Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

28 серпня 2024 року представник КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради Дубравська О. І. звернулася до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії. Позов обґрунтовано тим, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надає послуги з централізованого опалення відповідно до умов, визначених Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання» та «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 і «Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830. Відповідач [PERSON] є споживачем послуг централізованого опалення та постачання теплової енергії, що надаються КП «Житомиртеплокомуненерго»\~до квартири\~за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 червня 2024 року відповідач є власником вищевказаної квартири. Свого обов`язку по оплаті житлово-комунальних послуг відповідач належним чином не виконує, а тому за період з 01 жовтня 2009 року по 01 серпня 2024 рік у неї утворилась заборгованість в розмірі 66\~337,13 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком. На підставі наведеного представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь на користь КП «Житомиртеплокомуненерго»\~Житомирської міської\~ради 66\~337,13\~гривень заборгованості за послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії, а також по витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 12 вересня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 01 жовтня 2024 року від представника відповідача адвоката Кудіної М. Г. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача зазначає, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської заявляє вимогу про стягнення заборгованості з пропуском трирічного строку позовної давності. Згідно з розрахунком заборгованості, що наданий позивачем, нарахування боргу відповідача розпочалося з 01 жовтня 2009 року. Відповідач здійснювала оплату вартості наданих комунальних послуг 01 жовтня 2010 року, 07 липня 2010 року, 01 листопада 2011 року. Заборгованість відповідача станом на 01 листопада 2011 року становив 3\~520,35 гривень. Далі відповідач не здійснювала платежів до листопада 2021 року. За вказаний період позивач не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, а відповідач не вчиняла жодних дій, які могли свідчити про визнання боргу. На переконання представника відповідача, нарахована відповідачу заборгованість за період з 01 листопада 2014 року по 01 листопада 2020 року в розмірі 38\~014,39 гривень не підлягає стягненню, оскільки строк звернення до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості сплив. У подальшому відповідач здійснювала такі оплати за послуги теплопостачання: в листопаді 2021 року 1000 гривень; в січня 2022 року 1000 гривень; у вересні 2023 року 4\~442 гривень. Цей позов поданий до суду 26 серпня 2024 року, а тому заборгованість, яка утворилась за період з 01 листопада 2020 року по 26 серпня 2021 року також знаходиться поза межами строку давності. Залишок боргу, який нарахований за період з 26 серпня 2021 року по день звернення до суду становить 19\~721,89 гривень. 21 вересня 2024 року відповідач сплатила на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської 24\~000 гривень. На підставі наведеного представник відповідача просить застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову. 04\~жовтня 2024\~року від\~представника позивача\~до суду\~надійшла відповідь\~на відзив.\~На спростування\~аргументів відзиву\~представник позивача\~зазначає,\~що згідно\~з пунктом\~12\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України,\~під час\~дії карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~з метою\~запобігання поширенню\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19),\~строки позовної\~давності було\~продовжено на\~строк дії\~такого карантину.\~Строк дії\~карантину закінчився\~30\~червня 2023\~року.\~Однак,\~Указом Президента\~України №64/2022\~від 24\~лютого 2022\~року в\~Україні введено\~воєнний стан,\~який триває\~й на\~теперішній час. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, представник позивача вважає, що належним періодом стягнення з відповідача спірної заборгованості це з 12 березня 2017 року по 01 жовтня 2023 року на загальну суму 49\~069,41 гривень. 14 жовтня 2024 року представник відповідача подала до суду заперечення, в яких вказує на необґрунтованість розрахунку заборгованості, а також про відсутність підстав для поновлення строку позовної давності в зв`язку з введенням в Україні воєнного стану. Представник позивача Дубравська О. І. в судове засідання не з`явилась, заявою від 30 січня 2025 року просить розгляд справи здійснювати без її участі. Також представник позивача зазначає, що вона вимоги позову підтримує з підстав, які наведені в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. 30 січня 2025 року від представника відповідача адвоката Кудіної М. Г. до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи в зв`язку з сімейними обставинами. Вирішуючи таке клопотання, суд зазначає, що представник відповідача не надала доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки. Також суд ураховує, що представник відповідача подала суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, де висловила свою позицію у цій спаві. Таким чином, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання. Враховуючи, що представники сторін були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляд справи, однак не з`явились, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності вказаних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України). У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надає послуги з централізованого опалення у м. Житомирі, в тому числі до помешкання за адресою: [ADDRESS] . Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27 червня 2024 року підтверджено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] . Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Перелік житлово-комунальних послуг визначений ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Обов`язком виконавця, зокрема, є забезпечення своєчасності надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів (п. 1 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Частинами другою, третьою та п`ятою статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»). Згідно з ч.ч.1, 4 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Відповідно до ст. 359 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Статтею 322 Цивільного кодексу України «Тягар утримання майна» встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з представленого позивачем розрахунку заборгованості відповідача становить 66 337,13 гривень та утворилась за період з 01 жовтня 2009 року по 01 серпня 2024 рік. Щодо заяви сторони відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає таке. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме: забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom»). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України). Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради з цим позовом до суд є 28 серпня 2024 року, а період нарахуванням заборгованості становить з 01 жовтня 2009 року по 01 серпня 2024 рік. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 2 квітня 2020 року). Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії. Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року № 651, карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено на всій території України з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. З наведеного слідує, що строк позовної давності в період з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року був продовжений. Разом з тим, суд ураховує, що відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, у період дії в Україні воєнного стану строк позовної давності зупиняється, а тому перебіг строку позовної давності під час дії воєнного стану не зараховується при його обчисленні. З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом за період розрахунку з 01 жовтня 2009 року по лютий 2017 року включно, відтак належним періодом розрахунку заборгованості в спірних правовідносинах є період з березня 2017 року по серпень 2024 року. Суд відхиляє покликання представника відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року в справі № 990/115/22, оскільки висновки суду в цій справі стосувались питання поновлення процесуального строку звернення до суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України. Позовна давність регулюється статтями 256-268 ЦК України, тобто нормами матеріального, а не процесуального права. Згідно з представленими позивачем розрахунками суд установив, що заборгованість відповідача з березня 2017 року по грудень 2017 року включно становить 3112,35 гривень, за 2018 рік 6\~476,83 гривень, за 2019 рік 7\~142,26 гривень, за період січня 2020 року по липень 2024 року включно 32\~695,47 гривень. Всього за період з березня 2017 року по липень 2024 року включно 49\~426,91 гривень. Разом з тим, суд ураховує, що відповідач після відкриття провадження у цій справі, зокрема у вересні 2024 року, сплатила КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради 24\~000 гривень. Представник позивача вказану обставину підтверджує. А тому, станом на дату розгляду справи заборгованість [PERSON] за надані послуги теплопостачання до квартири за адресою: [ADDRESS] за період з березня 2017 року по липень 2024 року включно становить 25\~426,91 гривень. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення, з відповідача слід стягнути на користь позивача встановлену суму заборгованості за надані комунальні послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії. Розподіл судових витрат. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Таким чином,\~враховуючи положення\~ст.\~141\~ЦПК України,\~з [PERSON] \~слід стягнути\~на користь\~позивача 1\~160,63\~гривень судового\~збору. На підставі ст.ст.64, 67, 68 ЖК УРСР, ст.ст.11, 509, 526, 625 ЦК України, ст.ст. 7, 8, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: partial