Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У грудні 2024 року\~Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС»\~(далі \~ТОВ «СВЕА ФІНАНС») звернулося до суду з позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 02 листопада 2020 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Z76.00208.007136550, відповідно до умов якого, відповідачу надано кредит у розмірі 23 800,00 грн для власних потреб, строком на 36 місяців. 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна») було укладено договір факторингу № 01.02-31/23, у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників, згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № Z76.00208.007136550 від 02 листопада 2020 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» складає 40 747,42 грн, з них: заборгованість за основним боргом 18 717,60 грн; заборгованість за відсотками 4\~146,60 грн; заборгованість за іншими процентними платежами - 17 883,32 грн. Всупереч умов кредитного договору, відповідач не здійснила своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання. З урахуванням викладеного, позивач\~просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надала, своєї позиції щодо позову суду не повідомила. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності та зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подала, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі 02 січня 2025 року ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. 30 січня 2025 року Гощанським районним судом Рівненської області постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом установлено, що 02 листопада 2020 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування № Z76.00208.007136550, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 23\~800,00 грн строком на 36 місяців, зі сплатою процентів за ставкою 9,99% річних, яка є змінюваною. Згідно з паспортом споживчого кредиту відповідач ознайомилася з інформацією про умови кредитування, вартість кредиту та графіком щомісячних платежів, що стверджується її підписом. Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит доведено до відома відповідача інформацію про загальну вартість кредиту, реальну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом, детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту (02 листопада 2023 року), таблиця підписана відповідачем особисто. На виконання умов вищевказаного договору АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, що підтверджується ордером-розпорядженням про видачу кредиту № 1 від 02 листопада 2020 року, ордером-розпорядженням про сплату страхового платежу № 2 від 02 листопада 2020 року. Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором Z76.00208.007136550 від 02 листопада 2020 року, станом на 25 липня 2023 року заборгованість відповідача перед АТ «Ідея Банк» становила: заборгованість за основним боргом 18\~717,60 грн, заборгованість за відсотками 4 146,50 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 17 883,32 грн, а всього 40 747,42 грн. Рішенням єдиного учасника ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» № 1 від 25 березня 2024 року вирішено змінити найменування товариства, а саме: з ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» на ТОВ «СВЕА ФІНАНС». 25 липня 2024 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна») укладено Договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі Боржників. Проведення оплати згідно договору факторингу підтверджено платіжною інструкцією № 9217 від 26 липня 2023 року на загальну суму 11 963 508 грн. Також, між сторонами договору факторингу від 25 липня 2023 року було підписано акт приймання-передачі Реєстру боржників та акт повернення права вимоги. За зазначеним договором факторину ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю до [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за договором Z76.00208.007136550 від 02 листопада 2020 року та складено три реєстри боржників: реєстр боржників № 1, реєстр боржників № 2 і реєстр боржників № 3. Відповідно до витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу №01.02-31/23 від 25 липня 2023 року ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором Z76.00208.007136550 від 02 листопада 2020 року, загальний розмір заборгованості 40\~747, 42 грн, з яких: 18\~717, 60 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 4\~146, 50 грн - заборгованість за відсотками, 17 883,32 грн заборгованість за комісіями. Зі змісту виписки по рахунку [PERSON] по кредиту № Z76.00208.007136550 від 02 листопада 2020 року за період з 02 листопада 2020 року по 25 липня 2023 року встановлено, що відповідач 02 листопада 2020 року отримала кредит в сумі 23\~800,00 грн, після чого неодноразово вносила кошти для погашення кредитної заборгованості, зокрема, востаннє 05 травня 2021 року у розмірі 1568, 00 грн. Позивач, вказуючи на ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань і непогашення заборгованості за договором, що є порушенням його законних прав та інтересів, звернувся до суду за захистом таких з позовом про стягнення такої заборгованості. Мотиви з\~яких виходив\~суд та\~застосовані норми\~права Згідно п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою\~статті 205 ЦК України\~визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі\~ст. 1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до\~ст. 1082 ЦК України\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. З наданих та досліджених судом доказів убачається, що відповідач 02 листопада 2020 року уклала кредитний договір з первісним кредитором, за яким отримала грошові кошти у кредит, користувалася ними, однак у строки встановлені договором їх не повернула, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за нею, яка на підставі договору факторингу була відступлена позивачу. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, суд, зважаючи на те, що позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та проценти, на що він розраховував при укладенні означеного попередньо договору, дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу за основним боргом у розмірі 18 717,60 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 4\~146, 50 грн необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 22 864,10 грн. Прийшовши такого висновку, суд зауважує, що протягом розгляду цивільної справи відповідач, з огляду на вимоги ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не скористалася своїми процесуальними правами та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов`язань за укладеним договором та оспорення розміру заборгованості, а відтак несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням відповідних процесуальних дій. Що стосується стягнення з відповідача заборгованості за іншими процентними платежами в сумі 17\~883,32 грн. Судом під\~час дослідження\~наданих доказів\~не було\~встановлено погодження\~між кредитодавцем\~та відповідачем\~«інших процентних платежів», їх розмір та порядок нарахування і сплати. Водночас, саме така сума 17\~883,32 грн зазначена як заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями у розрахунку кредитодавця. Відповідно до п. 1.5 договору кредиту та страхування № Z76.00208.007136550 під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і введення рахунку, сплачуються згідно діючих тарифів банку. Згідно з п. 4 вказаного вище договору сторони дійшли згоди про те, що в додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору, викладено: детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки; графік платежів з поверненням кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за договором. Відповідно до п. 5 додатку № 1 до кредитного договору (паспорту споживчого кредиту) позичальник змушений сплачувати банку «Плату за обслуговування кредитної заборгованості» щомісячно від початкової суми кредиту. За положеннями абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Враховуючи наведені правові висновки, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні нарахованих і несплачених комісій, оскільки такі вимоги є необґрунтованими. При цьому банк не мав права встановлювати до кредитного договору щомісячну комісію за обслуговування кредиту, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Розподіл судових витрат Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1359,04 грн судового збору, що є пропорційним розміру задоволених вимог.

Outcome: partial