Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

[PERSON] (далі Позивачка) 05 серпня 2021 року звернулась до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (далі Відповідач 1) та [PERSON] (далі Відповідач 2) про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 25 квітня 2016 року в м. Коломия між Позивачкою та Відповідачем 1 укладено договір позики грошових коштів в інтересах сім`ї для придбання квартири. Згідно умов договору Позивачкою надано Відповідачу 1 у тимчасове користування (позику) грошові кошти в сумі 619 950 грн. 53 коп., що становить еквівалент 25 000 доларів США по курсу НБУ на день позики, виключно для купівлі (придбання) в інтересах сім`ї двокімнатної житлової квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 63,5 кв.м., про що останнім видано в присутності трьох свідків письмову розписку. Відповідачами кошти позичені для придбання квартири, тому вони несуть спільну відповідальність за борговими зобов`язаннями. Договором також передбачено сплату процентів за користування грошовими коштами, одноразову суму в розмірі 5000 доларів США. Строк виконання зобов`язань визначено 30 днів з0 моменту пред`явлення позикодавцем вимоги до позичальника про повернення суми грошових коштів позики та процентів за користування цією позикою в інтересах сім`ї для купівлі квартири. Позивачкою 02 листопада 2020 року пред`явлено Відповідачу 1 вимогу про повернення отриманих коштів в сумі 25 000 доларів США та 5000 доларів відсотків. Але, незважаючи на взяті на себе зобов`язання відповідачі їх не виконали та станом на 04 серпня 2021 року грошові кошти не повернули, тому позивачка змушена звернутись з позовом до суду. 13 вересня 2021 року справу передано за підсудністю до Івано-Франківського міського суду. 29 вересня 2021 року справу прийнято до провадження суддею Бабій О.М. 29 жовтня 2021 року відповідачка [PERSON] надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає виходячи з наступного. В укладенні договору позики її чоловіком [PERSON] не було необхідності, оскільки відповідачі на той час були подружжям та перебували разом на роботі за кордоном в Бельгії. Після повернення з Бельгії за спільно зароблені кошти відповідачі 28.04.2016 придбали квартиру. Також з грошовими коштами допомагала мама відповідачки. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 лютого 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Даний позов ініційований позивачкою до відповідача [PERSON] після подання відповідачкою позову про поділ майна, оскільки жодного разу під час перебування у шлюбі відповідач не говорив про борг за розпискою і грошові кошти в сумі 25 000 доларів в інтересах сім`ї не витрачав. На даний час Позивачка та Відповідач 1 проживають разом і позов пред`явлено в їх спільних інтересах. Про те, що чоловік позичив кошти Відповідачка 2 не була обізнана та згоду на це не давала. 12 листопада 2021 року представник позивачки надав відповідь на відзив в якій зазначив, що згода Відповідачки 2 на укладенні договору не потрібна була, оскільки Відповідач 1 діяв в інтересах сім`ї та наголошував на наявності усної згоди дружини на укладення договору. Для укладення договору позики отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин. Також необґрунтованим є твердження відповідачки про те, що Позивачка та Відповідач проживають разом. Позивачку та Відповідача 1 об`єднують лише зобов`язальні правовідносини. 12 листопада 2021 року представник відповідача [PERSON] надав письмові пояснення щодо суті спору в яких зазначив, що останні декілька років Відповідач [PERSON] проживає за кордоном, що унеможливлює його проживання з Позивачкою. Також відповідачці [PERSON] відомо про договір, який уклад відповідач, про позику. Кошти за договором позики в кінцевому результаті були спрямовані на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] . Та ці кошти він повернути не зміг. Відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги, оскільки факт отримання ним грошової позики є беззаперечним та к само як ф факт укладення відповідного договору. Також відповідач погоджується в частині солідарності зобов`язання, оскільки договір було укладено в інтересах сім`ї. 29 березня 2024 року, після отримання висновку експерта, представник Відповідачки 2 надав додаткові пояснення в яких зазначив, що Івано-Франківським міським судом розглянуто справу про поділ спільного майна між відповідачами у цій справі та в рішенні суду зазначено, що суд обґрунтовано не взяв до уваги посилання представника відповідача [PERSON] на те, що коти в розмірі 25 000 доларів США на придбання спірної квартири відповідач взяв в борг і визначення частки 1/2 квартири не можливе до виконання боргового зобов`язання, оск4ільки відповідачем не надано будь яких належних і допустимих доказів того,що сааме ця позика [PERSON] використана в інтересах сім`ї для придбання спірної квартири. У спірному договорі позики та в розписці від 25 квітня 2016 року зазначено, що кошти отримані для купівлі (придбання) в інтересах сім`ї двокімнатної квартири, що буде створена в майбутньому за адресою: [ADDRESS] , на 6 поверсі 9 поверхового житлового будинку, загальною площею 63,5 кв.м., номер квартири [ADDRESS] . Але, договір купівлі-продажу укладений 28 квітня 2016 року, тобто після дати розписки і договору позики, то на момент укладення договору позики сторонам не могли бути відомі всі дані квартири, зокрема точна площа, в договорі купівлі-продажу зазначена проектна площа 62,9 кв.м. Розписка і договір позики датовані 25 квітня 2016 року могли укладатись не раніше 07 жовтня 2016 року, оскільки 07 жовтня 2016 року підписаний акт приймання передачі квартири та в ньому зазначені повні характеристики квартири. Представник відповідача [PERSON] в підготовчому засіданні 25 червня 2024 року надав додаткові пояснення щодо суті спору в яких зазначив, що перед покупкою нерухомого майна відбуваються підготовчі етапи, зокрема збирання інформації, вибір планування, тому всю інформацію для укладення договору позики надав забудівник. Крім того, на час укладення договору відповідачі н6е працювали та не могли купити квартиру самостійно. Позивачка та її представник в судові засідання не з`являлись, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивачка на електронну адресу суду надіслала заяву в якій зазначила, що просить розгляд справи проводити без її участі, оскільки перебуває за кордоном, позовні вимоги підтримує на підставі викладеного в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, його представник адвокат Бондар О.М. брав участь в судових засідання в режимі відеоконференції. В судовому засіданні позовні вимоги визнав з підстав наведених в письмових поясненнях та додаткових поясненнях. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не з`являлась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, її представник адвокат Шунтов О.М. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав наведених у відзиві та додаткових поясненнях, просив в задоволенні позову відмовити. Свідки, про виклик яких в судове засідання просила Позивачка в судові засідання не з`являлись, про час та місце судового засідання повідомлялись шляхом направлення їм повісток за адресою, яка зазначена позивачкою в клопотанні, але всі конверти повертались до суду із відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Свідок [PERSON] , яка є мамою відповідачки [PERSON] , в судовому засіданні дала покази в яких вказала, що в жовтні 2014 року її дочка [PERSON] одружилась з [PERSON] . В 2017 році в них народилась дочка. Як дочка з чоловіком приїхали в [PERSON] , то свідок зняла їм житло. [PERSON] довго шукав роботу. Дочка та [PERSON] хотіли купити квартиру в Франківську, мали трохи своїх грошей на квартиру, квартира коштувала приблизно 25 000 Євро. 8або 9 тисяч євро свідок їм дала на квартиру, але жодних розписок не брала. Після розлучення дочка сказала, що є договір згідно якого [PERSON] позичив гроші в [PERSON] на квартиру, що не може бути правдою, оскільки фактично на половину квартири кошти дала свідок, на іншу половину вони мали свої гроші. Заслухавши пояснення представників відповідачів, покази свідка, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору позики внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення в солідарному порядку з позичальника та його колишньої дружини заборгованості за\~ договором позики. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 25 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів в інтересах сім`ї для придбання квартири на суму 25 000 доларів США, що підтверджується оригіналом договору та борговою розпискою від 25 квітня 2016 року (т. 1 а.с.175-177). Згідно з п. 1 Договору Позикодавець, при укладенні цього договору передав, а Позичальник прийняв у власність 619 950 грн. 53 коп., що становить еквівалент 25 000 доларів США по курсу НБУ, що станом на день позики, необхідної виключно в інтересах сім`ї позичальника [PERSON] , а саме для купівлі (придбання) в інтересах сім`ї двохкімнатної квартири, що буде створена в майбутньому за адресою в [ADDRESS] на 6 поверсі 9 поверхового житлового будинку загальною площею 63.5 кв.м, номер квартири 24. Факт одержання грошей підтверджується власноручно написаною в момент передання суми позики в присутності двох свідків, Позичальником розпискою. Згідно п. 1.2 Договору 25 000 доларів США Позичальник зобов`язується повернути готівкою в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день повернення позичених грошей (боргу) та відсотків за користування вказаною позикою у строк 30 днів з моменту пред`явлення Позикодавцем вимоги до Позичальника про повернення суми грошових коштів позики та процентів за користування цією позикою інтересах сім`ї для купівлі квартири. Відповідно до п. 2 Договору за весь період користування вказаною позикою Позичальник повинен сплатити Позикодавцю проценти за користування зазначеною позикою, одноразово грошову суму у розмірі 5000 доларів США. Також в п. 6 Договору зазначено, що дружина Позичальника згідна з укладенням цього договору і розуміє, що позичені грошові кошти є грошовими коштами, що позичені в інтересах сім`ї виключно для придбання нерухомого майна, а саме, двохкімнатної квартири, яка буде створена в майбутньому (Калинова Слобода 2) в [ADDRESS] , на 6 поверсі 9 поверхового будинку, загальною площею 63,5 кв.м., номер квартири [ADDRESS] . Договір підписано Позикодавцем - [PERSON] та Позичальником [PERSON] . Розписка від 25 квітня 2016 року містить аналогічні дані, які зазначені в Договорі (т. 1 а.с.177). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку договору позики від 25 квітня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. В договорі позики зазначено, що Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти у строк 30 днів з моменту пред`явлення Позикодавцем вимоги до Позичальника про повернення суми грошових коштів позики та процентів за користування цією позикою. 02 листопада 2020 року позивачка звернулась до відповідача [PERSON] із вимогою про повернення грошових коштів (т.1 а.с.9). Позичальник [PERSON] визнає, що вимогу він отримав того ж дня, але грошові кошти не повернув до цього часу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Позивачка станом на 04 серпня 2021 року просить повернути заборгованість в сумі 30 000 доларів США, а саме, 25 000 доларів США позика та 5000 доларів США відсотки, але таку вимогу позивачка заявляє до двох відповідачів, окрім Позичальника [PERSON] , ще до його колишньої дружини [PERSON] , як солідарних боржників. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнає, оскільки грошових коштів не позичала та їй не було відомо про укладення її чоловіком [PERSON] договору позики в інтересах сім`ї. [PERSON] та [PERSON] з 22 жовтня 2013 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 лютого 2021 року між сторонами розірвано (т. 1 а.с.185-194. 195-214). Відповідно до даних з реєстраційної справи № 1054364926101 за відповідачем 07.10.2016 зареєстровано право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] міськради, загальною площею 63,5 кв.м, житловою 26,8 кв.м (т. 1 а.с.219-232). Вищевказана квартира була придбана на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому, №024/6/1/10 від 28.04.2016, укладеному між ПП «Сервіс-Буд Інвест» та [PERSON] , передана згідно акта приймання передачі нерухомого майна серія та номер 24 від 07.10.2016 (т. 1 а.с.225-228). Згідно акта приймання передачі нерухомого майна № 24 від 07.10.2016 сторони підтвердили факт належного та повного виконання своїх зобов`язань за договором №024/6/1/10 від 28.04.2016, а також, що не мають будь-яких претензій одна до одної, в тому числі претензій фінансового характеру. Як зазначено в постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року: « [PERSON] вважає, що визнання частки 1/2 спірної квартири не можливе до виконання боргового зобов`язання перед кредитором, яке є солідарним у їхньому випадку, оскільки кошти на придбання цієї квартири він отримав у борг за усною згодою позивачки, а відтак така позовна вимога не може бути задоволеною. Суд першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши такі на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, вірно встановив обставини придбання сторонами спірного майна саме в період шлюбу та реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем. Суд першої інстанції вірно вказав, що спірний об`єкт нерухомості є спільною сумісною власністю подружжя та кожному з них, згідно ч. 1 ст. 70 СК України на праві власності належить по 1/2 частині зазначеного спірного майна. При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання представника відповідача, про те, що кошти в розмірі 25 000 дол. США на придбання спірної квартири відповідач взяв у борг і визначення частки 1/2 квартири не можливе до виконання боргового зобов`язання, оскільки відповідачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів того, що саме ця позика [PERSON] використана в інтересах сім`ї для придбання спірної квартири, а представник відповідачки заперечив згоду позивачки на отримання позики та факт самої позики. Безпідставними є посилання апелянта на те, що вирішення питання про поділ майна в цьому випадку є порушенням норм ст. 61, 65 СК України, а також, що визнання права на частку 1/2 квартири не можливе до виконання боргового зобов`язання перед кредитором, яке є солідарним у цьому випадку, а така позовна вимога не може бути задоволеною». І що важливо, суд апеляційної інстанції додатково зазначив, що: «Оскаржуване судове рішення не містять преюдиційних фактів щодо використання позики в інтересах сім`ї чи не в інтересах сім`ї, ці обставини відповідач може доводити належними та допустимими доказами у справі про стягнення позики, або за його позовом зворотної вимоги (регрес) згідно ч. 1 ст. 544 ЦК України до іншого з подружжя у відповідній частині у разі повного виконання зобов`язання. При цьому, у разі доведення укладення відповідачем як одним із подружжя в інтересах сім`ї договору позики та придбання в інтересах сім`ї квартири за отримані у борг кошти, які за змістом за змістом ст. 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, на таку квартиру поширюється режим сумісної власності подружжя, а праву на спільну сумісну власність на квартиру кореспондується боргове зобов`язання - повернення грошової суми, що позичалася на придбання такого майна. Посилання апелянта на не спростування стороною позивачки факту отримання позики і безпосереднього спрямування грошових коштів від отримання даної позики на придбання двокімнатної квартири, відсутність у матеріалах справи відомостей про походження коштів, за які придбано спірне майно, а також фактів, які спростовують використання позики у [PERSON] за договором позики грошових коштів від 25.04.2016, не заслуговують на увагу». Отже, є безпідставним твердження представника відповідачки [PERSON] про те, що рішенням у справі № 344/9313/21 про поділ спільного майна подружжям має преюдиційне значення для розгляду цієї справи. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. В даному випадку згода [PERSON] на укладення договору позики [PERSON] не була потрібна, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя. До того, як позикодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловікові), в останнього немає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів. Таким чином, той з подружжя, хто укладає договір позики (позичає кошти), не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин (постанови Верховного Суду від 26 вересня від 2018 року у справі № 713/285/2012 (провадження № 61-10345св18), від 18 листопада 2019 року у справі № 569/7631/15-ц (провадження № 61-1261св18) від 27 листопада 2019 року у справі № 133/3928/14-ц (провадження № 61-33048св18), від 26 вересня 2024 року у справі № 703/141/23). Тлумачення частини 4 статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя; перебування позичальника у шлюбі на час виникнення правовідносин позики, як і обізнаність його подружжя про укладення договору позики, не свідчить про згоду на укладення вказаного правочину саме в інтересах сім`ї та само по собі не є підставою для покладення на іншого з подружжя, який не був позичальником за договором позики, обов`язків визначених договором позики щодо повернення суми боргу. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298ск23). Перебування сторін у зареєстрованому шлюбі на час виникнення правовідносин щодо позики само собою не є безумовною підставою для покладення на іншого з подружжя, який не був позичальником за договором позики, в солідарному порядку обов`язків, визначених договором позики щодо повернення суми боргу, оскільки за таких умов підлягає доведенню укладення договору в інтересах сім`ї та використання отриманих у позику коштів в інтересах сім`ї. Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2022 року в справі № 754/6033/18 (провадження № 61-2852св21), від 28 червня 2023 року в справі № 712/13196/21 (провадження № 61-9595св22), від 27 березня 2024 року в справі № 359/950/16, від 14 листопада 2024 року в справі № 727/1140/21 (провадження № 61-14646св23, від 03 грудня 2024 року у справі № 553/2879/21 (провадження 61-9985св24)). В цій справі суд погоджується із твердженням представника відповідачки [PERSON] про те, що договір позики був укладений не в інтересах сім`ї та грошові кошти в сумі 25 000 доларів США відповідач [PERSON] використав для придбання спільної квартири виходячи з наступного. Договір позики та розписка датовані 25 квітня 2016 року. Також згідно висновку експертів за результатами проведення судової технічної експертизи документів від 05 березня 2024 року розписка датована 25.04.2016 виконана у період часу раніше березня 2017 року. Більш точно встановити період виконання досліджених записів не представляється можливим у межах наданих зразків порівняння, з урахуванням наявних методик дослідження штрихів рукописних записів та підписів. Виконання досліджувальної розписки, датованої 25.04.2016, в дату вказану в документі (квітень 2016 року), не виключається (т.1 а.с.154-170). В той же час, в договорі та розписці чітко зазначено для чого позичаються грошові кошти та точні характеристики квартири, яка планується придбатись. Але, суд звертає увагу на наступне. Договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено в майбутньому № 024/6/1/10 укладений 28 квітня 2016 року між ПП «Сервіс-Буд Інвест» та [PERSON] , тобто після укладення договору позики та розписки (т. 1 а.с.226-228). В п. 2.2 Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено в майбутньому № 024/6/1/10 зазначено, що продається двокімнатна квартира загальною проектною площею 62,9 кв.м., що розташована на 6 поверсі по праву сторону сходової площадки 1 будівельного під`їзду житлового будинку [ADDRESS] групи багатоповерхових житлових будинків із приміщеннями громадського призначення по [ADDRESS] міськради (т.1 а.с.226). Згідно п. 2.3 загальна площа квартири за даним договором не є остаточною оскільки вирахувана виходячи з відповідних проектних даних. Остаточна загальна площа житлового приміщення за даним договором буде визначена виходячи з даних технічної інвентаризації. Повні дані квартири, квадратні метри, номер, вулиця на якій розташована квартира зазначено в Акті № 24 від 07 жовтня 2016 року. Отже, під час укладення договору позики та розписки їх сторонам не могли бути відомі всі дані щодо квартири, зокрема її загальна площа 63,5 кв.м. Позивачка та представник відповідача [PERSON] вказують, що дані для укладення договору позики їм надав забудівник, але вказане суперечить самому договору купівлі-продажу нерухомого майна, в якому зазначено, що загальна площа квартири ще не відома. У зв`язку з чим безпідставними є доводи позивачки та відповідача [PERSON] про передання спірних коштів, отриманих за договором позики, на купівлю квартири. Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що [PERSON] використав кошти, набуті за договором позики від 25 квітня 2016 року, в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять. Ураховуючи викладене, суду не надано належних і допустимих доказів про укладення відповідачем [PERSON] договору позики в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошових коштів за цим договором для задоволення потреб сім`ї. Враховуючи, що свої зобов`язання за договором позики відповідач [PERSON] не виконав, грошові кошти не повернув, позовні вимоги визнає, то позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики підлягає до задоволення, а підстав стягувати заборгованості з відповідачки [PERSON] , як солідарного боржника, немає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 8052 гривень 33 копійки. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 252, 254, 526, 527, 530, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 61, 66 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial