Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

07 жовтня 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання договору довічного утримання (догляду), укладеного між [PERSON] та\~ [PERSON] . В обгрунтування позову позивач посилалася на те, що згідно з пунктом 1.1 цього договору за № 1093 від 21.09.2023 року, позивач передав, а відповідач отримав у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями й спорудами,що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , будинок за [ADDRESS] , взамін чого відповідач зобов`язувався забезпечувати позивача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Відповідно до пункту 2.2 договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відповідачем, оцінюється сторонами договору у суму що складає 2600 ( дві тисячі шістсот) гривень 00 копійок на місяць. Дана сума сплачуватися Набувачем не пізніше двадцятого числа кожного місяця за наступний місяць. Згідно, договору відповідач брав на себе обов`язки стосовно догляду позивача. Коло обов`язків вказано в договорі. Але після підписання договору [PERSON] почав ухиляться від виконання своїх обов`язків по догляду за [PERSON] . Позивач має вади зору. За весь час дії договору [PERSON] тільки тричі возив позивача до лікаря при цьому його приходилось не одноразово про це прохати. Відповідач погодився відвезти позивача до лікаря тільки після того як [PERSON] компенсував йому витрати на пальне. При цьому відповідач після укладення договору забрав у позивача, без його згоди на такі дії, начебто на зберігання, грошові кошти у розмірі 18 тисяч гривень, доля грошей не відома, повернути їх відповідач відмовляється. Також відповідач обманним шляхом відібрав у позивача документи а саме паспорт, РНОКПП, копію договору довічного утримання.. Свої обов`язки що передбачено договором довічного утримання не виконує. З початку серпня 2024р. навіть не привозить продукти та не провідує позивача. Кормити Позивача вимушені сусіди. З даного приводу [PERSON] 24.09.2024р. звернувся до Миколаївської окружної прокуратури м. Миколаєва. Крім того 23.09.2024р. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Філіпенко О.Г. з проханням надати йому копію договору довічного утримання з метою оскарження договору в судовому порядку. Але получив відмову та отримав тільки довідку. 27.09.2024р. позивач для захисту своїх прав уклав договір №50 з адвокатом Біловим І.В. 30.09.2024р. адвокат звернувся с запитом до приватного нотаріуса [PERSON] в запиті просив надати йому копію договору довічного утримання. Відповіді не отримав. Тобто, сторона позивача зі всією відповідальністю стверджує, що відповідач, свої зобов`язання з самого початку дії договору не виконував належним чином та у встановлений строк, а щонайменше з серпня 2024р. року, не виконує зобов`язання, передбачені п. 2.1. Договору щодо надання позивачу щомісячної матеріальної допомоги, рівно як і не забезпечує позивача продуктами харчування, одягом, лікарськими засобами та побутовими послугами, що в імперативному порядку передбачено п. 2.2. Договору, що у своїй сукупності є беззаперечною підставою для розірвання договору довічного утримання (догляду) на підставі п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України. Також зазначає, що його судові витрати складаються з суми судового збору 1211,20 грн. та 20 000 грн витрат на правову допомогу. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 09.10.2024 року \~прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі . Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 26.11.2024 року витребувано у Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко олени Геннадіївни (54029, м.Миколаїв, вул.Пушкінська, б. 33) належним чином завірену копію усіх матеріалів нотаріальної справи щодо укладення договору довічного утримання , укладеного між [PERSON] та [PERSON] за № 1093 від 21.09.2023 рокута належним чином завірену копію самого Договору . 06.12.2024 року на адресу суду від Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко О.Г., надійшла копія договору довічного утримання (догляду) та документи на підставі яких було посвідчено договір від 21.09.2023 року за реєстровим №1093. Ухвалою суду від 19 грудня 2024 закрито підготовче провадження по справі та призначено цивільну справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач суду пояснив, що 21.09.2023 року, уклав з відповідачем договір довічного утримання згідно якого позивач передав, а відповідач отримав у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями й спорудами,що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , будинок за [ADDRESS] , взамін чого відповідач зобов`язувався забезпечувати позивача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. При підписанні ним договру у приватного нотаріуса йому взагалі не було зачитано умови договру, не роз`яснено взагалі його умови, навіть не надано йому копії договру для ознайомлення. проте він сподівіся на чесність відповідача , який був чоловіком його сусідки. Лише згодом він дізнався, що згідно договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватисьйому відповідачем складає 2600 грн - проте жодного разу ця умова не виконана. Згідно, договору відповідач брав на себе обов`язки стосовно догляду позивача. Коло обов`язків вказано в договорі. Але після підписання договору [PERSON] почав ухиляться від виконання своїх обов`язків по догляду за ним , їжу привозив раз на тиждень і дуже погану. Позивач має вади зору, за весь час дії договору [PERSON] тільки тричі возив його до лікаря, при цьому його приходилось не одноразово про це прохат і він сам надава гроші на бензин і платив за ліки. Комунальни платежи в супереч умовам договору також сплачував позивач за власні кошти. Крім того, відповідач після укладення договору забрав у нього начебто на зберігання, грошові кошти у розмірі 18 тисяч гривень, доля грошей не відома, повернути їх відповідач відмовляється. Також відповідач обманним шляхом відібрав у позивача документи а саме паспорт, РНОКПП, копію договору довічного утримання, тобто фактично викрав у нього паспорт. Тобто, свої обов`язки , що передбачено договором довічного утримання, відповідач не виконував. З початку серпня 2024р. навіть не привозить продукти та не провідує його взагалі, йому допомагають сусіди, він фактично залишився один і без документів. З даного приводу він в вересні звернувся до Миколаївської окружної прокуратури м. Миколаєва та поліції, проте результатау не отримав. Також він звертався неодноразово до приватного нотаріуса Філіпенко О.Г. з проханням надати йому копію договору довічного утримання з метою оскарження договору в судовому порядку, але з незрозумілтх підстав получив відмову. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися повторно, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся судом належним чином. Зі слів позивача, адреса мешкання відповідача не відомо. На телефонні дзвінки не відповідає, хоча обізнаний про подачу позову. Відзиву на позов не подав. Судом ухвалено про розгляд справи в порядку заочного рзгляду в порядку ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків,оцінивши докази що надані до справи, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню\~з наступних підстав. Предметом розгляду справи є визнання розірвання договору довічного утримання (догляду). Як встановлено судом, 21 вересня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] , укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко Оленою Геннадіївною за реєстровим номером № № 1093. Згідно з пунктом 1.1 цього договору позивач передав, а Набувач [PERSON] отримав\~у власність\~житловий будинок\~з господарськими\~та побутовими\~будівлями й\~спорудами,\~що знаходяться\~за адресою:[ADDRESS] , будинок за [ADDRESS] , взамін чого відповідач зобов`язувався забезпечувати позивача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Відповідно до пункту 2.2 договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відповідачем, оцінюється сторонами договору у суму що складає 2600 ( дві тисячі шістсот) гривень 00 копійок на місяць. Дана сума сплачуватися Набувачем не пізніше двадцятого числа кожного місяця за наступний місяць. Згідно, договору відповідач брав на себе обов`язки стосовно догляду позивача. Коло обов`язків вказано в договорі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в своїх показах суду зазначила, ще вона є сусідкою [PERSON] він в минулому неразово просив її укласти з ним договір довічного утримання, але вона відмовлялась. Вона запропонувала укласти договір довічного утримання зі своєю донькою на що [PERSON] погодовся. Але в процесі перемовин було прийнято рішення укласти договір з чоловіком донькі, а саме з [PERSON] . Після укладення договору [PERSON] \~почав ухиляться\~від виконання\~умов договору.\~Харчи привозив\~десь раз\~на тиждень.\~Відібрав у[PERSON] \~усі документи.\~В зв`язку\~з чим\~їй сумісно\~з [PERSON] довелось поновлювати паспорт [PERSON] . Вона також погашала заборгованість за споживання води та електрики. Борги погашались з пенсії [PERSON] . Де знаходиться [PERSON] вона не знає, від спілкування він ухиляється, у дядька [PERSON] останнього разу він з`являвся десь у серпні 2024. Допитана в\~судовому засіданні\~свідок [PERSON] суду пояснила, що у вересні 2024 р. вона знаходилась у помешканні [PERSON] . В ворота постукали і з`ясувалось, що це прийшов сусід [PERSON] [PERSON] . Він поскаржився що не їв вже п`ять днів. На питання що трапилось [PERSON] розповів їй що, він, уклав з [PERSON] договір довічного утримання. Згідно, договору [PERSON] брав на себе обов`язки стосовно догляду позивача. Коло обов`язків вказано в договорі. Але після підписання договору [PERSON] почав ухиляться від виконання своїх обов`язків по догляду за [PERSON] . Іжу привозив раз на тиждень. За весь час дії договору [PERSON] тільки тричі возив його до лікаря при цьому його приходилось не одноразово про це прохати. Та погодився відвезти його до лікаря тільки після того як [PERSON] компенсував [PERSON] витрати на пальне. Комунальні платежі [PERSON] також сплачував за власні кошти. Свої обов`язки що передбачено договором довічного утримання не виконує. З початку серпня 2024р. Зі слів [PERSON] жодного разу не привозив продукти та не провідував позивача. Крім того, після укладення договору [PERSON] відібрав у [PERSON] документи а саме паспорт, РНОКПП, копію договору довічного утримання.. В подальшому свідок сумісно з [PERSON] допомогла [PERSON] поновити паспорт та РНОКПП. То теперішнього часу приблизно раз на тиждень привозить [PERSON] продукти харчування. Таким чином, суд вважає встанволеним, щ відповідач, свої зобов`язання з самого початку дії договору належним чином та у встановлений строк, не виконував. Найменше з серпня 2024р. року, жодного разу позивача не відвідував. Не виконує зобов`язання, передбачені п. 2.1. Договору щодо надання позивачу щомісячної матеріальної допомоги, рівно як і не забезпечує позивача продуктами харчування, одягом, лікарськими засобами та побутовими послугами, що в імперативному порядку передбачено п. 2.2. Договору. Жодних доказів на спростування наведених у позові обставин відповідчаем суду не надано, як і не на дано доказів виконання умов договру. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22). Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див.: постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 757/39725/19-ц (провадження № 61-15916св20). За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України) У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті). Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі\~ст. 610 ЦК\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із п. 1 ч. 1\~ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Тлумачення пункту 1 частини першої\~статті 755 ЦК України\~свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Відповідно правової позиції, викладеної у постанові КЦС ВС від 23.02.2022 у справі № 325/562/20 (провадження № 61-16384св20), у справах про розірвання договору довічного утримання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, саме на відповідача (відповідачів) покладений обов`язок доведення належними та допустимими доказами належного виконання своїх обов`язків набувача за договором. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок недієздатності. Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків. Положення частини першої статті 755 ЦК України не містять визначення «неналежне виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання (догляду)», тому, вирішуючи це питання, суд повинен ураховувати конкретні обставини справи, умови договору довічного утримання (догляду) та положення статті 651 ЦК України, які визначають загальні підстави для зміни або розірвання договору. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19. У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року в справі № 644/1566/19 (провадження № 61-5955св21) зазначено, що «відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей\~12,\~81 ЦПК України\~повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач». Відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання у судовому порядку такого правочину у випадку невиконання набувачем його умов. При цьому саме набувач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей\~12,\~81 ЦПК України\~повинен надати суду докази відсутності обставин, на які посилається позивач. При цьому не має значення відмова відчужувача від отримання обумовлених коштів чи допомоги, вирішальним є виконання набувачем своїх зобов`язань, що у цій справи не має місця. Договір довідного утримання (догляду) є оплатним, оскільки набувач отримує у власність за цим договором певне майно, а відповідач - необхідне утримання у вигляді відповідних матеріальних благ і послуг. Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок недієздатності. Підставою для розірвання договору довічного утримання є встановлення факту хоча б одного випадку порушення умов договору. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша-третя статті 77 ЦКП України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Оцінивши докази у справі в їх сукупності, та установивши, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за договором довічного утримання, а саме щодо надання матеріального забезпечення та інших видів догляду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для розірвання договору довічного утримання. Як зазначає позивач, обов`язки набувача, встановлені вказаним договором довічного утримання, в повному обсязі не виконувалися відповідачем з літа 2024 року. Вказані обставини, а саме що ним не надавалася позивачу передбачена договором щомісячна матеріальна допомога, не забезпечувалося харчуванням, лікарськими засобами, не здійснювала оплата комунальних послуг - відповідач належними та допустимими доказами не спростував. Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок непрацездатності та похилого віку. Таким чином, установивши, що відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за договором довічного утримання, суд дійшов висновку про задоволення позову. Враховуючи усе вищенаведне, суд приходить до висновку про обгрунтованість та доведеність позовних вимог, що є підставою для задоволення позову. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьоїстатті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбаченихпунктом 1частини сьомої\~статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього\~Закону\~та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої\~статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої\~статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У розумінні положень наведеної норми права при наявності рішення про розірвання договору довічного утримання, тобто скасування документу на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, саме до повноважень державного реєстратора віднесено скасування запису про держану реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] . Відповідно до ст.74.ЗУ «Про нотаріат»\~нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав нанерухоме майно)... у зв`язку із: припиненням, розірванням іпотечного договору, договору застави, ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору, іншого договору, на підставі якого було накладено заборону відчуження; тощо, та в інших випадках, встановлених законодавством. Щодо стягнення судових витрат. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зістаттею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинстває відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьоїстатті 2 ЦПК України). Відповідно достатті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом,а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьоїстатті 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частин четвертої та п`ятоїстатті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може,\~за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шостастатті 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК Українипередбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмоюстатті 141 ЦПК Українивизначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У частині четвертійстатті 263 ЦПК Українивизначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, Позивачем надано суду, копію посвідчення адвоката Білова І.В., ордер серії ВЕ № 1131612, касовий ордер № №54 від 27.09.2024р.про сплату 20000,00 грн. за представництво інтересів [PERSON] в суді. При цьому, у Договорі про надання правової допомоги від 27 вересня 2024 року сторони погодили, що за правову допомогу [PERSON] сплачує фіксовану суму 20 000,00 грн., одночасно з підписанням Договору, й ці умови нею виконано, що підтверджено квитанцією від 27 вересня 2024 року. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, суд дійшов висновку про те, що критеріям розумності, співмірності та справедливості відповідають витрати позивача на професійну правничу допомогу у суді у розмірі 20 000,00 грн., а тому суд вважає за необхідне компенсувати їх за рахунок відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корнсить позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved