Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Адвокат Бабаскін К.С. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, яка заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 74600 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 07 листопада 2023 року о 10:00 год. у м. Харкові [PERSON] , [INFO] , керуючи вантажним автомобілем МАЗ 533603-220 (державний номер [NUMBER] ), виконуючи трудові обов`язки по вивезенню сміття з дворової території будинку 48 по проспекту Перемоги, рухаючись заднім ходом, не впевнившись в безпечності маневру, скоїв наїзд на припаркований автомобіль KIA SORENTO (державний номерний знак [NUMBER] ), який належить на праві власності Позивачу - [PERSON] , [INFO] . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Надалі, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року по справі № 638/17844/23 [PERSON] , [INFO] , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили 12.12.2023 року. В силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала бо постанова суду, лише в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Фактичні обставини, встановлені вказаною вище постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року по справі № 638/17844/23 є преюдиційними і доведенню не підлягають. Так, третя особа - [PERSON] працює (неофіційно) водієм сміттєвоза у підприємця [PERSON] . 07 листопада 2023 року він виконував свої трудові обов`язки по вивезенню твердих побутових відходів за адресою місцезнаходження ОСББ «Олексіївський-5». Представник позивача зазначає, що згідно з відповіддю ОСББ «Олексіївський-5» від 11.03.2024 року вбачається, що станом на 07 листопада 2023 року за адресою: м. Харків, проспект Перемоги, 48, вивезення твердих побутових відходів (сміття) здійснювалося фізичною особою-підприємцем [PERSON] , на підставі договору № 15/23 про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 01.01.2023 року. Так, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] , дата та номер запису про проведення державної реєстрації № 24800000000151103 від 07.08.2013 року, адреса місцезнаходження: [ADDRESS] , здійснює діяльність: 38.21: «Оброблення та видалення безпечних відходів» (основний); 81.22 «Інша діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів»; 81.29 «Інші види діяльності із прибирання»; 43.31 «Штукатурні роботи»; 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт»; 39.00 «Інша діяльність щодо поводження з відходами»; 38.11 «Збирання безпечних відходів». Таким чином, 07.11.2023 року [PERSON] фактично перебував у трудових відносинах з відповідачем та завдав матеріальної шкоди автомобілю [PERSON] виконуючи трудові обов`язки під час вивезення твердих побутових відходів з території ОСББ «Олексіївський-5». Адвокат Бабаскін К.С. акцентує увагу, що згідно з договором № 080124 від 08 січня 2024 року з технічного обслуговування та ремонту автомобіля (укладеного між ФОП [PERSON] та позивачем), актів виконаних робіт № ЛОТО-400091 від 29.03.2024 року, №\~ЛОТО-400376 від 13.06.2024 року, платіжних інструкцій № 0.0.3588669149.1, №\~0.0.3783954815.1 загальна вартість відновлення автомобіля позивача «KIA SORENTO» (д.н.з. [NUMBER] ) після дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої [PERSON] , який фактично виконував трудові обов`язки та був найманим працівником фізичної-особи підприємця [PERSON] , склала 74600 грн., що, у свою чергу, є сумою завданої матеріальної шкоди майну [PERSON] та яка підлягає відшкодуванню з відповідача Представник позивача, посилаючись на положення ст.ст. 22, 1166, 1172, 1192 ЦК України, звернувся до суду в інтересах [PERSON] із вказаним позовом з матеріальною вимогою про відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди. Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року провадження по справі відкрито у порядку загального позовного провадження. 20 листопада 2024 року представник відповідача адвокат Корольчук Ю.Ю. через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, заперечивши факт причетності [PERSON] (відповідача) до ДТП від 07 листопада 2023 року, а також факт перебування [PERSON] (третьої особи) у трудових відносинах з відповідачем, що, в свою чергу унеможливлює можливість та правову підставу виникнення у відповідача деліктного зобов`язання перед позивачем. Ухвалою суду від 18 грудня 2024 року цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. Представники сторін адвокати Бабаскін К.С. та Корольчук Ю.Ю. відповідно подали заяви про розгляд справи без їх участі та участі сторін, за наявними в матеріалах справи доказами. Технічна фіксація судового розгляду не здійсювалась на підставі положень статті 247 ЦПК України. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, врахувавши позиції сторін, дійшов наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року по справі № 638/17844/23 [PERSON] , [INFO] , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили 12.12.2023 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене вище та відповідно до положення ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року, відповідно до засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка набрала законної сили, відповідно до яких третю особу визнано винуватим у дорожньо-транспортній події. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1191 Цивільного кодексу закріплено, що особа, котра здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за шкоду заподіяну потерпілим особам, у випадку якщо вона керувала автомобілем у зв`язку з виконанням трудових обов`язків.\~ Вказане вище узгоджується з позицією Верховного суду, викладеної у постанові від 05.09.2018 року по справі №534/872/і6-ц, згідно з якою шкода (в тому числі і моральна шкода), спричинена у зв`язку ДТП з вини водія, котрий виконував свої трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить його роботодавцю, відшкодовується саме власником цього автомобіля, а не безпосередньо винним водієм. Крім того, відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто, для того, щоб притягнути до відповідальності юридичну або фізичну особу відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу необхідні дві наступні умови:\~ 1. Винна особа, що заподіяла шкоду повинна працювати у юридичній або фізичної особи на умовах договору; 2. Шкода, що заподіяна у результаті ДТП повинна бути заподіяна лише працівником, що виконує службові (трудові) обов`язки.\~ Службові (трудові) обов`язки, які виконує працівник мають бути передбачені в трудовому договорі, посадовій інструкції. Верховний суд України у своїх правових висновках неодноразово вказував, що на працівника, який за вказівкою роботодавця виконує роботу, що спричинена необхідністю і належить до його компетенції, але не передбачена трудовим договором чи посадовою інструкцією, також поширюється положення ст. 1172 Цивільного кодексу. З системного аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за\~шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував\~трудові обов`язки та\~на відповідній\~правовій підставі\~керував автомобілем,\~що належить\~роботодавцю,\~відшкодовується власником\~(володільцем)\~цього джерела\~підвищеної небезпеки,\~а не\~безпосередньо винним\~водієм. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 листопада 2013 року № 6-108цс13. Напротиріч, зважаючи на правові позиції, викладені у постановах Верховного суду від 05.12.2018 року по справі № 426/16825/16-ц, від 09.01.2019 року по справі №\~654/4218/15-ц, від 25.07.2018 року по справі № 914/820/17, від 15.06 2018 року по справі №\~911/3511/16, суд акцентує увагу, що ключовою умовою для стягнення завданої шкоди з юридичної особи-роботодавця (підставою виникнення деліктного зобов`язання) є наявність трудових відносин, які повинні бути документально підтвердженими. Зважаючи на викладене вище, суд вбачає, що позивачем не доведено наявність трудових правовідносин між відповідачем та третьою особою [PERSON] (безпосереднім винуватцем ДТП). Крім того, суд ставиться критично до посилань позивача на положення статті 837 ЦК України (договір підряду), відповідно до якого одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу, оскільки наявність між відповідачем та третьою особою цивільно-правової угоди не підтверджується матеріалами справи. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справ. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). На підставі вищевикладеного, враховуючи, що позивачем не доведено наявність трудових правовідносин між відповідачем та третьою особою [PERSON] (безпосереднім винуватцем ДТП), суд не вбачає підстав для констатації виникнення у відповідача деліктного зобов`язання, та, як наслідок, задоволення позовних вимог. Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, тому сплачений позивачем судовий збір, а також витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed