Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

До Сколівського районного суду Львівської області 04 грудня 2024 року в порядку цивільного судочинства звернулась позивач [PERSON] з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу,\~в якій\~просить розірвати\~шлюб,\~укладений між\~нею та\~відповідачем,зареєстрований 28 березня 2024 року Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) за актовим записом № 50. Прізвище після розірвання шлюбу не змінювати, Судові витрати з відповідача на користь позивача не стягувати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 28 березня 2024 року між сторонами украдено шлюб, від якого у них дітей немає. Вказує, що в процесі спільного проживання між позивачем та відповідачем виникали спори у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, що негативно впливало на настрій та її емоційний стан, викликало глибокий моральний дискомфорт. Зазначає, що на даний час подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть. Зазначає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам кожного із подружжя. Строк для примирення просить не надавати. У своїй позовній заяві позивач зазначає, що попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи: позивачем понесені витрати на оплату роботи адвоката в сумі 5\~000 гривень. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Курницької В.Я. від 13 грудня 2024 року прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи. призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у справі. Сторони, кожен окремо, скерували до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, просять шлюб розірвати. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об`єктивно\~оцінивши докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення спору\~по суті,\~дійшов висновку,\~що позов\~підлягає до\~задоволення з\~наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно з ч.2. ст. 3 СК України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.\~ Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з ч. 3 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України визначено право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя, а підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя встановлені ч. 1 ст. 112 вказаного Кодексу. На підставі наведених вище норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони вступили у шлюб 28 березня 2024 року, який зареєстрований Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 50. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім`єю. Судом встановлено, що позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу у сім`ї стали різні погляди сторін на сімейне життя, постійні сварки, що призвело до втрати сторонами у справі почуття любові, поваги. Сторони тривалий час фактично не підтримують шлюбних відносин. Згідно з п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Такі дії викликані частими конфліктами, різними поглядами на шлюб, втратою почуття любові кожного із подружжя. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки сторони припинили спільне зобов`язання щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги, тому наполягає на розірванні шлюбу. В силу положень ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд, відповідно до ст. 112 СК України, з`ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також те, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, що призвело до відчуження один від одного. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб. Беручи до\~уваги відсутність\~згоди позивача\~на примирення,\~позицію відповідача\~у справі,\~який позовні\~вимоги визнав,\~судвважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд встановив, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між ними необхідно припинити шляхом його розірвання. \~ \~ \~ \~Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судом встановлено, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується копією посвідчення від 15 жовтня 2013 року серія [NUMBER] . Згідно з вимогами частини першої, частини шостої\~статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави витрати по оплаті судового збору у розмірі 1211, 20 грн. Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що правничу допомогу позивачу [PERSON] надавав адвокат Бабенко Руслан Володимирович на підставі Договору/Угоди від 29 листопада 2024 року про надання правничої (правової) допомоги, ордеру на надання правничої допомоги від 29 листопада 2024 року серія СА № 1104934 Також до матеріалів справи долучено Розрахунок від 29 листопада 2024 року та Акт виконаних робіт від 29 листопада 2024 року (приймання-передачі наданих послуг до договору/угоди від 29 листопада 2024 року про надання правничої допомоги), в яких зазначено, що вартість витрат на правову допомогу складають по факту оплати 5\~000 гривень, факт оплати підтверджується квитанцією. В той же час, суд звертає увагу на те, що в прохальній частині своє позовної заяви позивач просила судові витрати з відповідача на користь позивача не стягувати. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Відтак, зважаючи на основні засади (принципи) цивільного судочинства, зокрема диспозитивність, закріплену у ст.ст. 2, 13 ЦПК України), суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved