Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в листопаді 2024 року до суду із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області, в якому просять визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , в тому числі 1/3 частина в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] як члена колгоспного двору. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 03 грудня 2024 року постановлено прийняти до розгляду позовну заяву, відкрити провадження у справі, підготовче судове засідання призначити на 30 січня 2025 року. Крім цього, витребувано з Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області копію спадкової справи № 371/2024, яка зареєстрована 24.09.2024 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду письмові заяви, у яких просили справу розглядати у її відсутності. Зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Позовних вимог не заперечують, при вирішення справи покладаються на думку суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Жовківської ДНК Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином. Подала заяву, в якій просила розгляд справипровести у відсутності представника нотаріальної контори. Крім того зав. Жовківської ДНК Львівської області О. Галань, на виконання вимог ухвали суду, надіслано на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи № 371/2024, яка зареєстрована 24.09.2024 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивачів, представників відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечив проти позовних вимог, фактично визнав такі, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [INFO] померла [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті залишилося спадкове майно, в тому числі 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS] . Викладеним у свідоцтві про право особистої власності на будівництво, яке видане виконкомом Любельської сільради 05.04.1988 року, зареєстрованому в Червоноградському бюро технічної інвентаризації 05.04.1988 року за № 117, стверджується, що будинок [ADDRESS] відносився до колгоспного типу двору, головою якого була [PERSON] . Із копії довідки від 26.09.2024р. № 18-06/243, що видана старостою Кулявського старостинського округу №7 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що по даних запису погосподарських книг по Любельській сільській раді станом на 30.06.1990 р. зареєстроване господарство на прізвище [PERSON] , 1911 р.н., що знаходиться по [ADDRESS] . В господарстві на той час зареєстровані і проживали: /колгоспний двір: 1. [PERSON] , 1911 р.н., - голова двору; 2. [PERSON] , 1946 р.н, - невістка; 3. [PERSON] , 1965 р.н., - внук. Із копії довідки від 26.09.2024р. № 18-06/244, що видана старостою Кулявського старостинського округу №7 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що по даних запису погосподарських книг по Любельській сільській раді станом на 15.04.1991 року зареєстроване господарство на прізвище [PERSON] , 1911 р.н., що знаходиться по [ADDRESS] . В господарстві на той час зареєстровані і проживали: /колгоспний двір: 1. [PERSON] , 1911 р.н., - голова двору; 2. [PERSON] , 1946 р.н, - невістка; 3. [PERSON] , 1965 р.н., - внук. Згідно із ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року та 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] , була [PERSON] , 1911 р.н., а членами двору [PERSON] , 1946 р.н, - невістка, та [PERSON] , 1965 р.н., - внук, то відповідно кожному належало по 1/3 частці двору. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно із ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Нормою ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно із ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно із ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її внук [PERSON] . [PERSON] звернувся в Жовківську ДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його бабусі [PERSON] . Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що Жовківською ДНК після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 371/2024. Із постанови зав. Жовківською ДНК Львівської області О. Галань від 24 вересня 2024 року № 1142/01-16 вбачається, що 24 вересня 2024 року в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області звернувся гр. [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] , із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в [ADDRESS] , після смерті своєї бабусі [PERSON] , померлої [INFO] /спадкова справа № 371/2024 від 24 вересня 2024 року/. Однак таке свідоцтво не може бути видане з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат». Заявником надано свідоцтво про право власності на будинок з якого вбачається, що господарство в [ADDRESS] , головою якого була [PERSON] , померла [INFO] , відносився до колгоспного гину двору. Крім неї були інші члени двору. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року, всі члени двору мають право на частку. Частка померлих не визначена в майні двору. Від так, нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, право власності на колгоспний двір (житловий будинок) за адресою: [ADDRESS] , було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Любельської сільської ради. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Викладеним у довідці № 5757, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 29.10.2024, стверджується, що в КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31 грудня 2012 року житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Любельської сільради 05.04.1988р. згідно рішення райвиконкому від 18.03.1988р. за №83 та записано в реєстрову книгу 05.04.1988р. за р. №117. На підставі рішення Жовківської міської ради №23 від 20.09.2022р. "Про перейменування вулиць на території Жовківської міської ради Львівської області" вулицю 1-Травня в с. Кулява перейменовано на вулицю Чорновола. Згідно нового адміністративно-територіального устрою України с. Кулява належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 18.10.2024 року, вбачається, що загальна площа житлового будинку 89.8 м2, житлова площа 67.2 м2, допоміжна 22.6 м2. При будинку є господарські будівлі. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно із ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, зважаючи на наведене, позивачеві [PERSON] належить 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , в тому числі 1/3 частина в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а позивачеві [PERSON] належить 1/3 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] як члена колгоспного двору. Право власності позивачів на житловий будинок підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок їхні позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved