Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

В червні 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю ?Фінансова компанія ?Еліт Фінанс? (надалі - ТОВ ?ФК ?Еліт Фінанс?) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просило суд: -стягнути з [PERSON] на свою (ТОВ ?ФК ?Еліт Фінанс?) користь заборгованість за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лініївід 20 жовтня 2017 року, яка складає 58 824, 86 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 7 100, 00 грн., а також витрати по оплаті судового збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 жовтня 2017 року між АТ ?Альфа-Банк? та [PERSON] , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої АТ ?Альфа-Банк? встановило відповідачу кредитний ліміт у розмірі 200 000, 00 грн. зі сплатою 26 % річних за користування останнім. Як зазначає позивач, АТ ?Альфа-Банк? виконав умови кредитного договору та встановив відповідачу кредитний ліміт, надав грошові кошти в розпорядження відповідача. В свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість яка станом на 20 вересня 2021 року складає 58 824, 86 грн. 20 вересня 2021 року між АТ ?Альфа-Банк? та ТОВ ФК ?Еліт Фінанс? було укладено Договір факторингу №3, відповідно до якого ТОВ ?ФК ?Еліт Фінанс? отримало право вимоги за вищезазначеним кредитним договором укладеним з [PERSON] 07 вересня 2024 року через систему Електронний суд від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов у якому просив суд, взадоволенні позовних вимог відмовити. Також зазначив, якщо у разі не можливості відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, просив сплачену комісію за розрахункове-касове обслуговування зарахувати на погашення заборгованості за договором від 20 жовтня 2017 року в рахунок погашення тіла нібито отриманого кредиту та відсотків. На обґрунтування зазначених вимог у відзиві, представник відповідача зазначив, що позивачем не надано достатніх доказів про укладання такого договору та дійсного надання відповідачу кредитних коштів зазначених в договорі, з виписки по рахунку вбачається, що відповідач постійно сплачувала комісію за розрахунково-касове обслуговування, проте ні оферта на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, ні паспорт споживчого кредиту, не містять домовленості сторін про сплату комісії за розрахунково-касове обслуговування, яка відповідачем постійно сплачувалася позивачу, таким чином вважає, що фактично відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті такої комісії. Також представник відповідача в своєму відзиві зазначає, що відсотки по кредиту були нараховані в період карантину, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211, який діям по 30 червня 2023 року, а згідно п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, в разі прострочення позичальником у період карантину, встановленого КМУ по всій території України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцяти денний строк після завершення такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком, або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язку сплачувати на користь кредитодавця неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Таким чином, на думку представника відповідача, позивач безпідставно просить стягнути з відповідачки відсотки та інші штрафні санкції в період дії карантину. Крім зазначеного, представник відповідача вважає, що заявлений позивачем розмір вартості наданої правничої допомоги є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних робіт. У вересні 2024 року через загальну канцелярію Шевченківського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив, у якій позивач наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, та зазначав, що викладені у відзиві посилання представника відповідача є такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають нормам чинного законодавства. Представник позивача в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; направив письмову заяву про розгляд справи за його відсутності; на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі з підстав, викладених у позові; проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; надіслав письмовий відзив на позов; причини неявки суду не сповістив, як і не направив свого представника для прийняття участі у розгляді справи. Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов?язок доказування покладений на сторони. Перевіряючи обставини по справі, судом встановлено, що 20 жовтня 2017 року між АТ ?Альфа-Банк? та [PERSON] , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Згідно Паспорту споживчого кредиту від 20 жовтня 2017 року, підписаного відповідачем, сторони узгодили умови надання кредиту, а саме: ліміт кредиту - 200 000, 00 грн.; строк кредитування - 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору; процентна ставка - 26 % річних. Як встановлено судом, банк АТ ?Альфа Банк? свої зобов?язання за Договором виконав належним чином та надав в розпорядження відповідача грошові кошти, про що свідчать виписки по рахунку [PERSON] . Як зазначив позивач, АТ ?Альфа Банк? належним чином виконав власні зобов?язання та надав можливість відповідачу розпоряджатись грошовими коштами, однак відповідач власні зобов?язання щодо повернення грошових коштів не виконав внаслідок чого станом на 20 вересня 2021 року існує заборгованість на загальну суму 58 824, 86 грн.: заборгованість за тілом кредиту - 51 675, 75 грн., заборгованість за відсотками - 5 485, 67 грн., 1 563, 44 грн. - овердрафт (несанкціонована заборгованість), 100, 00 грн. неустойка. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов?язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов?язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов?язання внаслідок односторонньої відмови від зобов?язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов?язання. При цьому, положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов?язок повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. 20 вересня 2021 року між АТ ?Альфа-Банк? та ТОВ ?ФК ?Еліт Фінанс? було укладено Договір факторингу №3, відповідно до умов якого Банк (Клієнт) відступив ТОВ ?ФК ?Еліт Фінанс? (Фактор) право вимоги до боржників, в тому числі, за кредитним договором №CCNG-630761039 від 20 жовтня 2017 року, що укладений між АТ ?Альфа-Банк? та відповідачем. На підтвердження даних обставин у матеріалах справи міститься копія договору факторингу, акту приймання-передачі реєстру боржників від 20 вересня 2021 року, платіжне доручення від 20.09.2021 з призначенням платежу: ?за право вимоги згідно договору факторингу №3 від 20 вересня 2021 року без ПДВ?, виписка з додатку до договору факторингу ?Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (вказано дані про П.І.П. відповідача, його податковий код, номер кредитного договору - №CCNG-630761039, дату договору - 20 жовтня 2017 року, загальний залишок заборгованості - 58 8524, 86 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом 53 239, 19 грн., - заборгованості за відсотками 5 585, 67 грн., 1 563, 44 грн. - овердрафт (несанкціонована заборгованість), 100, 00 грн. неустойка. На підтвердження суми заборгованості за кредитом станом на 20 вересня 2021 року до позову долучено виписки по особовим рахункам відповідача [PERSON] за період з 20 жовтня 2017 року по 08 квітня 2024 року. Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов?язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. (ст.513 ЦК України). В силу вимог ст.514 ЦК України. до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов?язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. (ст.517 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).(ст.1078 ЦК України). Таким чином, право вимоги за угодою про надання кредиту №CCNG-630761039 від 20 жовтня 2017 року, укладеною між АТ ?Альфа-Банк? та відповідачем, перейшло до ТОВ ?ФК ?Еліт-Фінанс?, що підтверджується Договором факторингу №3 від 20 вересня 2021 року, а позивач є новим кредитором боржника - відповідача. Суд частково погоджується з посиланнями представника відповідача в тім, що позивачем безпідставно були нараховані відсотки по кредиту в період карантину, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211, який діям по 30 червня 2023 року, а згідно п.15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, в разі прострочення позичальником у період карантину, встановленого КМУ по всій території України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцяти денний строк після завершення такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком, або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язку сплачувати на користь кредитодавця неустойку, штраф, пеню за таке прострочення, виходячи з наступного. Зокрема, відносини, щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов?язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов?язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. Проценти, що нараховані позивачем відповідачу, є звичайною платою за користування грошима, зокрема, за кредитним договором №CCNG-630761039 від 20 жовтня 2017 року, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення, підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання, тобто, як міра відповідальності за порушення грошового зобов?язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами, як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов?язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №5017/1987/2012). Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред?явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів, як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред?явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за ?користування кредитом?) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зазначено, що ?право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України? У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16) вказано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання. Тлумачення пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов?язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов?язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення. Законодавець на рівні акту цивільного законодавстві (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов?язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов?язок припиняється без його виконання. Як вбачається із умов кредитного договору, він був укладений на 12 місяців, тобто з 20 жовтня 2017 року по 19 жовтня 2018 року, однак, умовами кредитного договору передбачена його пролонгація. Згідно наданого стороною позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачка продовжила користування грошовими коштами включно по липень 2020 року ( останнє зняття готівки), що свідчить про продовження строку дії вищезазначеного кредитного договору включно до 19 жовтня 2020 року. Вказані обставини свідчать про продовження строку дії договору у зв?язку з його пролонгацією. Нарахування відсотків за період часу з 20 жовтня 2017 року по 19 жовтня 2020 рокує правомірним і це плата за користування кредитом, а не неустойка (штраф, пеня) за неналежне виконання грошового зобов?язання Доказів, які б свідчили про зворотнє, суду надано не було. А тому, суд прийшов до висновку, що нарахування відсотків після закінчення строку дії договору, а саме, з листопада 2020 року по вересень 2021 року на загальну суму 10 249, 15 грн. з боку позивача є неправомірним. Крім того, неправомірним є також нарахування з боку позивача пені у розмірі 100, 00 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 20 жовтня 2017 року, Однак, при цьому, суд погоджується з доводами представника відповідача з приводу безпідставного списання з відповідача сум, за послуги які не передбачені умовами договору: сплата комісії за обслуговування основної картки (ТП Розширений +/Розширений ++), розрахунково-касове обслуговування (щомісячно від суми заборгованості на кінець РЦ), плата за користування SMS-інформування, щомісячна комісія за страховий пакет від фінансових ризиків. Як вбачається з договору, такі витрати для відповідачки за умовами договору кредиту не передбачені. Так, відповідно до наданої позивачем виписки по рахунку вбачається що з рахункового рахунку було спитано коштів за зазначені вище послуги на загальну суму 36 480, 51 грн. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №CCNG-630761039 від 20 жовтня 2017 року від 27 січня 2019 року у розмірі 11 995, 20 грн. (58 824, 86 грн. (сума заборгованості заявлена в позові) - 10 249, 15 грн. (відсотки, які нараховані поза строком дії кредитного договору за період часу з листопада 2020 року по вересень 2021 року) - 100, 00 грн. (пеня) - 36 480, 51 грн. (кошти, списані відповідачем на сплату комісії за обслуговування основної картки (ТП Розширений +/Розширений ++), розрахунково-касове обслуговування (щомісячно від суми заборгованості на кінець РЦ), плата за користування SMS-інформування, щомісячна комісія за страховий пакет від фінансових ризиків) = 11 995, 20 грн.). Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 100, 00 грн., то вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов?зані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Також, у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі ?Баришевський проти України? від 26 лютого 2015 року, пунктах 34-36 рішення у справі ?Гімайдуліна і інших проти України? від 10 грудня 2009 року, пункті 80 рішення у справі ?Двойних проти України? від 12 жовтня 2006 року, пункті 88 рішення у справі ?Меріт проти України? від 30 березня 2004 року заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі ?Лавентс проти Латвії? від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України. для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ТОВ ?Еліт фінанс? у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію Договору №05-10/23 про надання правничої допомоги від 05 жовтня 2023 року; копію акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 07 березня 2024 року; копію платіжної інструкції №1132 від 07 березня 2024 року на суму 7 100, 00 грн. Надаючи оцінку наведеному в акті №1 приймання-передачі наданих послуг від 07 березня 2024 року, де викладено об`єм виконаних адвокатом робіт та витрачений ним на це час, варто зазначити, що витрачання на аналіз наявних документів у замовника 3 год., є надмірним для фахівця в галузі права, а розумний і реальний час, який був би витрачений на аналіз наявних документів у замовника з врахуванням складності справи, не повинен перевищувати загалом 1 год., що складає 1 000, 00 грн. Також, приймаючи до уваги, що справа про стягнення заборгованості є незначної складності, а отже витрачання 3, 1 год. на підготовку позовної заяви не є співмірним із складністю такої справи та виконаних адвокатом робіт, а тому, час на підготовку відповідних документів та складання позовної заяви про стягнення заборгованості не повинен перевищувати 2 год., що складає 2 000, 00 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок Громовик Є.Ю., є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому, суд прийшов до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню в сумі 4 000, 00 грн. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн.

Outcome: partial