Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Орган опіки і піклування Крижопільської селищної ради звернувся в суд з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Визначити опікуном малолітнього орган опіки та піклування Тростянецької селищної ради та стягнути з відповідачки аліменти. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що [PERSON] , [INFO] є матір`ю малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Батько [PERSON] записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Зазначено, що 10.06.2024 о 12:00 год на адресу служби у справах дітей Крижопільської селищної ради надійшло телефонне повідомлення від завідувача відділення з соціальної роботи КУ «Центр надання соціальних послуг Крижопільської селищної ради», в якому зазначалось, що за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] , яка постійно зловживає спиртними напоями та збирає в себе вдома сумнівні компанії. Особа, яка зробила повідомлення, представилась сусідкою [PERSON] , а також зазначила що близько тижня за адресою [PERSON] сусіди почали помічати молоду жінку з немовлям. [PERSON] постійно перебуває в стані зміненої свідомості, поводить себе неадекватно, а дитина має занедбаний вигляд. Службою у справах дітей Крижопільської селищної ради спільно зі старшим інспектором з ювенальної превенції [PERSON] та лікарем педіатром [PERSON] було здійснено негайний виїзд за вказаною адресою. Під час виїзду виявлено, що за вказаною адресою у будинку перебувала власниця, троє невідомих чоловіків та молода жінка (відповідачка) з немовлям. Всі особи були з явними ознаками зміненої свідомості (імовірно стан алкогольного сп`яніння), поводили себе агресивно, а дитина мала занедбаний вигляд. Жінка (відповідачка) повідомила, що не має документів та представилась, як [PERSON] , та зазначила, що немовля є її сином [PERSON] , [INFO] . З її слів проживає за адресою: [ADDRESS] , наразі вже близько тижня гостює у [PERSON] . На запитання працівників служби чи вживала [PERSON] спиртні напої вона повідомила, що вживала пиво та горілку. В ході розмови також встановлено, що дитина перебуває на грудному вигодовуванні, від дитини відчувався різкий запах сечі та алкоголю, одяг у дитини брудний, на тілі висипи та прілості, залишки фекалій. Зі слів [PERSON] , вона близько тижня не мала змоги помити сина. Так, з метою підтвердження особи та встановлення фактичного місця проживання [PERSON] , працівники служби зв?язалися з старостою Савинецького старостинського округу, який повідомив, що [PERSON] дійсно упродовж останніх 3-х років проживає в с. Китайгород без реєстрації, а також зазначив, що відповідно наявної у старости інформації вона є громадянкою Республіки Молдова, немає паспорту громадянина України, а хлопчик є дійсно її сином. За час проживання в селі Китайгород [PERSON] вела кочівний спосіб життя, періодично міняючи своє місце проживання та співмешканців, свого житла жінка не має та ніде не працює, зловживає спиртними напоями. За результатами виїзду працівниками служби у справах дітей було складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини та зроблено висновок, про те, що подальше перебування дитини з матір?ю є небезпечним для життя та здоров`я дитини. Дитину було негайно влаштовано до дитячого відділення КНП «Крижопільська ОЛІЛ». Представник позивача зазначив, що ситуація, яка склалась не залишає іншого виходу окрім, як ініціювати питання позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її малолітнього сина [PERSON] , оскільки позбавлення батьківських прав надасть дитині можливість отримати статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та дозволить влаштувати її до сімейних форм виховання, де вона зможе отримати повноцінне виховання і догляд. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 12.09.2024 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 24.10.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Визнано обов`язковою явку представника Органу опіки та піклування Крижопільської селищної ради в судове засідання по даній цивільній справі, для дачі особистих пояснень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі позивача. Щодо заявлених позовних вимог, покладаються на розсуд суду. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином за останнім відомим місцем її проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомила, будь яких клопотань не заявляла. Представник Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради в судове засідання не з`явився. Начальник служби у справах дітей подала клопотання, в якому просили розглянути справу без її участі, позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримала. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.11.2023 (а.с.21). Батько малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , записаний відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 12.06.2024 № 00045479793 (а.с.19). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] у м. Вінниці, батьками вказані [PERSON] та [PERSON] - громадяни Республіки Молдова (а.с.22). Остання проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №143 від 22.11.2023, виданою старостою Савинецького старостинського округу (а.с.20). 10.06.2024 комісією к складі начальника служби у справах дітей Коваль В.В., головного спеціаліста Кичук О.П., старшого інспектора з ЮП [PERSON] та лікаря педіатра за участю [PERSON] було проведено оцінку рівня безпеки дитини [PERSON] , 2023 р.н. Так під час огляду виявлено, що дитина була брудна у залишках фекалій, було відчутно неприємний запах. Дитини майже завжди була у сонному стані, а мати знаходилась у стані зміненої свідомості, що несе пряму загрозу життю та здоров`ю дитини. [PERSON] здійснює догляд за сином (а.с.13-17). 11.06.2024 комісія з питань захисту прав дитини вирішила негайно відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , 2003 р.н. у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я дитини, та затверджено висновок про відібрання дитини та доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, що підтверджується рішенням №97 (а.с.11) Аналогічне за змістом рішення було винесено виконавчим комітетом Крижопільської селищної ради від 11.06.2024 за №307 (а.с.7,8). Так, у висновку №97 комісії з питань захисту прав дитини зазначено, що 10.06.2024 о 12:00 год на адресу служби у справах дітей Крижопільської селищної ради надійшло телефонне повідомлення від завідувача відділення з соціальної роботи КУ «Центр надання соціальних послуг Крижопільської селищної ради», в якому зазначалось, що за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] , яка постійно зловживає спиртними напоями та збирає в себе вдома сумнівні компанії. Особа, яка зробила повідомлення, представилась сусідкою [PERSON] , а також зазначила що близько тижня за адресою [PERSON] сусіди почали помічати молоду жінку з немовлям. [PERSON] постійно перебуває в стані зміненої свідомості, поводить себе неадекватно, а дитина має занедбаний вигляд. Службою у справах дітей Крижопільської селищної ради спільно зі старшим інспектором з ювенальної превенції [PERSON] та лікарем педіатром [PERSON] було здійснено негайний виїзд за вказаною адресою. Під час виїзду виявлено, що за вказаною адресою у будинку перебувала власниця, троє невідомих чоловіків та молода жінка з немовлям. Всі особи були з явними ознаками зміненої свідомості, поводили себе агресивно, а дитина мала занедбаний вигляд. [PERSON] повідомила, що не має документів та представилась, як [PERSON] , та зазначила, що немовля є її сином [PERSON] , [INFO] . Проживає за адресою: [ADDRESS] , наразі вже близько тижня гостює у [PERSON] . На запитання працівників служби чи вживала [PERSON] спиртні напої вона повідомила, що вживала пиво та горілку. В ході розмови також встановлено, що дитина перебуває на грудному вигодовуванні, від дитини відчувався різкий запах сечі та алкоголю, одяг у дитини брудний, на тілі висипи та прілості, залишки фекалій. Зі слів [PERSON] , вона близько тижня не мала змоги помити сина. За результатами виїзду працівниками служби у справах дітей було складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини та зроблено висновок, про те, що подальше перебування дитини з матір?ю є небезпечним для життя та здоров`я дитини. Дитину було негайно влаштовано до дитячого відділення КНП «Крижопільська ОЛІЛ». На підставі вищевикладеного, беручи до уваги те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх прямих обов?язків з виховання сина, покладених на неї сімейним законодавством, в результаті чого виникла реальна загроза життю та здоров?ю дитини, комісія з питань захисту прав дитини Крижопільської селищної ради вважає за доцільне негайне відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] та доцільність позбавлення її батьківських прав (а.с.12). Також, з довідки-характеристики від 11.06.2024 вбачається, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] біля трьох років із співмешканцем [PERSON] . Три місяці тому помер співмешканець і [PERSON] залишилася із дитиною проживати без реєстрації і без документів за вказаною адресою тимчасово, але згодом вирішила проживати із жителем с. Китайгород [PERSON] , 1995 р.н., за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] неодноразово покидала місце проживання з дитиною, а свою відсутність пояснювала тим, що їде на батьківщину у Студенянську громаду до рідних. Зловживала часто спиртними напоями та вживала тютюнові вироби, належний догляд за малолітнім не здійснювала (а.с.18). Так, у статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. У ст.18 Конвенції про права дитини зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11 вищезазначеного Закону). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Звертаючись до суду з даним позовом, Орган опіки та піклування Крижопільської селищної ради зазначає, що подальше перебування сина з матір?ю [PERSON] є небезпечним для життя та здоров`я дитини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі N402/428/16-ц (провадження N 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону N1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Отже, при розгляді конкретної справи суд, насамперед, виходить з інтересів самої дитини та враховує при цьому, відповідальність матері (батька), які мають відповідально ставиться до створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач, будучи матір`ю [PERSON] 2023 р.н., свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина, що стало підставою для його відібрання. Ухилення її від виконання материнських (батьківських) обов`язків полягає у свідомому самоусуненні від виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створення належних умови для розвитку її природних здібностей та готування її до самостійного життя та праці, що в свою чергу вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Досліджені в судовому засіданні матеріали справи свідчать про небажання відповідачки займатися вихованням сина, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про її намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання сина. Так остання не має постійного місця проживання, веде аморальний спосіб життя. Стан дитини під час відібрання вказує на відсутність елементарних гігієнічних процедур протягом тривалого часу, що напряму свідчить про свідоме ігнорування матір`ю потреб дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Суд ураховує також ту обставину, що [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, не надала письмових чи усних пояснень своєї поведінки та не висловила у будь який спосіб бажання займатись вихованням сина. Таким чином, всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач, підтверджених доказами та перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що за наявності свідомого ухилення [PERSON] від своїх батьківських обов`язків, враховуючи права та інтереси дитини, є підстави для позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Суд, передусім, виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, тому задовольняючи позов суд вважає, що від такого вирішення справи у житті дитини настануть позитивні наслідки. І таке втручання для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції суд визнає виправданим у даній справі і здатним забезпечити належний захист інтересів дитини для її подальшого гармонійного розвитку. При цьому, суд роз`яснює відповідачці, що остання у випадку зміни своєї поведінки та обставин, що були підставою для відібрання дитини та позбавлення її батьківських прав, відповідно до ст. 169 СК України має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Враховуючи, що неповнолітня дитина не може бути передана її матері, яка позбавляється батьківських прав, відомості про батька записані у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України, інші особи заяву на передання їм дитини не подавали, суд вважає за необхідне передати неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO] , на опікування органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради, оскільки саме на території Тростянецької ОТГ визначено останнє відоме місце проживання відповідачки та її дитини. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2, 3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилами ч.2, 3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Судом встановлено, що позивач просить суд вирішити питання про стягнення аліментів. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як було встановлено відповідач не надала жодних заперечень проти позову в частині стягнення аліментів, не повідомила про наявність обставин, що мають істотне значення, які підлягають з`ясуванню при вирішенні питання щодо визначення розміру аліментів. За встановлених у ході судового розгляду обставин, обставин передбачених ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що відповідач спроможна надавати утримання дитини аліменти у частці від її заробітку (доходу), яка має складати - 1/4 частки (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов у цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до ст.180, 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 24.06.2024, тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати. Окрім того, у відповідності до приписів ч. 3 ст. 166 СК України перерахування аліментів слід здійснювати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, тому орган опіки та піклування Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області слід зобов`язати у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду відкрити у відділенні Державного ощадного банку України рахунок на ім`я дитини [PERSON] , [INFO] , для перерахування відповідачем [PERSON] аліментів на особистий рахунок дитини. Окрім того, нормою ч. 1 ст. 141 ЦПК України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої чистини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що позивач - Орган опіки та піклування Крижопільської селищної ради звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір». За таких обставин, суд вважає, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви за ставками, визначеними для юридичних осіб, тобто у розмірі 3028 грн. на користь держави, що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

Outcome: approved