Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

21 жовтня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» через свого представника (далі також ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «ФК\~«ЄАПБ»,позивач) звернулося до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №206/8913458-СК від 09.12.2020 в розмірі 23276,91 грн, з яких: 12857,17 грн - загальна заборгованість по тілу кредиту, 10419,74 грн - загальна заборгованість по відсоткам, а також за картковим рахунком № [NUMBER] , відкритим в межах кредитного договору №2020887303_CARD в розмірі 35906,95 грн з яких: 21100 грн - загальна сума боргу по тілу кредиту, 14806,95 - загальна сума боргу по відсотках. Всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі 59183,86 грн. Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати. Стислий виклад обставин справи. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] уклала з Акціонерним товариством «Таксомбанк» (далі також АТ «Таксомбанк», Первісний кредитор) Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №206/8913458-СК від 9 грудня 2020 року, підписанням якого акцептував Публічну пропозицію АТ «Таксомбанк», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua та беззастережно приєдналася до умов Договору. Строк дії Кредитного ліміту за Кредитним договором становить 365 днів з моменту повідомлення Банком про факт встановлення Кредитного ліміту. При цьому після закінчення зазначеного періоду, строк дії Кредитного ліміту автоматично пролонгується, окрім визначених випадків. 28.02.2024 між АТ «Таксомбанк» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таксомбанк» суму фінансування, а АТ «Таксомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права Вимоги за Кредитними Договорами, Договорами Поруки в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення прав Вимоги. Згідно п. 2.3. Відступлення Права Вимоги і всіх інших прав, належних АТ «Таксомбанк» за Кредитними Договорами, Договорами Поруки та їх перехід від АТ «Таксомбанк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Прав Вимог згідно Додатку №2, але не раніше здійснення оплати ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно п. 3.1 цього Договору, після чого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до Позичальників стосовно Боргу та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Прав Вимог -підтверджує факт переходу від Клієнта до ТОВ «ФК «ЄАПБ» Прав Вимоги Боргу та є невід?ємною частиною Договору факторингу. Зазначає, що згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов?язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов?язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 28.02.2024 Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПЬ» за кредитним договором «206/8913458-СК від 9 грудня 2020 року в сумі 23276.91 грн. Щодо укладання кредитного договору №2020887303_CARD, зазначає, що відповідач [PERSON] уклав із Акціонерним Товариством «ОТП БАНК» (далі також АТ «ОТП БАНК» чи/або Первісний кредитор) Кредитний договір №2020887303_CARD, в межах якого було відкрито картковий рахунок№ [NUMBER] . 13 жовтня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №13/10/23, відповідно до умов якого право грошової вимоги за вищезазначеним картковим рахунком, відкритим в межах кредитного договору №2020887303_CARD, укладеного між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно п. 1.1. Договору факторингу АТ «ОТІ БАНК» передає, а ТОВ «ФК «САПБ» приймає право грошової вимоги, що належить АТ «ОТП БАНК», і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між АТ «ОТП БАНК» і Боржниками, в розмірі Портфеля Заборгованості. Пунктом 1.3. Договору факторингу передбачено, що ТОВ «ФК «САПБ» одержує право вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за Кредитними договорами. Відповідно до Реєстру боржників № 2 до Договору факторингу ТОВ «ФК «САПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за картковим рахунком № [NUMBER] , відкритим в межах кредитного договору №2020887303_CARD, в сумі 35906.95 грн., Також звертає увагу на те, що згідно п. 6.2.3. Договору факторингу Право Вимоги переходить до ТОВ «ФК «САПБ» з моменту підписання Сторонами цього Договору, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає Новим Кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання ТОВ «ФК «ЄАПБ» та АТ «ОТП БАНК» умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення Права Вимоги. Додаткового оформлення відступлення Права Вимоги у цих випадках не вимагається. Пунктом 6.2.4 Договору факторингу передбачено, що відступлення Права Вимоги за цим Договором здійснюється без згоди боржників. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинила повертати наданий їй Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 листопада 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін\~про слухання\~справи на 12 грудня 2024 року. Ухвалою Дніпровського\~районного суду\~м.\~Дніпродзержинська від\~12\~грудня 2024\~року судовий розгляд цивільної справи відкладено на 23 січня 2025 року. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю представника позивача згідно вимог ч.3 ст. 211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с. 74, 81). Про проведення судового засідання відповідач також повідомлялась та викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила, відзив проти позову не надала. Виходячи з наведеного, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін згідно вимог\~ч.\~3\~ст.\~211\~ЦПК України, на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить наступного висновку. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». В ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутних послуг кредитодавцем i третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням етектронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примiрнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особi, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дiй чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, i це роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч.1 ст.3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реестрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реестрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення вiд особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом, якай зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторiн». Також, приписами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частин першої, другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Приписами статей 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. ( ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно із ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст.1078ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. 09.12.2020 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №206/8913458-СК. В обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №206/8913458-СК позивачем подано розрахунок заборгованості, згідно якого за [PERSON] станом на 31.07.2024 року рахується заборгованість в сумі 23276,91 гривень; Заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, Паспорт споживчого кредиту за картою «Велика Пятірка» та Довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб. 28.02.2024 року між АТ «Таксомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/16-Ф, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло прав вимоги за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/9674523-SP. На підтвердження\~переходу права\~вимоги від\~первісного кредитора\~до позивача,\~останнім подано\~копію витягу\~з договору\~факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з якого вбачається, що [PERSON] є боржником за договором позики №0№206/8913458-СК. Сума заборгованості 12857 грн. 17 коп. Згідно долученого до позову розрахунку заборгованості за період з 28.02.2024 по 31.07.2024 за кредитним договором №206/8913458-СК від 9 грудня 2020 року, загальна сума заборгованості 23276,91, з яких по тілу кредиту 12857, 17 та заборгованість за відсотками 10419, 74 грн. У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем, АТ «Таскомбанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У заяві-договорі, підписаній відповідачем, процентна ставка не зазначена, а позивачем не додано жодних доказів щодо ознайомлення [PERSON] з умовами кредитування, так само як і відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та нарахування простроченого тіла кредиту у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду України (постанова від 03.07.2019, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) визначено, що: «роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «Таскомбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, однак до матеріалів справи взагалі не додані зазначені документи. Також суд звертає увагу на те, що надана Заява-договір про комплексне\~банківське обслуговування\~фізичних осіб\~№206/8913458-СК\~від 9\~грудня 2020\~року не містить даних про умови отримання кредитних коштів та суму отриманих коштів відповідачем. Позивачем не долучено договір №206/8913458-СК від 9 грудня 2020 року. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, суд позбавлений можливості встановити обсяг зобов`язань. Щодо представленого позивачем паспорту споживчого кредиту від 09.12.2020, як підтвердження про ознайомлення з умовами кредитування, то суд не приймає його до уваги, оскільки зміст паспорту споживчого кредиту носить ознайомчий характер і не підтверджує погодження конкретних умов кредитування щодо сплати процентів. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545 сво 20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569 св 20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573 св 20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707 св 19). При цьому, суд звертає увагу на те, що надані до позовної заяви додатки не дають можливості встановити суму фактично отриманих коштів відповідачкою та який саме розмір боргу по тілу кредиту є базою нарахування заборгованості. Водночас слід також зазначити про те, що відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц, провадження № 61-4685св19, в постанові від 16 вересня 2020 року при розгляді цивільної справи № 200/5647/18. Отже, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, позивачем ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надано посилань на докази підтвердження зарахування кредитних коштів щодо укладання кредитного договору. Позивач як фактор мав за договором факторингу отримати не тільки договір позики, а й документацію, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошових вимог до боржників, тобто мав отримати детальні розрахунки заборгованості за договором позики станом на дату відступлення права вимоги. Розрахунок заборгованості за кредитним договором здійснений представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, правомірність нарахування відсотків, суму повернутих відповідачем кредитних коштів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19. Враховуючи, що позивачем не доведено на підставі належних, допустимих та достатніх доказів розмір отриманих відповідачем коштів від АТ «Таксомбанк», тому відсутня процесуальна можливість у суду дослідити та перевірити проведені позивачем нарахування заборгованості відповідача та встановити їх обґрунтованість. Оскільки, згідно положень ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором №206/8913458-СК\~від 9\~грудня 2020\~року задоволенню не підлягають. Щодо стягнення заборгованості за картковим\~рахунком № [NUMBER] ,\~відкритим в\~межах кредитного\~договору №2020887303_CARD\~в розмірі\~35906,95\~грн з\~яких:\~21100\~грн -\~загальна сума\~боргу по\~тілу кредиту,\~14806,95\~-\~загальна сума\~боргу по\~відсотках,\~суд зазначає\~наступне. 09.10.2018 відповідач [PERSON] укладено із Акціонерним Товариством «ОТП БАНК» Кредитний договір №2020887303_CARD, на підставі якого Банк надав Позичальнику кредит, а Позичальник отримав його на умовах передбачених Кредитним договором (п 1. Договору), у розмірі 13616,00 грн. на цільове використання Кредиту: на придбання Товару у Продавця, та 300 грн. на сплату Додаткових послуг Банку, а саме: послуга «СМС+Довідка». Загальний розмір кредиту 13916,00 грн. Крім того, відповідно до п. 2. Кредитного договору, попередньо ознайомившись із всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є Заява-Анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» №2020887303_CARD, 09.10.2018 відповідач звернувся до Позивача із вимогою про відкриття карткового рахунку, тим самим підписавши особисто Заяву-Анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» та безумовно прийняв пропозицію банку та погодився із тим, що анкета-заява разом із Правилами користування карткою, Тарифами, Графіком платежів та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг. Згідно умов обслуговування кредитної лінії, за користування кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами Банку. Відповідно до п.1.1 дата остаточного повернення кредиту 09 жовтня 2020 року. Розмір процентної ставки становить 5% в місяць. Відповідно до п.1.2. розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01 % річних. АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується наступними доказами: кредитним договором №2020887303 від 09.10.2018, анкетою-заявою позичальника на отримання кредиту, графіками платежів (а.с.19-22). Так, відповідно до графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту до договору про надання споживчого кредиту №2020887303, сукупна вартість кредиту складає 21014 грн. 41 коп., термін погашення кредиту до 09.10.2020 року (а.с. 20). Також, відповідно до видаткової накладної № 40005310401 від 09.10.2018 року, товарного чека № 000040005310401 від 09.10.2018 року, кредитні кошти в сумі 13916 грн. 00 коп. були використані на придбання товару (а.с. 25 зворот). 13.10.2023 року між АТ «ОТП БАНК» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) укладено договір факторингу № 13/10/23 (а.с. 29-30). Відповідно до п. 1.1 договору факторингу клієнт передає, а фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом та боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до витягу Реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача - [PERSON] за кредитним договором № 2020887303_CARD від 09.10.2018 року в сумі 35906,95 грн 81 коп., з яких загальна сума по тілу боргу 21100 грн, загальна сума боргу по відсотках 14806,95 грн (а.с. 31). Відповідно до розрахунку заборгованості, що складений та підписаний позивачем, заборгованість боржника [PERSON] за кредитним договором № 2020887303_CARD від 09.10.2018 року за період з 13.10.2023 року по 31.07.2024 року становить 35906,95 грн., з яких 21100 грн - сума заборгованості по основному боргу, 14806,95 грн - сума заборгованості за відсотками, станом на 31.07.2024 року заборгованість не погашена, залишок заборгованості складає 35906,95 грн (а.с. 28). В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Позивачем на підтвердження свого права вимоги надано суду копію Договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 (а.с.29-30), проте даний договір наданий не у повному обсязі, надано лише 1,3,4 та 12 сторінку, інші сторінки договору відсутні, що позбавляє суд можливості належно та у повній мірі сприймати зміст цього документа, а також встановити істотні умови такого договору, в тому числі зобов`язання нового кредитора перед первісним кредитором щодо здійснення оплати за придбання права грошової вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за Договором № №2020887303_CARD від 09.10.2018. Також частина договору, у якому міститься розділ 3 «Порядок оформлення відступлення Прав вимоги» у наданій суду копії договору відсутня. Окрім цього, відсутня ціна продажу прав вимоги, що відступаються, і така частина договору умисно прихована позивачем з метою неможливості встановити обсяг зобов`язань нового кредитора перед первісним кредитором щодо здійснення оплати за придбання права грошової вимоги до боржників. За таких підстав суд відхиляє указані докази з підстав їх недопустимості та не приймає такі докази до розгляду. При цьому наданий суду витяг з реєстру боржників до Договору факторингу №13/10/23 від 13.10.2023 та розрахунок заборгованості за картковим рахунком № [NUMBER] , відкритим в межах кредитного договору №2020887303_CARD від 09 жовтня 2018 року не засвідчують перехід права вимоги до [PERSON] за Договором № №2020887303_CARD від 09 жовтня 2018 року від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», оскільки, як зазначено вище, суд позбавлений можливості дослідити зміст договору факторингу. Також позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило АТ «ОТП БАНК» кошти за передані права вимоги за Договором факторингу № 13/10/23 від 13.10..2023 у цілому та за реєстром прав вимоги зокрема. Платіжний документ банківської установи, який би засвідчував факт безготівкового перерахування грошових коштів, суду не наданий. Указані обставини також свідчать про те, що позивач не довів належними та достатніми доказами, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за Договором № №2020887303_CARD від 09 жовтня 2018 року. Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять та позивач не вказує обставин, які унеможливили йому подати інші докази на підтвердження заявлених вимог. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, за обставин викладених в позовній заяві та наданих до неї доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не підьверджено належними та допустимими доказами набуття права грошової вимоги до відповідача за укладенним договором. Враховуючи вище наведені положення чинного процесуального та матеріального законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, витрати зі сплату судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed