Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом також - позивач) звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом також -відповідач -1) та [PERSON] (надалі за текстом також -відповідач -2) в якому просила суд, -винести рішення, яким виділити [PERSON] в натурі 49/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , а саме приміщення квартири [ADDRESS] загальною площею 100.4 кв.м. та житловою площею 56,2 кв.м,: вхід в підвал, номер на експлікації 3-І, площею 8,1 кв.м.; котельня, номер на експлікації З-II, площею 25,4 кв.м.; коридор, номер на експлікації 3-1, площею 3,7 кв.м; житлова кімната номер на експлікації 3-2, площею 14,3 кв.м.; житлова кімната, номер на експлікації 3-3, площею 10,2 кв.м.; житлова кімната (камерально), номер на експлікації 3-4, площею 11,3 кв.м.; житлова кімната номер на експлікації 3-5, площею 20,4 кв.м.; санвузол, номер на експлікації 3-6, площею 2,9 кв.м.; кухня, номер на експлікації 3-7, площею 4,1 кв.м., та надвірні споруди: гараж, літера «Б», площею 26,6 кв.м.; гараж-сарай, літера «В», площею 23,2 кв.м. як окреме індивідуально визначене нерухоме майно та припинити право спільної часткової власності [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з виділенням в натурі її частки; -винести рішення, яким виділити в натурі 50,4/100 частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , площею 0,0504 га, загальною площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно та припинити право спільної часткової власності [PERSON] на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, у зв`язку з її виділенням в натурі; -межі земельної ділянки [PERSON] прокласти по координатах поворотних точок земельної ділянки площею 0,0504 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] та поміри між ними наведені на Рисунку №15 Варіанту №4 розподілу земельної ділянки Висновку експертів від 19.03.2021 №23004/20-41/10496/10497/21-41 за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи КНДІСЕ (аркуш висновку №38 з 73); -винести рішення, яким надати [PERSON] право користування чужим майном (сервітут), а саме земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить [PERSON] для задоволення потреб осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач зазначає, що вона є власником 49/100 частини житлового будинку та 49/100 земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідач - 1 є власником 28/100 частин будинку та 28/100 частин земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідача -2 є власником 23/100 частин житлового будинку та 23/100 частин земельної ділянки що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Кожній із сторін, які є співвласниками житлового будинку у [ADDRESS] належить фактично ізольовані квартири із самостійними виходами, а також кожний із співвласників має окремі укладені договори на постачання електроенергії, водопостачання, водовідведення тощо. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07.09.2022 у справі №752/1074/20 було виділено [PERSON] в натурі належні йому 23/100 часток в праві власності на житловий будинок та належні йому 21,6/100 частки земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, що розташовані, за адресою: [ADDRESS] , як окреме індивідуально визначене нерухоме майно. Окрім того, було припинено право спільної часткової власності [PERSON] на вказані вище житловий будинок та земельну ділянку у зв`язку з виділенням в натурі його частки. Із зазначеним розподілом позивач згідна, просить суд здійснити виділення в натурі і її частки на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані, за адресою: [ADDRESS] , як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а також просить встановити сервітут щодо проходу та проїзду через земельну ділянку відповідача-1. Відповідачі своїм правом на подання до суду відзиву на позов не скористались. Процесуальні дії у справі 09.08.2024 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями головуючим суддею у справі визначений суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О. 14.08.2024 ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 04.09.2024 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків. 06.09.2024 ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 09.10.2024. 09.10.2024 підготовче судове засідання було відкладене на 20.11.2024 у зв`язку з неявкою відповідачів та відсутністю підтвердження того, що вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. У підготовче судове засідання 20.11.2024 відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання були повідомлені належним чином, зокрема, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №06 102 0146 0304, яке надсилалося [PERSON] та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №06 102 0144 9882, яке надсилалося [PERSON] повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положення частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 20.11.2024 суд у підготовчому судовому засіданні виконав усі дії передбачені статтею 197 ЦПК України та згідно ухвали Голосіївського районного суду міста Києва закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті на 28.01.2025. У судове засідання 28.01.2025 відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, зокрема, окрім направлення судових повісток, суд, додатково викликав відповідачів через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщено 20.11.2024 (а.с. 160-161). Відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За змістом статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, статтях 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини та статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача-1 та відповідача-2 оскільки суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідачів про дату, час і місце розгляду справи і відповідно до положень статті 128 ЦПК України відповідачі вважаються такими, що повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. У судовому засіданні 28.01.2025 суд вислухав пояснення позивача, яка підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, дослідив обставини справи та докази, які їх підтверджують після чого вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення. Фактичні обставини справи встановлені судом На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.01.2024, виданим державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Кушнір О.Д. (спадкова справа №595/2023), зареєстровано в реєстрі за №8-2, [PERSON] набула у власність 49/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці площею - 0,1000 га, кадастровий номер - 8000000000:79:491:0072, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-10). Окрім того, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.01.2024, виданим державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Кушнір О.Д. (спадкова справа №595/2023), зареєстровано в реєстрі за №8-3, [PERSON] набула у власність 49/100 частин земельної ділянки від площі - 0,1000 га, кадастровий номер - 8000000000:79:491:0072, що розташована, за адресою: [ADDRESS] ; цільове призначення земельної ділянки: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва (а.с. 8). Відповідно до наявного в матеріалах справи Витягу з Державного реєстру речових прав від 05.01.2024 (індексний номер витягу: 360973150) позивачу на праві спільної часткової власності належить 49/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; опис об`єкта: житловий будинок літера «А», загальна площа 200,5 кв.м., житлова площа 106,8 кв.м., гараж літера «Б», гараж-сарай літера «В», сарай літера «Г», гараж літера «Д», сарай з погребом літера «Е», вбиральня літера «Ж», вбиральня літера «І», льох літера «З», навіс літера «К», спорудження № 1-6, І-VІ (а.с.13). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав від 05.01.2024 (індексний номер витягу: 360974335) позивачу на праві спільної часткової власності належить 49/100 частини земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер - 8000000000:79:491:0072, що розташована, за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Згідно наявної в матеріалах справи копії Висновку експертів КНДІСЕ від 19.03.2021 за №23004/20-41/10496/10497/21-41, який надавався у цивільній справі 752/1074/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ у натурі частини житлового будинку та земельної ділянки (а.с.75-126), за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи у справі, експертами КНДІСЕ запропоновано чотири можливі варіанти розподілу земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , між співвласниками: [PERSON] , спадкоємцем якої є позивач - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 15.03.2021 становить 1771979,00 гривень, ринкова вартість 1 кв.м. земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 15.03.2021 становить 1772,00 гривень. Так, запропоновані експертами варіанти № 1 та № 2 розподілу вказаної вище земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, передбачають накладення сервітуту площею 0,0014 га щодо земельної ділянки, яку пропонується виділити [PERSON] , задля забезпечення під`їзду до житлового будинку співвласнику [PERSON] . Проте, запропоновані експертами варіанти № 3 та № 4 розподілу земельної ділянки можливі без накладення вказаного сервітуту. Крім того, за варіантом № 3 експертами запропоновано виділити співвласникам частки земельної ділянки з відступом від ідеальних часток та відповідною грошовою компенсацією, а саме: [PERSON] виділити 0,0216 га (зменшено на 0,0014 га), [PERSON] виділити 0,0284 га (збільшено на 0,0004 га), [PERSON] виділити 0,0501 га (збільшено на 0,0011 га). За варіантом № 4 експертами запропоновано виділити співвласникам частки земельної ділянки з відступом від ідеальних часток та відповідною грошовою компенсацією, а саме: [PERSON] виділити 0,0216 га (зменшено на 0,0014 га), [PERSON] виділити 0,0280 га (ідеальна частка), [PERSON] виділити 0,0504 га (збільшено на 0,0014 га). Згідно рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07.09.2022 у справі №752/1074/20 [PERSON] було виділено в натурі належні йому 23/100 часток в праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, яким є приміщення квартири [ADDRESS] , загальною площею 56,8 кв.м. та житловою площею 24,9 кв.м., до складу якої входить: веранда, номер на експлікації 1-1, площею 3,4 кв.м.; санвузол, номер на експлікації 1-2, площею 3,0 кв.м.; підсобне примiщення, номер на експлікації 1-3, площею 6,7 кв.м; житлова кімната, номер на експлікації 1-4, площею 9,7 кв.м.; житлова кімната (камерально), номер на експлікації 1-5, площею 15,2 кв.м.; коридор, номер на експлікації 1-6, площею 4,4 кв.м.; кухню, номер на експлікації 1-7, площею 14,4 кв.м., надвiрнi споруди: гараж, літера «Д», площею 25,3 кв.м. Припинено право спільної часткової власності [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з виділенням в натурі його частки. Також було виділено [PERSON] в натурі належні йому 21,6/100 частки земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, що розташована за адресою: [ADDRESS] , - земельну ділянку площею 0,0216 га, яка зображена лініями червоного кольору і заштрихована крапками червоного кольору на Додатку №4 розподілу земельної ділянки до Висновку експертів від 19.03.2021 №23004/20-41/10496/10497/21-41 за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи КНДІСЕ, та обмежена лініями розподілу, що проходять: від точки 1 довжиною 2,00 м. до точки 2; від точки 2 довжиною 0,77 м. до точки 3; від точки 3 довжиною 4,10 м. до точки 4; від точки 4 довжиною 1,06 м. до точки 5; від точки 5 довжиною 1,33 м. до точки 6; від точки 6 довжиною 2,91 м. до точки 7; від точки 7 довжиною 1,00 м. до точки 8; від точки 8 довжиною 5,21 м. до точки 9; від точки 9 довжиною 1,93 м. до точки 10; від точки 10 довжиною 4,92 м. до точки 11; від точки 11 довжиною 18,93 м. до точки 12; від точки 12 довжиною 9,93 м. до точки 13; від точки 13 довжиною 2,52 м. до точки 14; від точки 14 довжиною 4,64 м. до точки 15; від точки 15 довжиною 4,54 м. до точки 1. Координати (в місцевій системі м. Києва) поворотних точок земельної ділянки площею 0,0216 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та проміри між ними, що виділяється [PERSON] наведені на Рисунку №15 Варіанту №4 розподілу земельної ділянки Висновку експертів від 19.03.2021 №23004/20-41/10496/10497/21-41 за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи КНДІСЕ (аркуш Висновку №38 з 73). Припинено право спільної часткової власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з виділенням в натурі його частки. Окрім цього, згідно вказаного судового рішення було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 24808,00 гривень. Постановою Київського апеляційного суду від 14.03.2023 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.09.2022 в частині позовних вимог про виділ земельної ділянки було скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.04.2024 у справі №752/1074/20 постанову Київського апеляційного суду від 14.03.2023 в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , яка є правонаступником [PERSON] , про виділ у натурі частини земельної ділянки скасовано та залишено в силі в означеній частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07.09.2022. Таким чином, суд встановив, що відповідачу-2 згідно 4 варіанту розподілу, запропонованого експертами КНДІСЕ у Висновку експертів від 19.03.2021 №23004/20-41/10496/10497/21-41, за рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07.09.2022 у справі №752/1074/20 було виділено в натурі 23/100 частки в праві власності на житловий будинок та 21,6/100 частки земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу, за варіантом № 4 розподілу, запропонованого експертами КНДІСЕ у Висновку експертів від 19.03.2021 №23004/20-41/10496/10497/21-41 позивачу належить виділити 0,0504 га (збільшено на 0,0014 га) земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Як було встановлено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.04.2024 у справі №752/1074/20, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 018933, виданим на підставі рішення Київської міської ради від 17.09.2009 № 277/2346 та від 28.10.2010 №206/5018, відповідач-1 є власником земельної ділянки площею 28/100 від 0,1000 га у межах згідно з планом на [ADDRESS] , із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт. Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України). За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Частиною першою статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Отже, при вирішенні спору про виділ в натурі земельної ділянки, визначаючи варіанти такого виділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту виділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений порядку користування земельною ділянкою, то суд здійснює виділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами першою та другої статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням принципів розумності, пропорційності та справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з урахуванням балансу інтересів сторін, виділивши позивачу [PERSON] в натурі 49/100 частин житлового будинку та 50,4/100 частин земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:79:491:0072, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи питання щодо виділення в натурі земельної ділянки суд виходить з 4 (четвертого) варіанту розподілу, запропонованого експертами КНДІСЕ у Висновку експертів від 19.03.2021 №23004/20-41/10496/10497/21-41 за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи, оскільки саме такий варіант розподілу вже був обраний судом у справі 752/1074/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ у натурі частин житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Стосовно позовної вимоги про встановлення права користування (сервітуту) позивачем земельною ділянкою, що належить відповідачу-1 суд зазначає наступне. Відповідно до статті 98 Земельного кодексу України (надалі за текстом також - ЗК України) право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Право земельного сервітуту полягає в можливості обмеженого використання чужої суміжної (прилеглої) земельної ділянки (ділянок) в певних цілях. Змістом сервітуту є обсяг прав і обов`язків його сторін щодо обмеженого користування чужою земельною ділянкою особою, на користь якої встановлено земельний сервітут (далі - сервітуарій). Зокрема, обсяг прав сервітуарія може включати можливість вчинення певних дій (прохід, проїзд, прокладення комунікацій тощо) або можливість вимагати від власника сусідньої ділянки утримуватися від певних дій (наприклад, не перешкоджати відводу води із сусідньої земельної ділянки). Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (стаття 100 ЗК України). Відповідно до положень статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Згідно зі статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Статтею 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Згідно з частиною третьою статті 402 ЦК України у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Під час розгляду справи у спорі про встановлення земельного сервітуту належить з`ясовувати, з яких причин позивач не може використовувати належне йому майно. Таким чином, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. З наявної в матеріалах справи Схеми розташування земельних ділянок (а.с.126), що є додатком до Висновку експертів КНДІСЕ від 19.03.2021 №23004/20-41/10496/10497/21-41 вбачається, що крайньою (найближчою) до існуючого проїзду є земельна ділянка, заштрихована темно-синім кольором, що належить відповідачу-1 та межує із земельною ділянкою позивача. Будь-яких інших під`їзних шляхів до земельної ділянки позивача та розміщеного на ній житлового будинку окрім як через земельну ділянку належну відповідачу-1 на Схемі не вказано. Ураховуючи, що доступ до належної позивачу частини житлового будинку та земельної ділянки в інший спосіб без встановлення сервітуту забезпечити не надається можливим, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині встановлення сервітуту, який полягає у наданні позивачу права проходу та проїзду (як це визначено у тексті позовної заяви) по земельній ділянці, що належить відповідачу-1 за адресою: [ADDRESS] . Ураховуючи, що частина житлового будинку, яка перебуває у власності позивача потребує постійного догляду та утримання його в належному стані, такий сервітут має бути встановлений безстроково. Ураховуючи, що право власності на належну частину домоволодіння позивач отримала у законний спосіб, самочинного будівництва та капітальних реконструкцій не здійснювала, інших протизаконних дій під час користування домоволодінням не вчиняла, суд не вбачає підстав для встановлення оплати за сервітут. Судові витрати Понесені позивачем судові витрати щодо сплати судового збору при зверненні до суду з позовом не підлягають відшкодуванню відповідачами відповідно до положень статті 141 ЦПК України, оскільки позивач, звертаючись до суду з позовом, не просила суд про відшкодування судових витрат.

Outcome: approved