Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

19 лютого 2024 року [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач разом з відповідачем 3, перебуваючи у шлюбі з 14.04.2016 по 25.10.2022, за спільні кошти набули майно, до складу якого належить також майно, яке зареєстровано за відповідачем 1, зокрема: -автомобіль FIAT DUCATO; -автомобіль Tesla model S; -автомобіль Mercedes Smart fortwo electric; -квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 129,4 кв.м. Позивач зазначає, що під час шлюбу відповідач 3 надавав кошти своїй матері, відповідачу1, для інвестування вказаної вище квартири з метою подальшого уникнення поділу майна як спільної сумісної власності подружжя, відповідач 1 не мала матеріальної можливості придбати майно за особисті кошти, майно (квартира) придбано за кошти позивача та відповідача 3, а тому договір про участь у фонді фінансування будівництва та похідний договір договір купівлі-продажу квартири, укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2, вважаються недійсними. На підтвердження даної вимоги позивач надає сертифікат на свідоцтво від 29.03.2016, сертифікат на свідоцтво від 25.05.2016 та квитанцію до прибуткового ордеру № 3905 від 13.10.2015. Позивач також вважає, що договори купівлі-продажу транспортних засобів, укладені відповідачем 1, є фіктивними, оскільки укладені задля уникнення, в подальшому, при розірванні шлюбу між позивачем та відповідачем 3, поділу спільного сумісного майна подружжя. В якості правового обґрунтування позивачка посилається на ст. ст. 202, 215, 216, 387, 388 ЦК України. У зв`язку з вищевикладеним просить суд: -визнати недійсним договір купівлі-продажу № 8043/2017/642728 транспортного засобу Mercedes Smart fortwo electric від 27.09.2017 року, № кузова [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , -визнати недійсним договір купівлі-продажу № 12-02/19 транспортного засобу Tesla model S від 12.02.2019, на підставі якого [PERSON] отримала право власності на транспортний засіб Tesla model S, -визнати недійсним договір купівлі-продажу № 7746/23/000142 транспортного засобу FIAT DUCATO від 05.03.2023, № кузова [NUMBER] , на підставі якого [PERSON] отримала право власності на транспортний засіб FIAT DUCATO, -визнати недійсним договір про участь у фонді фінансування будівництва № 38-1811/2014-1 від 18.11.2014 та похідний договір - договір купівлі-продажу квартири від 20.02.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; -скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на транспортні засоби: Mercedes Smart fortwo electric, Tesla model S, FIAT DUCATO; -визнати право власності [PERSON] на транспортні засоби: Mercedes Smart fortwo electric, Tesla model S, FIAT DUCATO; -визнати право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 129,4 кв.м., за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 квітня 2024 року справу передано у провадження судді Усатовій І.А. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 21 травня 2024 року до суду надійшло від позивача клопотання про усунення недоліків та позовна заява у новій редакції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 16 серпня 2024 року від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач 1 позов не визнала. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач 1 зазначила, що позивач не виступала стороною договорів щодо майна, які позивач просить визнати недійсними, не брала на себе зобов`язань щодо даних договорів та взагалі не має жодного відношення до даного майна. У той же час, відповідач 1 набула право власності на дане майно законно на підставі відповідних правочинів, укладених відповідно до норм законодавства, діючого на момент укладення. Оскільки право власності на майно набуте на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, відповідно право власності на таке майно є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні в силу ст. 321 ЦК України та статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У своєму відзиві відповідач 1 просила розглядати справу без її участі. 19 серпня 2024 року від відповідача 2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач 2 позов не визнала. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач 2 зазначила, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири, покупцем якого виступала відповідач 2, було перевірено власника відчужуваної квартири та встановлено, що квартира на праві особистої приватної власності належить [PERSON] , яка на момент продажу квартири не перебувала у зареєстрованому шлюбі та/або у фактичних шлюбних відносинах. Відповідач 2 відповідно до договору купівлі-продажу квартиру сплатила її повну вартість відповідачу 1. При укладенні договору купівлі-продажу було дотримано вимог чинного законодавства, а тому право власності на квартиру є непорушним. У своєму відзиві відповідач 2 просила розглядати справу без її участі. 19 серпня 2024 року від відповідача 3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач 3 позов не визнав. У відзиві відповідач 3 зазначив, що позивач та відповідач 3 не були сторонами договору про участь у фонді фінансування будівництва квартири від 18.11.2014 та, взагалі, на момент укладення даного договору- 18.11.2014 позивач та відповідач 3 не перебували у шлюбі, ніколи не були власниками даного майна та дане майно не придбавалося за спільні кошти подружжя. Єдиним законним власником квартири була [PERSON] , яка взяла на себе зобов`язання з виконання умов договору про участь у фонді фінансування будівництва для отримання в подальшому права власності на квартиру. Виконавши фінансові умови зазначеного вище договору, відповідач 1 отримала право власності на квартиру та в подальшому відчужила квартиру на користь відповідача 2 відповідно до договору купівлі-продажу. Щодо договорів купівлі-продажу транспортних засобів Mercedes Smart fortwo electric та Tesla model S, відповідач 3 зазначив, що ані позивач, ані відповідач 3 не були сторонами даних правочинів, єдиним власником транспортних засобів є покупець за даними договорами, а саме: [PERSON] . Відповідач 3 просив застосувати строки позовної давності про визнання недійсними оспорюваних правочинів. Стосовно транспортного засобу FIAT DUCATO, відповідач 3 зазначив, що позивач добровільно видала відповідачу 3 нотаріально посвідчену довіреність, про що не заперечує позивач та сама про це зазначає в позовній заяві, в якій було передбачено повноваження відповідача 3 на експлуатацію, перереєстрацію та продаж автомобілю FIAT DUCATO. Дана довіреність позивачем не скасовувалася та була діючою на момент укладення правочину - 09.03.2023. 05 вересня 2024 року від позивача надійшла до суду відповідь на відзив. У своїй відповіді на відзив позивач стверджує, що придбання майнових прав на квартиру відбувалося за рахунок сімейних коштів позивача та відповідача 3, однак в подальшому майнові права було оформлено на матір відповідача 3, від імені якої на підставі довіреності діяв відповідача 3. Також позивач стверджувала про те, що ще до реєстрації шлюбу позивач та відповідач 3 перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільний бюджет та придбали спірну квартиру на праві спільної сумісної власності. Позивач вважає, що початок перебіг строку позовної давності розпочався не з моменту укладення оспорюваних правочинів, а з моменту, коли особа дізналася про порушення її прав внаслідок укладення таких правочинів. У даному випадку з моменту, коли відповідач 3 перестав у серпні 2023 року виконувати домовленості відповідно до погодженої процедури взаємовідносин та укладеного договору про врегулювання взаємовідносин після розірвання шлюбу від 23.09.2022. Позивач зазначила, що видала відповідачу 3 нотаріально посвідчену довіреність на вільне користування та розпорядження FIAT DUCATO при умові сплати половини вартості автомобіля, що було обумовлено в усному порядку. 13 вересня 2024 року від відповідача 3 до суду надійшли заперечення в порядку статті 180 ЦПК України. У своїх запереченнях відповідач 3 зазначає, що позивач не підтвердила жодними належними і допустимим доказами того, що квартира, придбана матір`ю відповідача 3, була профінансована за рахунок сімейних коштів позивача та відповідача 3. Щодо доводів позивача про те, що підтвердженням інвестування квартири за рахунок сімейних коштів під час шлюбу є квитанція до прибуткового ордеру № 3905 від 13.10.2015, відповідач 3 зазначив, що дана квитанція якраз і підтверджує, що саме відповідач 1 перераховувала грошові кошти на банківський рахунок ТОВ «ФК Житло-Капітал» на виконання умов договору про участь у фонді фінансування будівництва квартири від 18.11.2014. Щодо сертифікатів на свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва комплексу від 29.03.2016 та 25.05.2016, на які посилається позивач, як на доказ фінансування квартири за рахунок коштів подружжя, відповідач 3 зазначає, що дані сертифікати свідчить про те, що саме за [PERSON] закріплена квартира та що нею передана відповідна грошова сума агенту управителя на виконання умов договору про участь у фонді фінансування будівництва від 18.11.2014. Жодного свідчення фінансування квартири за рахунок спільних коштів позивача та відповідача 3 дані докази не містять. Окрім того, відповідач 3 зазначив, що договір було укладено до реєстрації шлюбу між позивачем та відповідачем 3. Доводи позивача про перебування у фактичних шлюбних відносинах до реєстрації шлюбу не може прийматися до уваги з огляду на недоведеність та позивач не заявляла у судовому порядку таку вимогу як встановлення факту перебування з відповідачем 3 у фактичних шлюбних відносинах до реєстрації шлюбу, тобто до 14.04.2016. Також відповідач 3 зазначив про те, що договір про врегулювання взаємовідносин після розірвання шлюбу від 23.09.2022 не укладався та є предметом спору в іншій справі № 759/3236/24/. Протокольною ухвалою суду від 16.10.2024 відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про витребування доказів та виклик свідків. Протокольною ухвалою суду від 16.10.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засідання представник позивача просила задовольнити позов. У судовому засіданні представник відповідача 3 просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.04.2016 по 25.10.2022. Позивач звертаючись до суду із позовом зазначила, що 18 листопада 2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» було укладено договір № 38-1811/2014-1 про участь у Фонді фінансування будівництва. Умовами зазначеного вище договору було передбачено зобов`язання передати управителю в управління грошові кошти з метою отримання у власність житла (об`єкта інвестування) - квартиру за адресою: [ADDRESS] (п.1.1). Пунктом 6.4 договору передбачено, що після здійснення довірителем остаточних розрахунків за даними БТІ (або іншого Державного органу, що здійснює остаточні обміри об`єкта будівництва перед введенням його в експлуатацію) на умовах правил Фонду фінансування будівництва та отримання від управителя довідки про підтвердження права довірителя на отримання у власність закріпленого за ним об`єкта інвестування, довіритель надає цю довідку забудовнику та підписує акт прийому-передачі об`єкту інвестування для подальшого оформлення правовстановлюючих документів. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» видало забудовнику довідку № 260 від 04 серпня 2017 року, якою підтверджено здійснення [PERSON] остаточних розрахунків за об`єкт інвестування відповідно до договору про участь у фонді фінансування будівництва та підтверджено права [PERSON] на набуття у власність закріпленого за нею об`єкта інвестування - квартири. 14 серпня 2017 року ТОВ «УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ», як забудовник, та [PERSON] , як довіритель, склали акт № 178 прийняття-передачі об`єкту інвестування. Відповідно до даного акту № 178 прийняття-передачі об`єкту інвестування забудовник передав, а довіритель прийняв об`єкт інвестування (квартиру). 20 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири. Як вбачається з п. 2 договору купівлі-продажу, право власності [PERSON] було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 вересня 2017 року за № 22212423, що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 96584617, сформованим 07 вересня 2017 року [PERSON] , державним реєстратором Філії Комунального підприємства Миропільської сільської ради «Результат» у м. Києві. З наявних в матеріалах справи доказів суд приходить до висновку, що квартира, яка була предметом договору купівлі-продажу від 20 лютого 2018 року, належала одноособово [PERSON] на праві особистої приватної власності. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що фінансові зобов`язання за договором про участь у фонді фінансування будівництва виконувалися позивачем та [PERSON] за спільні сімейні кошти та, відповідно, квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки це не підтверджено жодними наявними в матеріалах справи доказами. Згідно із частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Щодо доказів, на які посилається позивач як підтвердження інвестування квартири за рахунок сімейних коштів, а саме: сертифікат на свідоцтво від 29.03.2016, сертифікат на свідоцтво від 25.05.2016 та квитанція до прибуткового ордеру № 3905 від 13.10.2015, суд приходить до наступного висновку. Як слідує із сертифікатів на свідоцтво від 29.03.2016 та 25.05.2016 [PERSON] було передано грошові кошти на виконання договору про участь у фонді фінансування будівництва, що є додатковим підтвердженням того, що довірителем та стороною договору виступала саме [PERSON] .. Відповідно до сертифіката на свідоцтво від 25.05.2016 [PERSON] було передано грошові кошти на виконання договору про участь у фонді фінансування будівництва, що також є додатковим підтвердженням того, що довірителем та стороною договору виступала [PERSON] .. Квитанція до прибуткового ордеру № 3905 від 13.10.2015 також підтверджує зазначений вище факт. А тому суд критично ставиться до доводів позивача про те, що такі документи є підтвердженням фінансування будівництва квартири саме позивачем та [PERSON] . Суд також звертає увагу на рік укладення договору про участь у фонді фінансування будівництва, а сааме 18 листопада 2014 року. В той же час, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 14 квітня 2016 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Це свідчить про те, що договір про участь у фонді фінансуванні будівництва укладався, коли взагалі позивач та [PERSON] не були у шлюбі. Суд не приймає до уваги доводи позивача про перебування у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] до реєстрації шлюбу, так як на підтвердження цих обставин не надано жодного доказу спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність інших обставин, що підтверджують реальність сімейних відносин. Відтак, дані обставини додатково свідчать про відсутність порушеного права позивача при укладенні даного договору між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал». Окремо суд зазначає, що позивачем не наведено жодної правової підстави, передбаченої цивільним законодавством, для визнання договору про участь у фонді фінансування будівництва від 18.11.2014 недійсним. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент чинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Оскільки [PERSON] у законний спосіб отримала у власність квартиру, відповідно до положень 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. [PERSON] , як законний власник майна, відчужила квартиру на користь [PERSON] .. Суд приходить до висновку про відсутність порушеного права позивача при укладенні оспорюваного правочину. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору про участь у фонді фінансування будівництва від 18.11.2014. Відтак відсутні правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 20.02.2018 та визнання права власності на квартиру за позивачем та [PERSON] в рівних частинах. Як встановлено судом, 27 вересня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОЛМАКС ГРУП» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 8043/2017/642728 транспортного засобу марки Smart, моделі Fortwo Electric. Відповідно до п. 2.1. та п. 2.2 зазначеного вище договору купівлі-продажу транспортного засобу Mercedes Smart Fortwo Electric [PERSON] отримала на нього право власності після повної сплати вартості автомобіля. 12 лютого 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ОЛМАКС ГРУП» та [PERSON] було укладено договір № 12-02/19 купівлі-продажу автомобіля Tesla model S. За умовами зазначеного договору № 12-02/19 купівлі-продажу автомобіля [PERSON] здійснила повну сплату ціни автомобіля та отримала у власність даний транспортний засіб. Під час судового розгляду представник відповідача [PERSON] зазначив про те, що автомобіль Tesla model S було придбано [PERSON] за грошові кошти, отримані від продажу квартири в 2018 році. У той же час, позивач не надав жодних доказів, що свідчили б про купівлю даних транспортних засобів за рахунок сімейних коштів позивача та [PERSON] . При цьому позивач просить визнати зазначені вище договори недійсними з підстав їх фіктивності. Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без мети створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Позивач не надала доказів фіктивності оспорюваного договору. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу від 27 вересня 2017 року та договору купівлі-продажу від 12 лютого 2018 року недійсними. Щодо транспортного засобу FIAT DUCATO, судом встановлено, що даний транспортний засіб було придбано у шлюбі між [PERSON] та [PERSON] та зареєстровано за [PERSON] . 22 вересня 2022 року [PERSON] видала [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність, щоб останній мав право на експлуатацію, перереєстрацію та відчуження автомобіля. 09 березня 2023 року на підставі зазначеної вище довіреності [PERSON] перереєстрував автомобіль FIAT DUCATO на [PERSON] . Під час розгляду справи судом встановлено, що на момент відчуження автомобіля FIAT DUCATO на підставі довіреності від 22.09.2022, дана довіреність не була скасована, а тому [PERSON] діяв законно, маючи на це відповідні повноваження. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 09 березня 2023 року. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене та беручи до уваги наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed