Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позивач свої вимоги мотивував тим, 30 серпня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу у сторін є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонам було розірвано 05.02.2016. З 2015 року відповідач припинив спілкуватися та бачитися з сином. Перешкод в спілкуванні з дитиною позивачка не здійснювала. Про існування батька син не знає, так як вони взагалі не бачилися жодного разу. Відповідач не приймає участі в житті свого сина [PERSON] . Не цікавиться станом його здоров`я, не утримує матеріально, не займається вихованням, що є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а тому позивач звернулася з даним позовом. Ухвалою суду від 05.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. 30 грудня 2024 року судом отримано Висновок органу опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради №24540/02.02.01-22/03/14/24 від 20.12.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав. У судове засідання учасники не з`явилися. Представник позивача - адвокат Бєлова Р.В., яка діє на підставі ордера серія ВЕ №1125231 від 15.07.2024 та договору №15-07-2024/1 від 15.07.2024, до початку розгляду справи подала заяву у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Відповідач 21.11.2024 та 18.12.2024 подав заяви у яких зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення, просить справу розглянути без його участі. Представник служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради Норенко О.О., яка діє на підставі довіреності від 27.09.2023 та дійсної 26.09.2025, подала суду висновок органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав та заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи підтримання позову позивачем та визнання позову відповідачем, про що він зазначив під час підготовчого засідання, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину, готувати її до самостійного життя. Статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що 30 серпня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] , виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №344. Від шлюбу у них є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . У 2015 сторони припинили сумісне проживання. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва шлюб у 2016 році розірвано. З часу припинення спільного проживання - з 2015 року, відповідач припинив спілкуватися та бачитися з сином. Перешкод в спілкуванні з дитиною позивачка не здійснювала. Про існування батька син не знає, так як вони взагалі не бачилися жодного разу. Відповідач не приймає участі в житті свого сина, не займається його вихованням, не цікавиться станом його здоров`я, не утримує матеріально. Ознайомившись зі змістом позовної заяви, відповідач заперечень проти зазначеного не подав. Позов визнав повністю. Згідно Висновку органу опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради №24540/02.02.01-22/03/14/24 від 20.12.2024 питання про позбавлення батьківських прав розглядалося 16.12.2024 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Миколаївської міської ради. За результатом розгляду, члени комісії дійшли висновку, що позбавлення батька батьківських прав буде відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Ураховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Ураховуючи практику Європейського суду з прав людини, національне законодавство та фактичні обставини справи, суд вважає, що має місце факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, який не бере участі у вихованні сина, не піклується про його фізичний, духовний і моральний розвиток, проживає окремо, виявляє байдужість до власної дитини та щодо своїх батьківських прав, що підтвердилося, зокрема, визнання ним позову та відсутністю будь-яких заперечень проти нього, тому суд дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] Водночас, суд зазначає, що згідно вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved