Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач являється дідом [PERSON] . Зазначає, що дитина з народження проживає з ним та його дружиною. Матір дитини приїжджає рідко. Весь цей час відповідачка життям дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та не приймає участь у її вихованні. На даний час дитина проживає з відповідачем та знаходиться на його утриманні. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] . призначити її опікуном. В судове засідання позивач не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить розглядати цивільну справи без його участі. Відповідач в судове засідання також не з`явилась, натомість надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала частково, посилаючись на те, що не відмовляється від батьківських прав на дитину, але лише бажає тимчасово працевлаштуватись за кордоном для забезпечення сина матеріально, тому просить лише відібрати у неї дитину, а не позбавляти її батьківських прав. Крім того, у письмовій заяві просить про розгляд справи у її відсутність. Представник служби у справах дітей Кодимської міської ради в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.01.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області. Зі змісту акту обстеження матеріально-побутових умов від 12.09.2023 року вбачається, що малолітня дитина [PERSON] проживає із позивачем [PERSON] в м.Кодима Подільського району Одеської області. Відповідно до харктеристики КЗ ОЗ "Кодимський ліцей №1" Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 14.09.2023 року, [PERSON] , [INFO] , навчається в КЗ ОЗ "Кодимський ліцей №1" Кодимської міської ради Подільського району Одеської області. 15.06.2024 року Кодимською міською радою Подільського району Одеської області як органом опіки та піклування, надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в якому зазначено, що мама дитини жодного разу не притягуваллась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обовязків. В полі зору соціальних служб не перебуває, питань щодо неналежного виконання мамою батьківських обов`язків на комісіях з питань захисту прав дитини не розглядалось. Відомостей щодо аморального способу життя мами до органу опіки та піклування не надходило, скарг чи повідомлень з навчальних закладів щодо неналежного виконання мамою батьківських обовязків відносно малолітньої дитини не надходило. В принципі № 6 Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: "Дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком)". Згідно зі ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, крім іншого, враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Беручи до уваги всі наведені вище міркування, суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи позивача, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed