Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до Андрушівського районного суду Житомирської області з вказаним позовом, в якому просив, з урахуванням заяви про зміну предмету спору, стягнути на користь позивача з Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" заборгованісті по заробітній платі у розмірі 88 394,39 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 177738,75 грн., інфляційні нарахування у розмірі 4218,45 грн. та 3 проценти річних у розмірі 2998,30 грн. а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] працював на посаді головного інженера ДП "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" з 02 серпня 2021 року. З 06 грудня 2021 року він тимчасово виконував обов`язки генерального директора ДП "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс". Звільнений за угодою сторін 07 березня 2023 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Ураховуючи те, що в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, [PERSON] при звільненні і по день звернення до суду не були виплачені усі суми, що належать йому від підприємства, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 25 листопада 2024 року на електронну адресу суду надійшов відзив, в якому представник відповідача просив визнати причини пропуску строку для подачі відзиву поважними та встановити новий строк для його подачі; відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку у повному обсязі. Щодо пропуску строку для подачі відзиву представник відповідача зазначив, що у зв`язку зі збройною агресією рф ДП СЛП "Київоблагроліс" було змушене змінити місцерозташування та перевезти у більш безпечні місця документацію підприємства. Вказані обставини призвели до того, що відповідач не отримав вчасно позовну заяву з додатками. Крім того, вказані обставини призвели до простою підприємства та затрати часу для відновлення і систематизації документообігу в ДП СЛП "Київоблагроліс". В обґрунтування своїх заперечень щодо позовних вимог представник відповідача зазначив, що середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку за своєю природою не є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати. До вказаної вимоги застосовуються положення статті 233 КЗпП України в частині строків звернення до суду. Позивач звільнився ДП СЛП "Київоблагроліс" 07.03.2023, однак до суду звернувся лише 15.03.2024, тобто з порушенням строків, визначених ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Крім того, у поданому відзиві представник ДП СЛП "Київоблагроліс" просив урахувати, що у період з грудня 2021 року по березень 2023 року позивач виконував обов`язки генерального директора та за період його перебування на вказаній посаді збиток підприємства сягнув понад 15 млн. грн. Також представник відповідача зазначив, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. З урахуванням зазначеного, з метою забезпечення принципу пропорційності у судовому процесі, уникнення покладення надмірного майнового тягаря на роботодавця, представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку в повному обсязі. Судом протокольно було ухвалено визнати причини пропуску строку для подачі відзиву поважними та встановлено строк для його подачі. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак адвокат Кудрявцев О.М. надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та у відсутність [PERSON] .. У поданому клопотанні зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). При розгляді справи встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до\~статті 94\~КЗпП України\~заробітна плата\~-\~це винагорода,\~обчислена,\~як правило,\~у грошовому\~виразі,\~яку роботодавець\~виплачує працівникові\~за виконану\~ним роботу. Розмір\~заробітної плати\~залежить від\~складності та\~умов виконуваної\~роботи,\~професійно-ділових\~якостей працівника,\~результатів його\~праці та\~господарської діяльності\~підприємства,\~установи,\~організації і\~максимальним розміром\~не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,\~Законом України "Про оплату праці"\~та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до\~ст.\~116\~КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про суми,\~нараховані та\~виплачені працівникові\~при звільненні,\~із зазначенням\~окремо кожного\~виду виплати\~(основна\~та додаткова\~заробітна плата,\~заохочувальні та\~компенсаційні виплати,\~інші виплати,\~на які\~працівник має\~право згідно\~з умовами\~трудового договору\~і відповідно\~до законодавства,\~у тому\~числі при\~звільненні)\~роботодавець повинен\~письмово повідомити\~працівника в\~день їх\~виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 233 КЗпП України чинній на час виникнення вказаних правовідносин працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді головного інженера ДП "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" з 02 серпня 2021 року. Звільнений за угодою сторін 07 березня 2023 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 11). 06 грудня 2021 року він тимчасово виконував обов`язки генерального директора ДП "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс". Вказана обставина визнається відповідачем. З довідки від 20.03.2024 № 129, виданої [PERSON] , вбачається, що станом на 19 березня 2024 року заборгованість з виплати заробітної плати ДП "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" становить 88394,39 грн. (а.с. 43). Як вбачається з пояснень представника відповідача, суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 88394,39 грн. відповідач визнає повністю, а тому відповідно до положень ст. 1 ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в повному обсязі та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 88394,39 грн. Щодо посилань відповідача на порушення строків звернення до суду, визначених ст. 233 КЗпП України, суд виходить з наступного: У Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117,237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) зроблено правовий висновок про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону № 108/95-ВР, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Велика Палата Верховного Суду надала висновок про визначення тримісячного строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з моменту фактичного розрахунку із працівником у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19), також Верховний Суд України зробив такий висновок у постановах від 26 грудня 2011 року у справі № 6-77цс11, від 24 червня 2015 року у справі № 6-116цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 311/136/16, від 08 листопада 2017 року у справі № 202/4914/16. Ураховуючи вказане, та те, що на час звернення до суду з вказаним позовом позивачу не було виплаче всі належні йому суми, суд доходить до висновку, що [PERSON] не порушено строки, визначені ст. 233 КЗпП України. Окрім заборгованості по заробітній платі, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за шість місяців, тобто за період з 08.03.2023 (перший день після звільнення) по 08 вересня 2023 року. Згідно наданого позивачем розрахунку, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 177738,75 грн. (960,75 грн. (середньоденний заробіток) х 185 (кількість днів у періоді) = 177738,75 грн. При вирішення спору в цій частині, суд виходить з наступних міркувань: Статтею 117 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення правовідносин, визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті. Метою законодавчого врегулювання відповідальності роботодавця за несвоєчасну виплату заробітної плати є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права на своєчасне отримання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Втім, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц зазначила, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас, у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних та несправедливих наслідків. Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою, чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ураховуючи розмір\~простроченої заборгованості\~роботодавця,\~період затримки\~(прострочення)\~виплати такої\~заборгованості,\~те,\~з чим\~була пов`язана\~тривалість такого\~періоду з\~моменту порушення\~права працівника\~і до\~моменту його\~звернення з\~вимогою про\~стягнення відповідних\~сум (збитковість\~підприємства),\~ймовірний розмір\~пов`язаних\~із затримкою\~розрахунку при\~звільненні майнових\~втрат позивача,\~співмірність ймовірного\~розміру пов`язаних\~із затримкою\~розрахунку при\~звільненні майнових\~втрат [PERSON] \~та заявлених\~позивачем до\~стягнення сум\~середнього заробітку\~за несвоєчасний\~розрахунок при\~звільненні,\~суд \~доходить до\~висновку про\~те,\~що з\~метою дотримання\~розумного балансу\~між інтересами\~працівника та\~роботодавця,\~розмір середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні,\~який підлягає\~стягненню на\~користь позивача,\~необхідно зменшити до суми заборгованості по заробітній платі, яка становить 88 394 грн. 39 коп.. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 4218,45 грн. та 3 % річних в розмірі 2998,30 грн., суд доходить до висновку про відмову у задоволенні вказаних вимоги виходячи з наступного: Стаття 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. Велика Палата Верховного Суду не відступала від висловленого у зазначеній постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 іншого висновку Верховного Суду України про те, що припис частини другої статті 625 ЦК України до трудових правовідносин не застосовується. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості по зарплаті, суд допускає до негайного виконання рішення в частині стягнення на користь відповідача середнього заробітку за один місяць в сумі 21136 грн. 75 коп.. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з Державного підприємства\~"Спеціалізоване\~лісогосподарське підприємство\~"Київоблагроліс" на користь позивача судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, інфляційних втрат та 3 % річних, пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог,\~що становить 884 грн. 25 коп. та на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн., за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, від сплати якого позивач звільняється при зверненні до суду. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч. 3 ст. 141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З копії договору про надання правничої допомоги № 21-02.24 від 21 лютого 2024 та копії акту прийому - передачі виконаних робіт вбачається, що загальна вартість наданих адвокатом послуг складає 7000,00 грн. Ураховуючи складність та значення справи для сторін, їх дії щодо досудового врегулювання спору, пропорційність щодо предмету спору з урахуванням ціни позову, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Outcome: partial