Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

У липні 2023 року Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на його утримання у розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачами батьківських обов`язків. Позивач вказує, що 29 березня 2023 року до відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшла усна інформація від представників відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області про малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який можливо постраждав від домашнього насильства. При огляді педіатром КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» на тілі малолітньої дитини було виявлено багато синців та подряпин. Зі слів матері 28 березня 2023 року хлопчик сильно плакав, мати не могла його заспокоїти і тому щипала дитину за тіло, внаслідок чого навколо пупка малолітнього та на бокових поверхнях живота було виявлено численні синці та подряпини, а на шкірі спини - численні подряпини. За результатами опрацювання даного повідомлення членами комісії було складено Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини та прийнято рішення про направлення дитини до КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізької обласної ради на обстеження та лікування. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району було негайно відібрано малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] та батька [PERSON] , які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки та своїми діями, способом життя створюють загрозу життю та здоров`ю малолітньої дитини. Згідно з листом КНП «Міська дитяча лікарня № 5» малолітнього [PERSON] переведено до відділення анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Міська дитяча лікарня № 5». За інформацією Відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області [PERSON] за 2023 рік двічі притягалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків та «домашнє насилля», де постраждала особа - її малолітній син [PERSON] . Як вказує позивач, 30 березня 2023 року на засіданні комісії із захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району (протокол № 8), було прийняте рішення про негайне відібрання дитини та доручено підготувати матеріали для звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] . Позивач зазначає, що на день звернення з позовом до суду від батьків дитини не надходило будь-яких заяв щодо повернення дитини в родину, ніхто не цікавиться долею дитини, її станом здоров`я. Таким чином, на переконання позивача, зазначені вище факти, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме ухилення від виконання батьками своїх батьківських обов`язків і така поведінка суперечить інтересам дитини, а тому наявні передумови для позбавлення їх батьківських прав. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 липня 2023 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 21 вересня 2023 року, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради. 21 вересня 2023 року підготовче засідання відкладено на 25 жовтня 2023 року. 25 жовтня 2023 року у підготовчому засіданні представник відповідача-1 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову та посилався на те, що відповідач заперечує проти позову про позбавлення батьківських прав, що свідчить про її інтерес до дитини, а позовна заява та додані до неї матеріали не містять обґрунтованих та безперечних доказів того, що батьки дитини злісно, навмисно та постійно не виконують батьківських обов`язків. Представник відповідача-1 зазначає, що згідно з наявним в матеріалах справи Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 29 березня 2023 року у розділі III «Стан дитини на момент виявлення» зазначено про наявність у дитини певних тілесних ушкоджень, природу появи яких матір дитини [PERSON] пояснила, інші розділи Акту містять відповіді «НІ» на кожний з зазначених підпунктів та відсутні коментарі спеціаліста в цих Розділах Акту. Незважаючи на це, у заключному розділі Акту «Результати проведення оцінки рівня безпеки дитини» у підпункті 1 в категоричній формі зазначено, що рівень небезпеки дитини відмічений як «небезпечний», який передбачає необхідність вжиття негайних дій у межах сім`ї, зокрема проведенню оцінювання потреб дитини та сім`ї. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 30 березня 2023 року вирішено негайно відібрати малолітню дитину від батьків та тимчасово влаштувати до КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізької обласної ради і на цей час батьки дитини не знають, де знаходиться їхній син, так як у КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізької обласної ради він відсутній, шляхом багаточисельних телефонних дзвінків до даного закладу, [PERSON] не вдалося з`ясувати де знаходиться її син. 25 жовтня 2023 року підготовче засідання відкладено на 15 листопада 2023 року. 15 листопада 2023 року підготовче засідання відкладено на 20 грудня 2023 року. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06 лютого 2024 року. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06 лютого 2024 року відкладено розгляд справи на 20 березня 2024 року та зобов`язано КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради надати письмові пояснення щодо місця перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] станом на дату надання пояснень, інформацію щодо звернень батьків дитини до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради та відомості щодо стану здоров`я дитини. 18 березня 2024 року КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради повідомило, що малолітній [PERSON] у Будинок дитини « Сонечко » влаштований 30 червня 2023 року . Третя особа пояснила, що на виконання наказу Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації від 27 червня 2023 року № 823/в-с «Про організацію евакуації дітей» відповідно до наказу КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» від 29 червня 2023 року № 81 «Про супровід дітей з метою евакуації до Львівської області» для забезпечення максимально можливої безпеки дітей, які позбавлені батьківського піклування та знаходяться в КУ. 30 червня 2023 року [PERSON] евакуйований у Львівську область та з 01 липня 2023 року тимчасово влаштований в КНП «Львівський обласний спеціалізований будинок дитини «Мальви», де станом на 13 березня 2024 року перебуває з діагнозом: спастичний тетрапарез (внаслідок черепно-мозкової травми); тугоподвижність суглоба не класифікована в інших рубриках; плоско-вальгусні стопи; рахіт активний; часткова атрофія дисків зорових нервів обох очей; розбіжна косоокість; міопія слабкого ступеня обох очей; реконвалісцент перенесеної госпітальної дольової правобічної пневмонії (березень 2023 року), вторинного гнійного менінгіту (березень 2023 року). Дитина з інвалідністю підгрупи «А». За період перебування [PERSON] з 30 червня 2023 року по цей час батьки свого сина не відвідали жодного разу, умовами проживання, станом здоров`я, нагальними потребами дитини не цікавилися, матеріально сина не підтримували, усних чи письмових запитів щодо подальшої долі дитини від батьків або ж інших зацікавлених осіб на адресу Будинку дитини не надходило. 20 березня 2024 року розгляд справи відкладено на 24 квітня 2024 року. Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року витребувано у Слідчого відділу ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області висновок судово-медичної експертизи відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , яка проводиться в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42023082030000011 від 11.05.2023 за ч. 1 ст. 127 КК України. 22 травня 2024 року до суду надійшли витребувані документи. 05 липня 2024 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з відсутністю електропостачання будівлі Дарницького районного суду міста Києва. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Олександрійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 14 грудня 2022 року. Згідно з Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини, складеним відділом по Шевченківському району Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, фактично догляд за дитиною здійснює мати дитини [PERSON] , згідно з поясненнями матері 28 березня 2023 хлопчик сильно плакав, вона не могла його заспокоїти і тому щипала за тіло дитину, внаслідок чого, навколо пупка малолітнього та на бокових поверхнях живота було виявлено численні синці та подряпини, а на шкірі спини - численні подряпини. За результатами проведення оцінки рівень безпеки дитини визначено як «небезпечний». Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 30 березня 2023 року № 140р вирішено негайно відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] та батька [PERSON] та тимчасово влаштувати малолітнього [PERSON] до КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізької обласної ради. Згідно з листом КНП «Міська дитяча лікарня № 5» Запорізької міської ради від 03 квітня 2023 року № 02-13/356 малолітнього [PERSON] переведено до відділення анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Міська дитяча лікарня № 5». Листом від 04 травня 2023 року № 723/01-02-07 КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізької обласної ради повідомило, що [PERSON] був доставлений до приймального відділення лікарні 29 березня 2023 року у супроводі представників патрульної поліції. На прийомі у лікаря педіатра КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» під час огляду дитини лікарем зафіксовані тілесні ушкодження: на шкірі навколо пупка, бокових поверхнях живота та обличчі численні синці, подряпини. На час госпіталізації стан дитини важкий за рахунок неврологічної симптоматики. 31 березня 2023 року у зв`язку з позитивним ПЛР тестом на COVID-19 дитина переведена на лікування до КНП «Міська дитяча лікарня № 5», де знаходилась до 12 квітня 2023 року з діагнозом: COVID-19 - гостра респіраторна хвороба. З 12 квітня 2023 року дитина проходить обстеження та лікування у педіатричному відділенні для дітей грудного віку Лікарні по теперішній час з діагнозом: змішана замісна гідроцефалія, кістозно-ліозні зміни обох півкуль, як наслідок важкої черепно-мозкової травми, судомний синдром. Лікарня також повідомила, що за час знаходження у педіатричному відділенні для дітей грудного віку дитиною [PERSON] та його станом здоров`я ніхто не цікавився в усній та письмовій формі особисто та засобами зв`язку, ніхто не відвідував, допомогу не надавав. Згідно з інформацією Відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області від 03 квітня 2023 року № 2342/48/01/03-2023 [PERSON] , [INFO] , за 2023 рік двічі притягалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків та «домашнє насилля», де постраждалою особою є її малолітній син [PERSON] . З загальнодоступних відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, доступ до яких є у суду, вбачається, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебували - справа № 336/3273/23 про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , [INFO] , за частиною першою статті 173-2 КУпАП, а саме про те, що 29 березня 2023 року близько 22 години 00 хвилин за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] умисно вчинила насильницькі дії щодо свого сина [PERSON] , [INFO] , чим спричинила йому фізичну та психологічну біль. У цій справі постановою суду від 04 травня 2023 року провадження в справі було закрито у зв`язку із передачею матеріалів прокурору; - справа № 336/1566/23 про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , [INFO] , за частиною першою статті 184 КУпАП, за виявленим фактом невиконання обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який виявився в тому, що останній 27 січня 2023 року о 22-00 годині по [ADDRESS] , залишився на дивані і в результаті впав і отримав травми ЗЧМТ, забиття головного мозку, менінгіт, судомний синдром. У цій справі постановою суду від 04 квітня 2023 року провадження в справі було закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення. 18 березня 2024 року КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради повідомило, що малолітній [PERSON] у Будинок дитини « Сонечко » був влаштований 30 червня 2023 року згідно з направленням Служби у справах дітей Запорізької міської ради від 25 травня 2023 року та в подальшому для забезпечення максимально можливої безпеки дітей, які позбавлені батьківського піклування, 30 червня 2023 року був евакуйований у Львівську область та з 01 липня 2023 року тимчасово влаштований в КНП «Львівський обласний спеціалізований будинок дитини «Мальви», де станом на 13 березня 2024 року перебуває з діагнозом: спастичний тетрапарез (внаслідок черепно-мозкової травми); тугоподвижність суглоба не класифікована в інших рубриках; плоско-вальгусні стопи; рахіт активний; часткова атрофія дисків зорових нервів обох очей; розбіжна косоокість; міопія слабкого ступеня обох очей; реконвалісцент перенесеної госпітальної дольової правобічної пневмонії (березень 2023 року), вторинного гнійного менінгіту (березень 2023 року). Дитина з інвалідністю підгрупи «А». Згідно з поясненнями третьої особи за період перебування [PERSON] з 30 червня 2023 року по цей час батьки свого сина не відвідали жодного разу, умовами проживання, станом здоров`я, нагальними потребами дитини не цікавилися, матеріально сина не підтримували, усних чи письмових запитів щодо подальшої долі дитини від батьків або ж інших зацікавлених осіб на адресу Будинку дитини не надходило. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2267/23 КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Лікарні у період з 04 по 17 квітня 2023 року, виписана з відділенні у супроводі чоловіка та свекра, в задовільному стані, корила себе за скоєний вчинок, свою провину визнавала, хотіла скоріше виписатися щоб бути поруч з дитиною Згідно із Висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, пунктами 6, 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Як визначено статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідач-1, вважає, що її заперечення проти позову свідчить про її інтерес до дитини. Суд відхиляє такі доводи відповідача-1, оскільки, як слідує з листа КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізької обласної ради за час знаходження дитини у педіатричному відділенні для дітей грудного віку після його відібрання у батьків дитиною та його станом здоров`я ніхто не цікавився в усній та письмовій формі особисто та засобами зв`язку, ніхто не відвідував, допомогу не надавав. Так само Комунальна установа «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради повідомила, що за період перебування [PERSON] в установі батьки свого сина не відвідали жодного разу, умовами проживання, станом здоров`я, нагальними потребами дитини не цікавилися, матеріально сина не підтримували, усних чи письмових запитів щодо подальшої долі дитини від батьків або ж інших зацікавлених осіб на адресу Будинку дитини не надходило. Заперечення відповідача-1, що батьки дитини не знають, де знаходиться їхній син, і [PERSON] не вдалося з`ясувати його місце перебування суд також відхиляє, оскільки відповідачами не надано жодних доказів вжиття ним будь-яких заходів щодо розшуку дитини, що також спростовує твердження відповідача-1 про інтерес батьків до дитини. Належних і достатніх доказів, що у цей період вони вчиняли дії щодо забезпечення дитини харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, спілкувалися з нею відповідачі не надали, а з огляду на стан здоров`я дитини після його відібрання від батьків дає підстави для висновку, що такі обов`язки виконувалися батьками неналежно. Така бездіяльність відповідачів та невчинення ними дій щодо зміни своєї поведінки щодо дитини свідчить про їх ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина. Оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, не піклуються про її фізичний розвиток, здоров`я, лікування, не виявляли інтересу до дитини після її відібрання, а тому вимоги позивача про позбавлення відповідачів батьківських прав є доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Суд вважає, що за обставинами цієї справи позбавлення батьківських прав відповідачів відповідатиме інтересам дитини та буде спрямовано насамперед на захист інтересів дитини на її життя у безпечному середовищі і є засобом стимулювання відповідачів до належного виконання ними своїх обов`язків, які в разі зміни свого ставлення до дитини та своїх батьківських обов`язків, матимуть змогу звернутися до суду з відповідним позовом та поновити свої батьківські права. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою статті 166 ЧК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Як передбачено частиною другою статті 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до статті 8, частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Як слідує з матеріалів справи дитина перебуває під наглядом та на утриманні Комунальна установа «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, куди була влаштована 30 червня 2023 року згідно з направленням Служби у справах дітей Запорізької міської ради, відповідачі участі в утриманні дитини не беруть, матеріальної допомоги їй не надають. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріали справи не містять жодних відомостей про доходи відповідачів. Водночас, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. При цьому згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із позовною заявою позивач просить стягнути аліменти у частці від доходів відповідачів та до досягнення дитиною повноліття. Водночас, як визначено частиною першою статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки дитина перебуває на утриманні Комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, а відповідачі є його батьками, на них покладено однаковий обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд вважає наявними правові підстави для стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини. Як зазначалося, позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідачів на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів їх заробітку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, вважаючи, що такий розмір аліментів відповідатиме інтересам і потребам дитини. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зважаючи на вік дитини, стан її здоров`я і потребу у догляді та лікуванні, те, що відповідачі за віком є працездатними, відомостей про стан їх здоров`я та наявність на їх утриманні інших осіб матеріали справи не містять, суд вважає можливим стягувати з відповідачів на утримання дитини аліменти у розмірі по 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений.

Outcome: approved