Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та стягнення додаткових витрат, звернулась адвокат Гросул Вероніка Станіславівна. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що у сторін у справі від шлюбу є дитина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, дочка проживає з матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає зрідка, та не в повному обсязі, кошти надані відповідачем на утримання дитини не є достатніми для забезпечення дочки. На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі: 8 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, представник зазначила наступне. Дитина має добре розвинену фізичну форму та має хист до спортивного розвитку. Позивач, як мати самостійно несе витрати пов`язані з розвитком дитини, щорічно купує дитячий абонемент для відвідування басейну, вартість якого становить 14 100 гривень на рік. Відповідач жодної участі у додаткових втратах на дитину не приймає. З урахуванням викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини в розмірі: 7 050, 00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Після надходження та реєстрації зазначеного позову, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в судове засідання. Сторонам надіслано ухвалу суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. На адресу суду 01.05.2024 року (вх. № 14943) надійшов відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву відповідач зазначив, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнає частково, а саме частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі: 5 000 гривень. В обґрунтування позиції, відповідач зазначив, що відповідач не надала доказів щодо позовних вимог. Самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків є безпідставним твердженням. Визначені позивачем аліменти в розмірі 8 000 гривень, є не доведеними та не підтвердженими. Щодо додаткових витрат, відповідач зазначив, що зазначені витрати не є додатковими в розумінні положення ст. 185 СК України, оскільки це не викликано особливими обставинами. До відзиву на позовну заяву надав роздруківку про направлення коштів на ім`я « [PERSON] » (а.с.40-48). Ухвалою суду від 17 липня 2024 року - клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Гросул Вероніки Станіславівни про витребування доказів - задоволено. Витребувано від Головного управління ДПС в Одеській області - інформацію щодо офіційного працевлаштування та інформацію про доходи за період з 01.01.2023 року по день надання відповіді щодо [PERSON] . Витребувано від Акціонерного товариства «Універсал Банк» - відомості/інформацію щодо наявних банківських рахунків відкритих на ім`я [PERSON] , [INFO] , та відомостей про рух коштів по відкритим рахункам (а.с.68). На адресу суду 17.07.2024 року (вх.№ 23902) надійшло клопотання відповідача щодо приєднання до матеріалів справи доказів, а саме довідки про зареєстрованих осіб, довідки про інвалідність до довідки до Акту МСЕК (а.с.70-74). На виконання ухвали суду про витребування доказів, на адресу суду надійшов лист за підписом заступника начальника ДПС України ГУ ДПС в Одеській області щодо надання відомостей з Державного реєстру платників податку про джерела нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору за період з 1 кварталу 2023 року по 2 квартал 2024 року (а.с.75-80). Також, 11.09.2024 року (вх. № 5783) надійшов лист-відповідь АТ «Універсал Банк» з наданням інформації про рух коштів по картці (а.с.82-86; 89-155). В судовому засіданні позивач [PERSON] та представника позивача адвокат Гросул Вероніка Станіславівна позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на задоволенні позову. Представник позивача зазначила, що витребувані відомості з Банку та податкової свідчать проте, що відповідач отримує стабільний дохід та має реальну можливість надати матеріальну допомогу на утримання дитини. Щодо додаткових витрат зазначила, що дитина хворіла, що також потребувало додаткових матеріальних затрат з боку матері. З урахуванням викладеного просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнав частково, а саме в розмірі: 6 000 гривень на місяць. Щодо додаткових витрат зазначив, що приймає безпосередню участь у житті дитини, купує дитини речі, зокрема кросівки, коли дитина перебуває з ним, зазначив, що в літку вони летять до Іспанії, та вже куплені квитки. Просив задовольнити позов частково, а саме в частині 6 000 гривень на місць. Щодо отримано доходу, зазначив, що він офіційно працевлаштований та максимальна заробітна плата становила 35 000 гривень на місяць. Заслухавши думку позивача та представника позивача, які просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, відповідача, який позов визнав частково, дослідивши матеріали справи та докази надані на підтвердження та спростування позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно матеріалів справи судом встановлено, що сторони у справі є батьками - [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано та спільна дитина сторін проживає разом з позивачем, зазначена обставина сторонами не заперечувалась. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить з наступного. Як передбачено ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років (вікова категорія дитини) становить - 3196 гривень. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, законодавець передбачив право особи з якою проживає дитина визначатись у якій формі отримувати аліменти: у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач є особою з інвалідністю, що підтверджується довідкою до Акта огляду МСЕК Серія 2-18 ОД № 082816, ІІ група інвалідності - безстрокова, працює та отримує дохід у виді заробітної плати від ТОВ «ІНТЕРОКО» та соціальне забезпечення у розмірі: 2 361, 00 грн. На підтвердження визначеного розміру аліментів, а саме в розмірі 8 000 гривень на місць, на утримання дитини, позивач надала низку чеків з магазинів, кафе та, зазначила, що саме така сума аліментів буде відповідати максимальним інтересам дитини, та забезпечить позивачу можливість нормально утримувати дитину. Відповідач заперечував визначений позивачем розмір аліментів, та зазначив, що визнає аліменти в розмірі: 6 000 гривень. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, також слід враховувати рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини. Батьки мають право і обов`язок виховувати своїх дітей та піклуватися про їх здоров`я, надавати їм освіту та готувати їх до праці. Батьки спільно виховують дітей. Якщо один з батьків проживає окремо від сім`ї, він зобов`язаний брати участь у вихованні дітей і має право спілкуватися з ними. З урахування викладеного, суд вважає, що визнаний відповідачем розмір аліментів на утримання дитини в сумі: 8 000 є не підтвердженим, та у зв`язку з цим, суд вважає, що аліменти на утримання дитини в розмірі: 6 000 гривень на місяць, відповідатимуть інтересам дитини, а також визначений розмір не порушуватиме прав відповідача, оскільки відповідач в добровільному порядку надавав допомогу на утримання дитини, приймає участь у житті дитини та приймає участь в матеріальних витратах пов`язаних з утриманням дитини. Окрім цього, у відповідності до положень статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання дитини в розмірі: 7 050 гривень щороку до досягнення дитиною повноліття суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з її хворобою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Предметом доказування в справах даної категорії є наявність особливих обставин для понесення додаткових витрат, інших істотних обставин. Спір між батьками щодо розміру додаткових витрат може бути вирішено судом. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами. Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 по справі № 6-1489цс17 та від 08 травня 2018 року у справі № 272/118/17. В обґрунтування вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, позивач зазначила, що дитина сторін у справі має добре розвинений фізичний стан та хист до спортивного розвитку. У зв`язку з цим, займається плаванням, удосконалює фізичні навички, абонемент який сплачує позивач у справі. На підтвердження додаткових витрат на дитину, позивачем надано Договір-рахунок № 5819 від 14.03.2024 року з ТОВ «СІНЕРДЖІ ФІТНЕС» згідно якого надані послуги є: групові програми згідно з розкладом, дитяча кімната, басейн у супроводі дорослого, комплект рушників. Вартість наданих послуг до договором становить 14 100 гривень. Також, позивачем надано квитанцію на оплату послуг (а.с.29-31). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено понесення нею додаткових витрат на дитину, які викликані особливими здібностями, хистом та спортивного розвитку. Разом з цим, з урахуванням того що розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину, суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача на користь позивача половини з понесених додаткових витрат на дитину у розмірі: 7 050 гривень. Позивачем не надано доказів щодо тривалого часу передбачуваних витрат, не доведено того, що протягом певного проміжку, а саме до повноліття дитини, остання буде займатися плаванням та витрати, що пов`язані з фізичним розвитком дитини будуть тривати до повноліття. Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Суд звертає увагу, що відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків, суд відносить частину витрат на іншого. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, та виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, закріпленому в ст. 141 СК України, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених додаткових витрат підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі: 7 050 гривень, тобто фактично понесених. При визначенні розміру додаткових витрат суд може стягнути з відповідача й більшу частину понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитини, враховуючи матеріальне становище сторін та відсутність у позивача можливості отримувати самостійний дохід у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дитиною. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін може звернутися до суду з відповідною вимогою про збільшення або зменшення суми додаткових витрат (Постанова Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 607/1909/16ц). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. На відміну від аліментів, за своїм цільовим призначенням додаткові витрати не є коштами спрямованими на утримання дитини. Сплачуються вони лише у зв`язку із настанням в житті дитини певних особливих обставин, перелік яких не є вичерпним і встановлюється індивідуально у кожному конкретному випадку. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами; витрати на розвиток здібностей дитини до музики - оплата навчання у музичній школі, придбання необхідного музичного інструмента, тощо). Тобто, заявляючи разові витрати - необхідно надати докази усієї суми витрат, та просити стягнути половину. При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат (наприклад, надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також призначення та вартість ліків, які необхідно придбавати дитині). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 84 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). Також, відповідно до положення ч. 7 ст. 81 ЦПК України - суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі: 6 000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, та стягнення з відповідача на користь позивача половини вартості фактично понесених додаткових витрат у розмірі: 7 050 гривень. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. З урахуванням того, що відповідач є особою з інвалідністю, а відтак є таким, що звільнений від спалити судового збору, судові витрати понесені з розглядом справи відносяться за рахунок держави.

Outcome: partial