Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов`язати КНП «Херсонський міський перинатальний центр ІІ рівня імені З.С. Клименко» нарахувати та виплатити їй заробітну плату за період з липня 2022 року до моменту набрання рішенням законної сили; зобов`язати КНП «Херсонський міський перинатальний центр ІІ рівня імені З.С. Клименко» сплатити за неї до органів Пенсійного фонду України страхові внески за період з липня 2022 року до моменту набрання рішенням законної сили. В обґрунтування позову вказала, що працює з 1995 року на посаді медичної сестри у КНП «Херсонський міський перинатальний центр ІІ рівня імені З.С. Клименко». У зв`язку із окупацією м. Херсон з квітня 2022 року до липня 2022 року працювала не на вказаній посаді. Жодних заяв про звільнення після деокупації міста не писала. У зв`язку із веденням активних бойових дій, вона змушена була у серпні 2022 року виїхати з міста Херсона, 30.08.2023 року отримала статус ВПО у м. Київ. З відомостей Пенсійного фонду України їй стало відомо, що її роботодавцем сплачувались пенсійні внески тільки до липня 2022 року. Звернувшись до роботодавця отримала довідку про те, що з липня 2022 року призупинено дію трудового договору до відновлення можливості виконувати трудові зобов`язання або завершення воєнного стану згідно наказу 110-К від 20.06.2022 р. Вказує, що вона не надавала згоду на призупинення трудового договору, крім того, трудова книжка їй не повернута, вона не має можливості влаштуватися на роботу. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.07.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 22.07.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, що 06.06.2022 р. позивачка написала заяву про видачу їй трудової книжки, яку вона того ж дня отримала. Крім того, позичкою 02.07.2022 р. написано заяву про призупинення дії трудового договору з 02.07.2022 р. Позивачка з червня 2022 року не працювала тому і не отримувала заробітну плату. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.10.2024 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд. Позивачка в судове засідання не прибула, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суд не повідомляв, в матеріалах справи наявний відзив на позов. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється через неявку всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З копії трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] вбачається, що 01.08.1995 року прийнята на роботу до Роддома №1 на посаду медсестри в гінекологічне відділення №2, надалі містяться відомості щодо переведення на інші посади, та останній запис який наявний 02.01.2020 року про реорганізацію шляхом перетворення Пологового будинку на КНП «Херсонський міський перинатальний центр ІІ рівня імені З.С. Клименко» Херсонської міської ради. За довідкою від 30.08.2023 року №3010-7001873679 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] проживає як ВПО за адресою: [ADDRESS] . 09.01.2024 року за вих. №01-11/16 КНП «Херсонський міський перинатальний центр ІІ рівня імені З.С. Клименко» Херсонської міської ради на запит [PERSON] повідомлено, що наказом №110-к від 20.06.2022 року «Про призупинення дії трудового договору» було призупинено дію трудового договору до відновлення можливості виконувати роботу або до завершення воєнного стану через відсутність можливості виконувати роботу (виїзд за межі Херсонської області). Повідомлено, що наказ про прийняття на роботу чинний та за [PERSON] зберігається робоче місце. Згідно копії заяви [PERSON] від 06.06.2022 року на ім`я головного лікаря КНП «Херсонський міський перинатальний центр ІІ рівня імені З.С. Клименко» Херсонської міської ради, Гендзьора просила видати трудову книжку на збереження під її особисту відповідальність. Згідно наявного запису [PERSON] трудову книжку вона отримала особисто 06.06.2022 року, про що свідчить її підпис на вказаній вище заяві. Тобто, посилання позивачки на те, що трудову книжку вона не отримувала спростовуються наданою представником відповідача заявою самої [PERSON] . 13.06.2022 року [PERSON] на ім`я головного лікаря КНП «Херсонський міський перинатальний центр ІІ рівня імені З.С. Клименко» Херсонської міської ради подано заяву про призупинення дії трудового договору з 02.07.202 р. у зв`язку із неможливістю виконувати роботу. Наказом КНП «Херсонський міський перинатальний центр ІІ рівня імені З.С. Клименко» Херсонської міської ради №110-к від 20.06.2022 р. «Про призупинення дії трудового договору», призупинено дію трудового договору до відновлення можливості виконувати роботу або завершення воєнного стану через відсутність можливості виконувати роботу (виїзд за межі Херсонської області), зокрема з [PERSON] . З табелю обліку використання робочого часу КНП «Херсонський міський перинатальний центр ІІ рівня імені З.С. Клименко» Херсонської міської ради вбачається, що [PERSON] за основним місцем роботи маніпуляційна медична сестра зі ставкою 100% та за сумісництвом на посаді медичної сестри 25% відпрацювала за квітень 2022 року 165,7 год., за травень 2022 р. маніпуляційна медична сестра зі ставкою 100% - 169,4 год, за червень 2022 року маніпуляційна медична сестра зі ставкою 100% - 36 год. Так, відповідно до положень статті 43 Конституції України та статті 2 Кодексу законів про працю України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Разом з тим відповідно до ст. 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Відповідно до п.п. 5 п. 1 ст. 6 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався. Згідно з п. 3 Указу Президента України у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. 30-34, 38, 39,41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану". 15.03.2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", який набув чинності 24.03.2022 року (далі Закон). Відповідно до п. 2 розділу "Прикінцеві положення" Закону главу XIX "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю доповнено п. 2 такого змісту: "2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Згідно з ч.2, 3, ст. 1 Закону на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Беручи до уваги вищевикладене вбачається, що положення Закону, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю -мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. В той же час, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Згідно ст. 13 вказаного Закону (у первинній редакції, яка діяла до 19.07.2022) призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. З 19.07.2022 ст. 13 Закону викладено в новій (розширеній) редакції. Зокрема у ч. 1 даної статті дане більш розширене визначення поняттю призупинення дії трудового договору та вказано, що це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. У частині 2 даної статі вказано, що наказ про призупинення дії трудового договору повинен містити кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові інші персональні данні відповідних працівників. Таким чином, законодавець прямо передбачив, що призупинення дії трудового договору може відбуватись не по відношенню до всього персоналу, а відносно конкретних працівників (наведених у відповідному переліку). При цьому умовами такого призупинення на тлі російської військової агресії є неможливість надання та виконання певної роботи (в новій редакції ст. 13 Закону неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором). Аналізуючи положення вказаного Закону, підставами для призупинення дії трудового договору відповідно до ст. 13 Закону може бути не лише абсолютна непрацездатність підприємства через його руйнування чи руйнування частини його інфраструктури, а й інші, викликані збройною агресією, фактичні та економічні чинники, які не дозволяють забезпечити працівника роботою, яку він виконував раніше, наприклад: скорочення замовлень чи обсягу послуг, які надаються підприємством, суттєве зниження доходів підприємства, неможливість виконання роботодавцем перед працівником зобов`язань з виплати заробітної плати та страхових внесків, неможливість продовжувати господарську діяльність за місцем роботи працівника. При цьому саме на керівництво підприємства покладаються дискреційні повноваження щодо визначення переліку працівників з якими необхідно призупинити дії трудових договорів, з самостійним визначенням відповідних трудових критеріїв для цього (певні посади, що можуть бути незадіяні в умовах зміненої господарської діяльності; кваліфікація окремих працівників, наявність у них певних знань, навичок та умінь, допущення певними працівниками порушень трудового розпорядку тощо). Крім того, як визначено положеннями вказаного Закону, призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а Законом визначено, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України. За ч. 3 ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" у разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору працівником або профспілкою за дорученням працівника (працівників) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про скасування відповідного наказу (розпорядження) або про усунення порушення законодавства про працю іншим шляхом, що є обов`язковим до виконання роботодавцем протягом 14 календарних днів з дня отримання такого припису. Наказ № 110-к від 20.06.2022 року позивачкою в порядку ч.3 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не оскаржений. Крім того, вказаний наказ не оскаржується в судовому порядку, тобто сторони по справі його правомірність не оскаржують, а тому суд вважає відсутніми підстави надавати оцінку його правомірності. Частиною 4 ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" передбачено, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України. Відповідно до ч. 1\~ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про оплату праці» , заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Позивачкою у спірний період робота не виконувалася. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Отже наслідками призупинення дії трудового договору є призупинення взаємних прав та обов`язків за трудовим договором без припинення трудових відносин, а саме: з боку роботодавця - призупинення обов`язку щодо повноцінного забезпечення працівника роботою та відмова від права вимагати від працівника виконання роботи, а також відсутність обов`язку оплачувати таку роботу за договором, а з боку працівника відсутність обов`язку виконувати роботу та права отримувати заробітну плату. З комплексного\~аналізу норм\~ст.\~13\~Закону України\~«Про організацію\~трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану»,\~ст.\~21,\~ч.\~1\~ст.\~94\~КЗпП та\~ч.\~1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» можна\~дійти висновку,\~що на\~період призупинення\~дії трудового\~договору у\~роботодавця відсутній\~обов`язок\~щодо оплати\~праці працівника\~за призупиненим\~трудовим договором. Оскільки з наданих відповідачем табелів обліку робочого часу встановлено, що [PERSON] не виконувала свої трудові обов`язки з підстав призупинення дії трудового договору за наказом від 20.06.2022 року №110-к, який на час розгляду справи не скасований, з урахуванням положень Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату з липня 2022 року. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що заробітна плата виплачується за виконану роботу, а позивачка роботу не виконувала. Також задоволенню не підлягає вимога про зобов`язання сплатити страхові внески, оскільки вказана вимога є похідною від первісної. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed