Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати за позивачем, як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] . На день своєї смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із відповідачем по справі - [PERSON] . За свого життя [PERSON] склала заповіт, у відповідності до якого усе своє майно та усе те що буде їй належати, остання заповіла [PERSON] . До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право власності на частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло N?2-520 від 17 травня 1993 року. Так, всю спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець за заповітом прийняла [PERSON] , яка своєчасно звернулася до Першої чернігівської державної нотаріальної контори, де і було заведено спадкову справу N?693/2003. [INFO] померла [PERSON] . На день своєї смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За свого життя [PERSON] склала заповіт, у відповідності до якого усе своє майно та усе те що буде їй належати, остання заповіла позивачу по справі - [PERSON] . До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право власності на частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яку в свою чергу успадкувала за заповітом після смерті [PERSON] , яка належала останній на підставі свідоцтва про право власності на житло N?2-520 від 17 травня 1993 року. Так, після смерті [PERSON] , всю спадщину, як спадкоємець за заповітом прийняв позивач по справі - [PERSON] , яка своєчасно звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В., в якого і була заведена спадкова справа N?50/2023. Інші спадкоємці до майна померлого спадкодавця за законом або заповітом відсутні. Проте, постановою приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. N?215/02-31 від 08 березня 2024 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв?язку з тим, що спадкоємець не зміг надати оригіналу правовстановлюючого документу на це спадкове майно. Як вбачається із інформаційної довідки ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного БТ» N?5569 від 05 березня 2024 року, що відповідачу по справі - [PERSON] та померлому спадкодавцю - [PERSON] в рівних частинах належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло N?2-520 від 17 травня 1993 року. Як відомо стороні позивача, правовстановлюючий документ на спадкове майно на даний час находиться у відповідача по справі, у зв?язку з чим, 12 березня 2024 року представником позивача було підготовлено та направлено рекомендованим поштовим відправленням на адресу відповідача - [PERSON] , лист щодо позасудового врегулювання спору, просив в строк до 01 квітня 2024 року надати позивачу або його представнику свідоцтво про право власності на житло N?2-520 від 17 травня 1993 року, виданого на ім?я [PERSON] , на частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Проте, лист повернувся представнику позивача, у зв`язку із закінченням терміну зберігання, враховуючи відсутність у позивача правовстановлюючого документа на спадкове майно, останній змушений звернутись до суду з даним позовом. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та просить визнати за собою право на частку у спільній приватній власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , котра померла [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло N? [NUMBER] від 17 травня 1993 року [PERSON] разом із нині покійною [PERSON] набув в рівних частинах (по 1/2 часток) у спільну приватну власність шляхом безоплатної приватизації. При цьому із 23 червня 2003 року, з дня смерті [PERSON] , лише він, а з 4 липня 2006 року разом зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] , безперешкодно, відкрито і добросовісно володіє та користується указаною квартирою, в томі числі і набутою у власність частиною [PERSON] . Жодна особа, зокрема, і [PERSON] , яка померла [INFO] , ніколи не була зареєстрована і не проживала у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Так само жодна особа не заявляла будь-яких речових прав на таку квартиру, не встановлювала ніяких умов на використання квартири, не пред?являла щодо квартири вимог до [PERSON] . Аж до пред?явлення відповідного позову [PERSON] . Тобто, за повних 20 (двадцять) років і 9 (дев`ять) місяців, [PERSON] , крім добросовісного, відкритого і безперешкодного володіння спірною квартирою, ще й одноособового у повному обсязі виконував обов`язки її утримання і управління, що підтверджується випискою з особового рахунку [NUMBER] та договорами на житлово-комунальні послуги. У свою чергу, [PERSON] до дня своєї смерті ( [INFO] ) і з дня смерті [PERSON] ( [INFO] ) до володіння та користування спірною квартирою без жодних на те підстав не приступила, не оформлювала свої права на квартиру, не заявляла їх, своїх обов`язків як потенційний співвласник не виконувала по відношенню до спірної квартири, хоч і знала про її існування. Посилаючись на ч. 1 ст. 344 ЦК України зазначає, що за набувальною давністю до [PERSON] перейшла частка у праві спільної приватної власності на спірну квартиру, що належала [PERSON] . Представник відповідача за зустрічним позовом подав відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав та предмету позову. Представник позивача за зустрічним позовом подав відповідь на відзив та зазначив, що правова природа та суть набувальної давності передбачає лише перехід права приватної власності на майно від однієї особи до іншої за певних умов, визначених ст. 344 ЦК України. В судове засідання учасники справи не з`явились, від представників позивача та відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, представник позивача первісний позов підтримує, проти зустрічного заперечує, представник відповідача зустрічний позов підтримує, проти первісного позову заперечує. Від приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , повторно виданим 27 червня 2003 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського обласного управління юстиції, актовий запис N?1856 (а.с. 14). На день своєї смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із відповідачем по справі - [PERSON] , що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради N?104326 від 06 жовтня 2023 року (а.с. 15). За свого життя [PERSON] склала заповіт, у відповідності до якого усе своє майно та усе те що буде їй належати, остання заповіла [PERSON] , який 18 червня 2003 року було посвідчено держаним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори, реєстровий N?2-3449 (а.с. 16). Як вбачається із інформаційної довідки ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного БТІ» N?5569 від 05 березня 2024 року, що відповідачу по справі - [PERSON] та померлому спадкодавцю - [PERSON] в рівних частинах належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло N?2-520 від 17 травня 1993 року. До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право власності на частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло N?2-520 від 17 травня 1993 року. Згідно копії спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] на підставі заповіту спадщину прийняла [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , виданим 03 квітня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис N?955 (а.с. 17). На день своєї смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради N?2562 від 21 квітня 2023 року (а.с. 18). За свого життя [PERSON] склала заповіт, у відповідності до якого усе своє майно та усе те що буде їй належати, остання заповіла [PERSON] , який 05 січня 2023 року було посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В., реєстровий N?60. (а.с. 19). До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право власності на частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яку в свою чергу успадкувала за заповітом після смерті [PERSON] , яка належала останній на підставі свідоцтва про право власності на житло N?2-520 від 17 травня 1993 року. Постановою приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. N?215/02-31 від 08 березня 2024 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв?язку з тим, що спадкоємець не зміг надати оригіналу правовстановлюючого документу на це спадкове майно. Як вбачається із інформаційної довідки ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного БТ» N?5569 від 05 березня 2024 року, що відповідачу по справі - [PERSON] та померлому спадкодавцю - [PERSON] в рівних частинах належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло N?2-520 від 17 травня 1993 року. Відповідно до довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні від 08.05.2024 №3212 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.ст.13, 41, 47 Конституції України кожному гарантується реалізація права власності і його захист та непорушність. Кожен має право на житло. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦК України надає власнику майна право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У відповідності до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Приписами ст.ст.1216, 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2 ст.1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов?язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї. Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У зустрічному позові [PERSON] наполягав на тому, що має право на 1/2 частки від спірної квартири в порядку набувальної давності, згідно зі ст. 344 ЦК України. Проте, з вказаною позицією позивача за зустрічним позовом суд погодитись на може, оскільки [PERSON] не доведено правомірності визнання за ним як володільцем спірного нерухомого майна, права власності за набувальною давністю. У статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 зроблено висновок, що "умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном". За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що немає підстав для набуття права власності на вказане майно відповідно до статті 344 ЦК України, таким чином, у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК). З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності суд вважає, що первісні позовні вимоги позивача [PERSON] , як спадкоємиці за заповітом після смерті [PERSON] , підлягають задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] слід залишити без задоволення, за недоведеністю. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи між [PERSON] та [PERSON] 08 березня 2024 року укладено договір про надання правової (правничої) допомоги. На підтвердження оплати витрат на правову допомогу представником позивача надано: оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру від 01.04.2024 про сплату 6400 грн. та акт-розрахунок судових витрат. У відповідності до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені витрати на правничу допомогу. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved