Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. Позов мотивувала тим, що між нею та [PERSON] 27 січня 2001 року зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 63. У шлюбі народились: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , яка на день подання позову вже повнолітня. Зазначила, що створити з відповідачем міцну сім`ю вони не змогли, шлюб виявився невдалим. З часом вона зрозуміла, що у неї з чоловіком абсолютно протилежні, психологічно несумісні характери, а також різні погляди на сімейне життя. Дані обставини поступово призвели до втрати її почуттів до чоловіка. З різних сімейних питань вони не можуть дійти згоди. У сім`ї немає порозуміння. Останні 4 місяці вони з відповідачем не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. Шлюб існує формально. Рішення про розірвання шлюбу обдумане та остаточне. Вважає, що термін на примирення є недоцільним. На підставі викладеного просила суд: 1.Розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 27 січня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 63; 2. Витрати пов`язані з розглядом справи покласти на неї, як позивача. У порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Бражник Н.М. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копія зазначеної ухвали направлена на адресу позивачки, яка зазначена у позовній заяві засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта». За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, яка отримана ним особисто - 01 грудня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0610209908665. Позивачка до суду додаткових заяв, пояснень не подавала, відповідач не використав право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із ст. 3 Сімейного Кодексу України (далі - СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 36, 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Стаття 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що між сторонами 27 січня 2001 року зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 63. У шлюбі народились: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , яка на день подання позову вже повнолітня. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] зазначила, що створити з відповідачем міцну сім`ю вони не змогли, шлюб виявився невдалим. З часом вона зрозуміла, що у неї з чоловіком абсолютно протилежні, психологічно несумісні характери, а також різні погляди на сімейне життя. Дані обставини поступово призвели до втрати її почуттів до чоловіка. З різних сімейних питань вони не можуть дійти згоди. У сім`ї немає порозуміння. Останні 4 місяці вони з відповідачем не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. Шлюб існує формально. Рішення про розірвання шлюбу обдумане та остаточне. Вважає, що термін на примирення є недоцільним. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних відносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаємопорозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, дійшов висновку проте, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не заявляла вимогу щодо відновлення прізвища. Відтак, враховуючи, що питання про вибір прізвища після розірвання шлюбу залежить від волевиявлення особи, яка його змінила, у зв`язку з реєстрацією шлюбу, за відсутністю відповідного клопотання, суд не може вирішувати таке питання у цій справі.

Outcome: approved