Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. Позивач звернулась\~до суду\~із позовом,\~в якому\~просить встановити\~факт,\~що її мати - [PERSON] , яка померла [INFO] , є донькою [PERSON] , а також визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері. В обґрунтування заяви вказує, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина. Заявниця у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надано документи, що підтверджують родинні відносини між померлими [PERSON] та [PERSON] та відсутності правовстановлюючих документів на 1/5 частку житлового будинку, яка належала померлій матері [PERSON] , спадкоємцем якої є [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. З наведених підстав позивач для оформлення спадщини просить суд встановити факт родинних відносин між ними та визнати за нею право власності на спадкове майно. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судове засідання позивач не з`явилась, від її представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача - територіальної громади в особі Запорізької міської ради, будучи повідомленим належним чином, в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечень не надали. ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ. Ухвалою судді від 02.10.2024 р. за цим позовом відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання, витребувано копії спадкових справ. Ухвалою суду від 25.11.2024 року по справі проведено підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 05.11.2022 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Дніпро). Після її смерті відкрилась спадщина на 1/5 частку житлового будинку [ADDRESS] , яка належала матері [PERSON] - [PERSON] і була прийнята [PERSON] в порядку спадкування після смерті матері, яка померла [INFO] . Позивачка є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] . Шлюб між померлою [PERSON] та батьком позивачки [PERSON] було розірвано 10.06.1982 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 10.06.1982 року. Інших дітей, крім позивачки, померла [PERSON] не мала. [PERSON] своєчасно звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кушніренко О.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Нотаріусом було заведено спадкову справу № 30/2022. Постановою нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кушніренко О.Г. від 18.06.2024 року відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину з причин не підтвердження родинного зв`язку між померлими [PERSON] та [PERSON] та відсутності правовстановлюючих документів на 1/5 частку житлового будинку, яка належала померлій матері [PERSON] , спадкоємцем якої є [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м.Запоріжжя. Після її смерті [PERSON] [INFO] , тобто в установлений законом строк, звернулась до Шостої запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, було відкрито спадкову справу № 579 за 1996 рік, але свідоцтво про право на спадщину з невідомих причин [PERSON] не отримала. Таким чином, до складу спадщини після смерті [PERSON] входить частка житлового будинку, яка належала померлій [PERSON] та була прийнята в порядку спадкування [PERSON] . З наданих [PERSON] документів вбачається, що вона є донькою [PERSON] нік [PERSON] . Так, Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.12.1953 року, актовий запис №42, [PERSON] , яка народилась [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] . Зміна прізвища з [PERSON] на [PERSON] підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00012567243 від 08.08.2013 року, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Зміна прізвища з [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу з [PERSON] та свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] від 30.12.1983 року, виданим Орджонікідзевським відділом РАЦС м.Запоріжжя. Але підтвердити той факт, що [PERSON] є донькою [PERSON] , виявилося неможливим. Відповідно до свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , від 16.11.1953 року, дошлюбне прізвище [PERSON] було « [PERSON] ». Свідоцтво про народження [PERSON] відсутнє. Відповідно до архівного витягу вих.№01-32/Б-1934/1 від 04.09.2013 року, виданого Державним архівом Запорізької області Запорізької обласної державної адміністрації Запис акту про народження « [PERSON] », народилась [INFO] , актовий запис №* - де «*» означає «текст пошкоджено», батьки [PERSON] та [PERSON] ». Як вбачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 26.02.1958 року, між [PERSON] , 1905 року народження та « [PERSON] » ( рос.мовою), 1909 року народження, укладено шлюб, що підтверджує зміну прізвища [PERSON] на [PERSON] . Однак невідповідність зазначення по-батькові матері в архівному витягу про народження [PERSON] та відсутність відомостей про її рік народження не дозволяють документально підтвердити, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] . \~ \~ \~ \~ Проте, з матеріалів справи можна прослідкувати ланцюг, згідно якого померла [PERSON] , є донькою [PERSON] . З постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вбачається, що перешкодою для оформлення спадщини, крім відсутності підтвердження родинного зв`язку, є відсутність правовстановлюючих документів на 1/5 частку домоволодіння за адресою [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , спадкоємцем якої є [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 395497534 від 18.09.2024 року, відомості про реєстрацію права власності [PERSON] на 1/5 частину будинку за адресою [ADDRESS] відсутні. З рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 08.11.2013 року вбачається, шо відображена в інформаційній довідці 1/5 частка є власністю [PERSON] та не пов`язана з [PERSON] або [PERSON] . Як вбачається із свідоцтва про право особистої власності на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] , виданого Запорізьким МКГ 07.04.1964 р., (мовою оригіналу): «одна пятая часть домовладения, расположенное в [ADDRESS] действительно принадлежит [PERSON] ». Але, згідно відповіді ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 20.02.2024 р. № 1075 на запит нотаріуса, «встановлено, що 1/5 частина житлового будинку була зареєстрована на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Запорізьким МКГ 07.04.1964 р., про що було зроблено запис в реєстровій книзі № 41 під реєстровим № 8308. В матеріалах інвентаризаційної справи на житловий будинок [ADDRESS] зазначений документ не міститься.» Таким чином, в реєстраційному запису БТІ відсутні відомості про власника зазначеної частини будинку. В той же час, до зазначеної відповіді ТОВ «ЗМБТІ» долучено копію рішення виконкому Запорізької міської Ради депутатів трудящих № 166 від 02.04.1964 року, згідно якого (мова оригіналу):« 1. Оформить право собственности за гр-кой [PERSON] 1/5 часть на домовладение, расположенное по [ADDRESS] . 2. Заведующему горкоммунхозом выдать гр-ке [PERSON] свидетельство о праве собственности в соответствии с п.10 инструкции МЮ и Госплана СМ УССР от 29 июля 1959 года». Також до відповіді долучено (мовою оригіналу): «Заключение о регистрации домовладения» по [ADDRESS] , згідно якого «домовладение подлежит регистрации на праве личной собственности за [PERSON] - 1/5», та (мова оригіналу) «Справка о принадлежности строений домовладения [ADDRESS] , зарегистрированных инвентаризационным бюро в реестровой книге домовадений [ADDRESS] », з якої вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/5 частину на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння, видане Запорізьким ГКХ 07.04.1964 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.08.1955 року та листа Державного архіву Запорізької області від 04.09.2013 р. № 01-32/Б-1935/1.2 вбачається, що « [PERSON] » - дівоче прізвище [PERSON] , було змінено на « [PERSON] » при реєстрації шлюбу з [PERSON] в 1929 році. Таким чином, сукупністю вищезазначених документів підтверджується наявність у [PERSON] права власності на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] . V. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Зі змісту роз`яснень, наданих судам у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить установити та з якою метою і причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. У судовому засіданні було з`ясовано, що встановлення даного факту потрібно позивачу для прийняття спадщини. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтями 1261 та 1262 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Підпунктами 4.2, 4.14, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Надані позивачем до суду докази у сукупності дають можливість встановити, що померла [PERSON] [INFO] , є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . Про встановлення факту родинних відносин відповідач не заперечував. Що стосується позовних вимог позивача про визнання права власності на спадкове майно, суд зазначає наступне. Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягає використанню національними судами України як джерело права. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Онерільдіс проти Туреччини» Європейський суд з прав людини визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1261 ЦК України, позивачка є спадкоємицею першої черги. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). В матеріалах спадкової справи № 3-\\2022 від 23.11.2022 мається заява [PERSON] , з якою вона, в строк, передбачений ст.1270 ЦК України звернулась до приватного нотаріуса про прийняття спадщини за законом, як спадкоємець першої черги після смерті матері [PERSON] . Тобто [PERSON] важається такою, що прийняла спадщину після померлої [PERSON] . В свою чергу, згідно спадкової справи № 579 від 13.09.1996, [PERSON] в строк, передбачений ст.1270 ЦК України, звернулась до Шостої запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері- [PERSON] , але свідоцтво про право на спадщину з невідомих причин [PERSON] не отримала. Тобто [PERSON] важається такою, що прийняла спадщину після померлої [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З огляду на вищевикладене, у зв`язку з тим, що на даний час позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво на право власності по закону, в зв`язку з відмовою нотаріуса, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом є законними та обґрунтованими. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин, враховуючи викладене вище, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, приймаючи до уваги відсутність заперечень з боку відповідача, суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved