Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

У червні 2024 року в інтересах позивача [PERSON] , адвокат Свистула Д.А., звернулася до Ірпінського міського суду Київської області із позовною заявою до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Возбранна Тетяна Григорівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги Позивач мотивував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщини. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, заповіт відсутній, інших спадкоємців за законом немає. Після звернення до нотаріуса Дубасу Миколі Петровичу було відмовлено у відкритті спадщини через протермінуванням строків подачі заяви про прийняття спадщини і цей термін можливо продовжити лише в судовому порядку. У встановлений законом шестимісячний строк, Позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із тим, що села Бучанського району Київської області, де проживав і помер його батько, перебували в окупації внаслідок військової агресії російської федерації, сім`я Позивача також проживали в даному районі під окупацією, крім того, Позивач був зайнятий доглядом та лікуванням своєї дружини, яка має онкологічне захворювання. Вважає дані причини поважними. Із підстав, наведених вище, Позивач просив суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька - [PERSON] у тримісячний термін з часу набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 червня 2024 року справу № 367/5709/24 за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Свистула Д.А., до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Возбранна Тетяна Григорівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - було передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 серпня 2024 року справу було прийнято до провадження та відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2024 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату час та місце розгляду справи належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник Позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату час та місце розгляду справи належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі Позивача. В заяві проти винесення заочного рішення не заперечував, позовні вимоги підтримав у та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно Постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явилися всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (свідоцтпо про смерть серія [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області. [PERSON] був батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого Червонодонецьким бюро ЗАГС, Балаклейського району Харківської області. 22 травня 2024 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Возбранної Т.Г. звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Приватним нотаріусом заведена спадкова справа №29/20. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно дост. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За приписами ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1220,1222,1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Як роз`яснено Верховним Судом України у п. 26 постанови Пленуму від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності. Дослідивши надані позивачем докази, виходячи із встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних труднощів для подання позивачем заяви про прийняття спадщини у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку, зокрема те, що введено в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальше продовження режиму воєнного стану об`єктивною спричинило наступні перешкоди. Села Бучанського району Київської області, включаючи село Гнатівка, де проживав і помер батько Позивача, перебували в окупації внаслідок військової агресії російської федерації, відповідні відомості містяться та підтверджуються, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією № 309 від 22.12.2022 року. Тимчасова окупація території призвела до непоправних перешкод у реалізації Позивачем своїх спадкових прав, які не могли бути ним усунуті, у зв`язку із чим право Позивача на подання заяви про прийняття спадщини підлягає захисту у судовому порядку (що кореспондується з постановою Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 638/4895/15). Судом встановлено, що Позивач та його сім`я проживали також в даному районі під окупацією, пошкоджено внаслідок обстрілів будинок Позивача, що розташований в селі Гурівщина Бучанського району Київської області, також зруйновано вщент виробництво, де працював Позивач. Крім того, Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22.11.1985 року. Дружина - [PERSON] має онкологічне захворювання - інвазивна протокова карцинома молочної залози G2, NST. Дані обставини підтверджуються Висновком мультидисциплінарного онкологічного консиліуму ТОВ МЦ ДОБРОБУТ-ПОЛІКЛІНІКА від 26.04.2023 року та Висновком міждисциплінарного онкологічного мамологічного консиліуму Лікарні Ізраїльської онкології від 02.05.2023 року. Це стало відомо раптово саме під час війни, появу таких хвороб спрогнозувати чи попередити неможливо, Позивач перебував поруч з дружиною, займаючись питанням та допомогою при медичних дослідженнях та лікуванні тощо. Відтак у Позивача були об`єктивні труднощі, які у сукупності створили перешкоди для подання такої заяви про прийняття спадщини вчасно, оскільки період на прийняття спадщини співпав з окупацією місця проживання Позивача та місця проживання та смерті батька, співпав з часом ведення активних бойових дій на території Київської області, з часом, коли Позивач був зайнятий доглядом та лікуванням своєї дружини, коли його виробництво та місце роботи фактично було вщент зруйновано ворожою армією та пошкоджено приватний будинок сім`ї, тому він не мав змоги вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, з поважних причин. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно дост. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує пропуск строку звернення із заявою про прийняття спадщини тим, що почалась війна та виникнення одночасно інших важких особистих перепон у своєчасному зверненні до нотаріальної контори. Судом інших спадкоємців не встановлено. Таким чином, інших спадкоємців на майно не існує та у випадку задоволення позову, права, свободи та інтереси інших осіб не будуть порушені. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини поважними. Враховуючи, що позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, а також той факт, що у відповідача відсутні заперечення з приводу заявлених позивачем позовних вимог, тому суд дійшов висновку, про можливість надати позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.), серія A,303-A, п. 29). На підставі викладеного,

Outcome: approved