Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В уточненій позовній заяві (а.с. 16-19) викладено наступну позицію. 05.02.2013 позивачка зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] , від якого [INFO] у них народилася дочка [PERSON] .. У зв`язку із тим, що відповідач із сім`єю не проживав та добровільно не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, вона 24.01.2017 звернулася до суду із позовом про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.03.2017 у справі №128/176/17 із відповідача [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 24.01.2017 і до повноліття дитини. 11.05.2019 вона зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . 31.05.2024 їх із [PERSON] шлюб було розірвано та після розірвання шлюбу вона змінила прізвище на [PERSON] . З часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання спільної із відповідачем дитини прожитковий мінімум на дитину зріс більше ніж у декілька разів. Окрім того, з 2017 року по теперішній час національна валюта істотно девальвувала, через що значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, ліки, проїзд у транспорті, комунальні послуги, тощо. Сума аліментів, що стягується із відповідача в розмірі 1000,00 грн. щомісячно на даний час вже є неактуальною та несправедливою. За наявною у неї інформацією, відповідач наразі працевлаштований, отримує стабільний дохід та має змогу сплачувати аліменти. Також їй відомо, що відповідач фізично здоровий. З огляду на вказане, просить змінити спосіб стягнення аліментів, що визначений рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.03.2017 у справі №128/176/17 та стягувати із відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву (а.с. 31-36), у якому викладено наступну позицію. Відповідач не заперечує того, що з 05.02.2013 він перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачкою, від якого [INFO] у них народилася дочка [PERSON] .. Дитини після розірвання шлюбу проживає разом із позивачкою. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.03.2017 з нього стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Проте, твердження позивачки про те, що утриманням дитини повністю займається лише позивачка, а він усунувся від своїх батьківських обов`язків не відповідають дійсності. Після розірвання шлюбу він проживає окремо, але постійно зустрічається з дитиною, приймає участь у її вихованні, не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, цікавиться матеріальним станом дитини та її здоров`ям. Аліменти за рішенням суду він сплачує у більшому розмірі. Не заперечує право позивачки на звернення до суду із даним позовом. Однак, сплачувати аліменти в розмірі, який просить позивачка, він не взмозі з огляду на те, що на його утримання перебуває його мати [PERSON] , з якою він проживає в [ADDRESS] . Його батько [PERSON] помер [INFO] . Мати є пенсіонеркою за віком та отримує пенсію в розмірі 2750,00 грн. на місяць. Окрім того, він здійснює догляд за своєю бабою [PERSON] , 1940 року народження, яка проживає в [ADDRESS] , що потребує додаткових витрат. Відповідно до довідки ВЛК він страждає на ряд хронічних захворювань. Стягнення з нього аліментів в розмірі, який просить позивачка, поставить його у вкрай скрутне матеріальне становище, позбавить його можливості нормально проживати, забезпечувати себе всім необхідним для мінімального функціонування. Окрім того, такий розмір аліментів не лише залишить його без засобів до існування, але й слугуватиме підставою для виникнення заборгованості по сплаті аліментів, оскільки він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, який просить позивачка. Він разом зі своєю матір`ю несе витрати по сплаті комунальних послуг, придбання необхідних ліків, продуктів харчування та всіх інших необхідних речей для себе, матері та баби. Враховуючи вище викладене, заявлені до нього позовні вимоги визнає частково та просить стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позивачкою [PERSON] подано письмові пояснення (а.с. 60-61), відповідно до яких зазначення відповідачем у відзиві на позовну заяву того, що на його утримання перебуває його мати та баба, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та актом обстеження фактичного місця проживання, не є належними та допустимими доказами, оскільки ці докази не підтверджують перебування даних осіб на утриманні відповідача. Також відповідачем не надано доказів того, що у його матері відсутні інші діти, окрім відповідача, які нарівні із ним несуть обов`язок утримувати мати, яка цього потребує. Дане також стосується і щодо баби відповідача. Також звертає увагу, що відповідач навмисно не долучив до відзиву довідку про його доходи, оскільки така повністю спростовує викладені у відзиві аргументи. Їй відомо, що відповідач проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , а отже має відповідний стабільний дохід. Отриманий відповідачем дохід дає йому змогу сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу, а також у повній мірі забезпечити своє матеріальне становище та його матері і баби. Враховуючи вищевикладене вважає, що надані відповідачем заперечення є способом уникнення від сплати аліментів. Ухвалою суду від 17.06.2024 позов [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснюват за правилам загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 25). Ухвалою суду від 11.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 72). Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Кадочніков А.О. у судове засідання не з`явилися, представником позивачки подано до суду заяву, в якій він просив справу розглянути у його відсутність та відсутність позивачки [PERSON] , позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити (а.с. 74). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, викладену у відзиві позицію підтримує (а.с. 69). Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається, нез`явлення сторін не перешкоджає вирішенню спору, а відтак судом ухвалено проводити судове засідання у відсутність сторін. Відповідно до частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього\~Кодексу\~проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи. Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони у справі є батьками дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.03.2017 у справі №128/175/17 шлюб, зареєстрований 05 лютого 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 177, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] \~- розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище « [PERSON] » (а.с. 9, https://reyestr.court.gov.ua/Review/65680123). Також, заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.03.2017 у справі №128/176/17 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Вінниці Вінницької області, який проживає в с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області, на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 24.01.2017 року і до досягнення нею повноліття (а.с. 7-8). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 11.05.219 зареєстрували шлюб, після реєстрації якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 10). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 31.05.2024 розірвали шлюб, після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 14, 15). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 46). Згідно акту обстеження фактичного місця проживання від 02.08.2024 [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю пенсіонеркою [PERSON] , [INFO] (а.с. 47). З довідки про доходи №0339 8930 8996 8319 [PERSON] перебуває на обліку у Вінницькому приміському об`єднаному управлінні ПФУ в Вінницькій області та отримує пенсію за віком, розмір якої за період з лютого 2024 року по липень 2024 року склав 2725,00 грн. на місяць (а.с. 49). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 48). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 50) вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 52) вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 30.08.1958 зареєстрували шлюб (а.с. 53). Згідно довідки квартального комітету «Лівобережний» м. Вінниці№375 від 05.08.2024 [PERSON] , 1940 року народження, зареєстрована та проживає в [ADDRESS] (а.с. 50). Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №441 від 18.10.2023 сержант військової служби за призовом [PERSON] , 1982 року народження, військова частина [NUMBER] , призваний у Збройні Сили з березня 2022 року [INFO] , визнаний обмежено придатним до військової служби. Непридатний до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах (за винятком підрозділів забезпечення), льотної роботи. Придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, установах, організаціях, навчальних закладах (а.с. 54). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При вирішенні спору суд виходить з положень ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того,чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 180, частинами першою, другою статті 1-2 статті 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до статті 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у статтях 182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 Сімейного кодексу України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При цьому суд приймає до уваги і те, що за час, який минув після стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на дитину, збільшився законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. Крім того, інфляційні процеси, які відбулися в державі за останні роки, не дозволяють позивачці забезпечити належне матеріальне утримання дочки, а також її нормальний фізіологічний розвиток на визначену судом суму аліментів. Водночас суд вважає, що зміна способу стягнення аліментів із стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на стягнення аліментів у частці від доходу забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації без звернення до суду, що буде сприятиме кращому захисту інтересів дитини. У відповідності до частини другої статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 5 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).\~\~ Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо зміни розміру аліментів, позивачка посилається на те, що після ухвалення 23.03.2017 первісного рішення про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання їх спільної дочки витрати на дитину зросли і тому вона вважає, що в інтересах дитини слід змінити спосіб стягнення аліментів. Зміна розміру аліментів з твердої грошової суми в розмірі 1000 грн. на 1/4 частину зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, на думку суду не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між доходами позивачки та захистом прав неповнолітньої дитини. При вирішенні питання про зміну способу стягнення аліментів суд враховує обставини, викладені в позові, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, і вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог та зміну способу та розміру стягнення визначених раніше судом аліментів, а саме до 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, враховуючи вимоги статей 181, 182, 191 Сімейного кодексу України та виходячи з обставин справи. Суд зауважує, що відповідач не заперечував щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини. При цьому відповідач заперечував щодо розміру аліментів, посилаючись на те, що він має ряд хронічних захворювань та на його утриманні перебуває мати пенсіонерка і баба похилого віку. Однак суд не може надати оцінку даним обставинам, оскільки відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів перебування вказаних осіб на його утриманні, як і не надано жодних доказів про його доходи та витрати. Разом із тим суд бере до уваги той факт, що відповідач перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] та має належний та достатній дохід. На думку суду ця обставина є підставою для зміни розміру аліментів та відповідатиме положенням ст.192 СК України. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved