Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Адвокат Конюшко Д.Б., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою проживання батька. В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що з 2003 року перебуває в шлюбі з відповідчем по справі - [PERSON] . В шлюбі в подружжя народились діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Станом на дату подання позову син - [PERSON] проживає рахом з батьком [PERSON] , а донька - [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] . Батько приділяє належну увагу вихованню дитини, допомагає йому у навчанні, створив всі належні умови для проживання та гармонійного розвитку дитини. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Зелінської І.В. від 04 жовтня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Зелінської І.В. від 06 лютого 2024 року провадження у справі закрито. Постановою Харківського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду. 24 квітня 2024 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказану справу передано до провадження судді Комінтернівського районного суду міста Харкова Чайка І.В. Ухвалою суду від 25 квітня 2024 року прийнято до розгляду вищевказану цивільну справу. Ухвалою суду від 20 травня 2024 року задоволено клопотання представника позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 16 серпня 2024 року відвід заявлений судді Чайка І.В. представником позивача визнано не обгрунтованим та передано на вирішення іншому судді. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Щепелевої Г.М. від 19 серпня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про відвід судді Чайка І.В. у вищевказаній цивільній справі. Ухвалою суду від 28 серпня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Конюшко Д.Б. підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що у 2022 році дружина разом з дітьми та її матрір`ю виїхала закордон. Потім син разом з бабусею повернувся в Україну та наразі проживає з ним. Дружина наразі проживає в Нідерландах, друга дитина - дочка наразі проживає з нею. Син підтримує спілкування з матір`ю, телефонує один раз на місяць. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явися, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши думку позивача та його представника, допитавши свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин. Судом встановлено, що згідно відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 22.11.2003 року, сторонами по справі укладено шлюб. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.05.2011 року, батьками дитини [PERSON] , [INFO] є сторони по справі. Зі змісту довідки Комунального підприємства «Харківський ліцей № 46 Харківської міської ради», виданої [PERSON] , [INFO] вбачається, що останній є учнем 8-го класу змішаної форми навчання Метрошколи вищевказаного навчального закладу. Також зазначено, що в Метрошколі [PERSON] навчається з вересня 2023 року по теперішній час, та до школи його привозить батько. Відповідно до договору про поділ майна № 318 від 02.05.2024 року, в порядку поділу спільного майна, у приватну власність позивача [PERSON] переходить квартира [ADDRESS] , а у приватну власність відповідача [PERSON] переходить квартира [ADDRESS] . З витягу з Державного реєстру речових прав № 376990440 від 02.05.2024 вбачається, що [PERSON] на праві власності на підставі договору про поділ спільного майна від 02.05.2024 належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Реєстру територіальної гроади міста Харкова № 2025/000276417 від 08.01.2025, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту декларації [PERSON] , [INFO] про вибір лікаря № 0001-МХА5-К8А0 вбачається, що законний представник дитини - пацієнта батько - [PERSON] уклав зазначену деклалрацію. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради від 07.10.2024 №390, [PERSON] мешкає разом з батьком [PERSON] , дитині створені необхідні умови для проживання, батько займається вихованням дитини, матеріально його утримує. Зі слів дитини, мати мешкає окремо, за кордоном. Хлопець підтримує позовні вимоги батька. На підставі вищевикладеного, Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Також в якості свідка був допитаний син сторін по справі - [PERSON] , [INFO] , який повідомив, що у 2022 році виїздив закордон в Нідерланди разом з матір`ю, сестрою та бабусею. Потім разом з бабусею повернувся в Україну та наразі проживає разом з батьком. Зазначив, що бажає проживати з батьком в Україні, оскільки тут він відвідує школу, має спілкування з друзями, а також займається спортом. Позовні вимоги батька підтримує. Згідно ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом частин третьої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За статтею 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (частина перша статті 161 СК України). У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При вирішенні справи, суд приймає до уваги виновок Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради від 07.10.2024 №390, в якому зазначено, що [PERSON] мешкає разом з батьком [PERSON] , дитині створені необхідні умови для проживання, батько займається вихованням дитини, матеріально його утримує. Зі слів дитини, мати мешкає окремо, за кордоном. Хлопець підтримує позовні вимоги батька. На підставі вищевикладеного, Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування вважає за доцільне визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . З урахуванням всього вищезазначеного, зокрема, думки дитини, щодо місця проживання якої виник спір, та саме в інтересах дитини - [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved