Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРС» (відповідач), відповідно до якого просила: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРС» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 52 407,34 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 37 045, 49 грн. та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 вересня 2021 року відповідно до наказу №6 від 27.09.2021 року позивача було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРС» на посаду головного бухгалтера згідно з записом в трудовій книжці позивача №40 від 27 вересня 2021 року. 30 червня 2022 року згідно з наказом №21 від 30.06.2022 року позивача було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні, всупереч ч. 1 ст. 116 КЗпП України, позивачеві не було виплачено заробітну плату. Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 06.10.2023 №1560/2656-23-08392 виданих Головним управлінням Державної податкової служби в м.Києві. Станом на 06.10.2023 року ТОВ «КЕРС» за період роботи з 27.09.2021 по 30.06.2022 нараховало позивачу суму доходу у розмірі 58 854 грн. 74 коп. однак фактично позивачу було виплачено 6 447 грн. 40 коп. Таким чином, за період роботи позивача у ТОВ «КЕРС» позивачу не була виплачена заробітна плата за період з 27.09.2021 року по 30.06.2022 року у розмірі 52 407,34 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2023 року матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 21.12.2023 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцевим Д.О. справу прийнято до свого провадження, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачам було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Від відповідача відзив не надходив. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Наказом №6 від 27 вересня 2021 року року позивача було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРС» на посаду головного бухгалтера згідно з записом в трудовій книжці позивача №40 від 27 вересня 2021 року. 30 червня 2022 року згідно з наказом №21 від 30.06.2022 року позивача було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Разом з тим, при звільненні, всупереч ч. 1 ст. 116 КЗпП України, позивачеві не було виплачено в повному обсязі нараховану заробітну плату, оскільки відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 06.10.2023 №1560/2656-23-08392 виданих Головним управлінням Державної податкової служби в м.Києві. Станом на 06.10.2023 року ТОВ «КЕРС» за період роботи з 27.09.2021 по 30.06.2022 нараховало позивачу суму доходу у розмірі 58 854 грн. 74 коп. однак фактично позивачу було виплачено 6 447 грн. 40 коп. 18 жовтня 2023 року позивачем було надіслано лист на адресу ТОВ «КЕРС» з вимогою сплатити нараховану але не виплачену заробітну плату, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 та надати інформацію щодо розміру заборгованості перед позивачем по заробітній платі, що виникла за період роботи позивача в ТОВ «КЕРС» з 27 вересня 2021 року по 30 червня 2022 року. 21 листопада 2023 року позивачу було повернуто вищевказаний лист у зв`язку з закінченням терміну зберігання Таким чином, на момент розгляду справи відповідач не виплатив позивачу заборгованість належних їй при звільненні сум у повному обсязі за період з 27.09.2021 року по 30.06.2022 року у розмірі 52 407,34 грн. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Ч. 2 цієї ж статті передбачено, що в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організації повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст. 117, 237- 1 цього Кодексу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст,27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими порядком. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п.5 р. IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абз.1 п.8 р. IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 06.10.2023 №1560/2656-23-08392 виданих Головним управлінням Державної податкової служби в м.Києві, середня заробітна плата за 2 місяці 2022 року перед звільненням складає 12 442,56 грн. (з урахуванням податків та зборів) та за один робочий день 282,79 грн. (12442,56 грн. / 44 дні (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останніх місяці роботи) = 282,79 грн. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2022 по 31.12.2022 року складає 37 045, 49 грн. Таким чином, загальна сума стягнення на користь позивача підлягає стягненню з відповідача складає 89 452,83 грн. Ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, а саме: основна заробітна плата; додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установленні норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України. В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд ухвалює рішення про задоволення позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРС» на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на загальну суму 89 452,83 грн. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073, 60 грн. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved