа про направлення позовної заяви з доданими до неї документами за зареєстрованою адресою місця проживання відповідача. Отже, судом було здійснено усі передбачені Цивільно процесуальним кодексом України (далі по тексту - ЦПК України) дії щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи. Однак, відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд даної справи, не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, заперечень чи клопотань з процесуальних питань. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що відповідач був належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи, визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, який був належним чином повідомленим про день та час судового засідання. Судом встановлено, що 28.12.2023 між ТОВ «Іннова Фінанс» (далі - позикодавець) та [PERSON] (далі - позичальник) укладено договір надання грошових коштів у позику №2552681223, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у позику в розмірі 5 500,00 грн. шляхом їх перерахунку на картковий рахунок позичальника № [NUMBER] строком на 20 днів, тобто до 17.01.2024. Процента ставка за користування кредитом - фіксована та складається з дисконтної (зниженої) процентної ставки - 1,99% в день (726,35 річних) та процентної ставки позаакційної (базова) - 2,99% на день (1091,35% річних). На період строку позики - 20 днів (з 28.12.2023 по 17.01.2024) нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,99% від суми позики за кожний день користування позикою (п. 1.4. договору). Невід`ємною частиною договору позики №2552681223 є Правила. Підписавши договір позики, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких є у вільному доступі та розміщений на сайті Товариства https://finsfera.ua/rozkrittya-informacii/uridichna infirmaciya (п. 5.1. договору). Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та Товариством у якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором у вигляді буквено-цифрової комбінації відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму силу як і власноручний підпис (п. 5.5. договору). Додатками до договору позики №2552681223 є: графік платежів (таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику), паспорт позики, будь-які повідомлення, документи, що надсилаються позичальнику до Особистого кабінету або інші доступні канали зв`язку (п. 5.20. договору). З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що договір позики №2552681223 від 28.12.2023 підписаний [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «3hq1uq9yg» 28.12.2023 17:52. Окрім того, в Розділі 6 в графі «Реквізити сторін» зазначено електронний платіжний засіб позичальника № [NUMBER] , який було зазначено і у анкеті клієнта. В матеріалах справи міститься копія договору про надання послуг з приймання та переказу платежів №160523/1, укладеного 16.05.2023 між ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» (далі - ФК) та ТОВ «Іннова Фінанс» (далі - Клієнт), за умовами якого клієнт доручає ФК за відповідну плату здійснювати перекази коштів (платежів) з використанням Реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/Master Card Money Send. ФК діє на підставі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ФК №180 від 25.12.2007, Ліцензії НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків №19 від 17.10.2014 та є учасником ВПС з функціями визначеними Правилами роботи ВПС. Відповідно до квитанції до платіжної інструкції №19719-1354-79025835 від 28.12.2023, ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» за реквізитами картки відповідача MasterCard № [NUMBER] здійснило перерахування грошових коштів у розмірі 5 500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК україни правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом стст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (стст. 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 та від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом чч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За нормою ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як було зазначено вище та встановлено судом, договір позики №2552681223 від 28.12.2023 підписаний [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «3hq1uq9yg» 28.12.2023 17:52. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Варто зазначити, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна та пароля до особистого кабінету, вищевказаний договір позики між позивачем та відповідачем не був б укладеним. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20), від 2 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20. За нормами чч. 3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання щодо повернення суми позики у визначений умовами договору строк або достроково не виконував, як і не сплачував проценти за користування позикою, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 500,00 грн. та заборгованість за процентами у розмірі 26 165,15 грн. Враховуючи те, що матеріали справи не містяться доказів повернення відповідачем позивачу отриманої у позику за вказаним договором суми позики у розмірі 5 500,00 грн., суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Що стосується заявленої вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 26 165,15 грн., суд зазначає наступне. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Так, за умовами договору позики №2552681223 від 28.12.2023, укладеного між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] , було передбачено надання позики в розмірі 5 500,00 грн. строком на 20 днів, тобто до 17.01.2024. На період строку дії договору позики нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99% від суми позики за кожний день користування позикою. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за договором позики №2552681223 від 28.12.2023, заборгованість [PERSON] перед позивачем за процентами становить 26 165,15 грн., які нараховувались з дати видачі грошових коштів у позику по 30.06.2024. Водночас, враховуючи викладене вище, суд зазначає, що ТОВ «Іннова Фінанс» має право на стягнення процентів за користування позикою за договором №2552681223 за 20 днів, тобто по 17.01.2024, що виходячи із установлених у договорі процентних ставок 1,99% становить - 2 189,00 грн. В іншій частині заборгованість стягненню з відповідача не підлягає. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial