Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Позивач АТ «Полтаваобленерго» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. Позов обґрунтовує тим, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Надавачем вказаних послуг є АТ «Полтаваобленерго», яке є правонаступником ПАТ «Полтаваобленерго», яке в свою чергу є правонаступником ВАТ «Полтаваобленерго». Позивач стверджує, що свої зобов`язання щодо постачання теплової енергії виконав в повному обсязі. Натомість, відповідач у встановлені строки оплату за надані послуги не здійснював, внаслідок чого за період з грудня 2015 до квітня 2017 утворилася заборгованість, яка станом на 11.09.2024 становить 6675,40 грн. Позивач прохає стягнути з відповідача вказану заборгованість та суму судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши засобами системи «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі позивача, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання та додаткового за місцем розташування нерухомості, за якою надаються послуги з теплопостачання, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходили. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Судова кореспонденція повернулася без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідачка на підставі матеріалів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, окрім іншого, споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг - п.п. 1, 3 ч. 1ст. 6Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відносини, які виникли між постачальником та споживачем регулювалися Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630 (постанова втратила чинність на підставі Постанови КМ № 85 від 02.02.2022). Послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. (п.8 Правил) Згідно п.30 вказаних Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Стаття 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлювала, що постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч.ч.4, 5 ст.22 вказаного Закону (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється за допомогою систем автономного опалення та/або індивідуального теплового пункту, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості виробництва надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність. Згідно ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до статті 13 ЗУ «Про теплопостачання» встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії належить до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання. Крім того, у постанові 7 липня 2020 року у справі №712/8916/17 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . /а.с.5/ Згідно рішення Кременчуцької міської ради №1515 від 11.08.2000 Кременчуцьку філію ВАТ «Полтаваобленерго» призначено головним виконавцем комунальних послуг по теплопостачанню споживачам теплової енергії у м.Кременчуці від джерела Кременчуцької ТЕЦ. Згідно наданого статуту АТ «Полтаваобленерго» є правонаступником ПАТ «Полтаваобленерго», яке є правонаступником ВАТ «Полтаваобленерго. Отже, АТ «Полтаваобленерго» є надавачем послуг з теплопостачання до квартири, належної [PERSON] і взяті на себе зобов`язання щодо забезпечення безперебійного надання споживачу послуг з постачання централізованого опалення виконало. Натомість, [PERSON] , будучи споживачем комунальних послуг теплопостачання у вигляді централізованого опалення, свої зобов`язання щодо їх повної та своєчасної оплати не виконав, внаслідок чого за період з грудня 2015 по березень 2017 утворилась заборгованість. Сума заборгованості складає 6675,40 грн. за послуги централізованого опалення, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості з урахуванням затверджених тарифів. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.322 ЦК України тягар утримання майна покладається саме на його власника. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач споживав послуги з теплопостачання, однак, всупереч умовам Типового договору та положенням законодавства, оплату наданих послуги не здійснює, в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, заперечень проти її розміру не надійшло, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положення ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved