Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

В провадженні Теребовлянського районного суду перебуває вказана цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог зазначено що 15.03.2024 року поліцейський СРПП відділення поліції №3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Мерва П.І., виніс на місці постанову серії ЕНА № 1665801 від 15.03.2024 року, про накладення відносно [PERSON] адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання дій відповідача незаконними та скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності серії ЕНА №1665801 від 15.03.2024 року. Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08.04.2024 року (Справа № 606/625/24) дії поліцейського СРПП відділення поліції № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Мерви П.І. щодо винесення постанови серії ЕНА № 1665801 від 15.03.2024 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП визнані неправомірними, вказану постанову скасовано, провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито. 03.07.2024 року Восьмий Апеляційний Адміністративний Суд постановив: апеляційну скаргу ГУ НП в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08.04.2024 року у справі № 606/625/24 -без змін. Вказане судове рішення набрало законної сили. Через незаконне накладення адміністративного стягнення [PERSON] пережив відчуття несправедливості, був пригніченим, переживав, що його права були порушені, пережив упередженість співробітника правоохоронних органів, що викликало в нього смуток, страх від того що права людини можуть бути так легко порушені працівником правоохоронного органу, недовіру до правоохоронних органів. Пережив стан схвильованості і стресу. В результаті отриманої психічної травми в нього появилася головна біль, піднявся артеріальний тиск, порушився режим сну. В результаті він почував себе тривалий час не здоровим, ослабленим, не міг жити привичним своїм життям. Разом з тим він змушений був витрачати свій час і кошти на те, щоб відновити справедливість в судах. Ухвалою Теребовлянського районного суду від 23.07.2024 року було відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.01.2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити, вважає, що позивач при розгляді справи повинен був довести, зокрема факт наявності моральної шкоди, факти протиправних діянь ГУНП в Тернопільській області. Відтак, доводи щодо спричинення моральної шкоди, наведені в позовній заяві, є безпідставними та недоведеними, як і визначений розмір шкоди, котрий на думку позивача підлягає відшкодуванню. Позивачем не надано жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт спричинення йому моральної шкоди та жодних доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування. У судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі та про слухання справи без її участі, у в`язку із зайнятістю по службі. Суд, дослідивши представлені сторонами докази, робить такі висновки. Судом встановлено, що постановою серії ЕНА №1665801 від 15.03.2024 року винесеною поліцейським ВП №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Мервою П.І. позивача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.122 КУПАП на накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Згідно вказаної постанови серії ЕНА № 1665801 від 15.03.2024, [PERSON] 15.03.2024 о 16. 44 по вулиці Князя Василька в м. Теребовля здійснив зупинку транспортного засобу «Фольцваген Гольф» д.н.з [NUMBER] , на перехресті, чим порушив п.15.9 ґ ПДР порушення заборони зупинки на перехрестях, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Рішенням Теребовлянського районного суду від 08.04.2024 року у справі № 606/625/24 позов [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) до Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області (місце знаходження:46001, вул. Валова, 11 м. Тернопіль), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача поліцейський СРПП відділення полції № 3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Мерви Петра Івановича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху задоволено. Скасувано постанову від 15.03.2024 серії ЕНА № 1665801 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн, а справу про адміністративне правопорушення - закрито. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2024 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишено без задоволення, а рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08.04.2024 року у справі № 606/625/24 залишено без змін. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України). У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61 -2417сво19). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних відносинах викладені у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №686/16847/17, 14 грудня 2022 року у справі №201/7848/21, 6 грудня 2023 року у справі №370/463/21 та інших. Зважаючи на те, що рішенням Теребовлянського районного суду у справі № 606/625/24 від 08.04.2024 року було скасувано постанову від 15.03.2024 серії ЕНА № 1665801 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн, а справу про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] було закрито, а тому позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відтак наявні підстави для відшкодування моральної шкоди. При визначенні\~розміру моральної\~шкоди суд\~враховує,\~що позивач\~зазнав моральних\~страждань,\~оскільки змушений\~був докладати\~зусиль задля\~відновлення порушеного\~права,\~характер і\~обсяг таких\~страждань,\~та інші\~обставини,\~що відповідає\~роз`ясненням,\~які містяться\~в постанові\~Пленуму Верховного\~Суду України\~№ 4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної шкоди\~(немайнової\~)\~шкоди»,\~

Outcome: partial