Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

До суду\~з вказаним\~позовом звернулася\~ [PERSON] з посиланням\~на те,\~що вона\~з відповідачем\~з 5\~серпня 2022 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства їхнє спільне життя не склалося. З вересня 2022 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, фактичних сімейних відносин не підтримують. Подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. Син проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні, проте, її доходу не достатньо для забезпечення матеріальних потреб неповнолітньої дитини. Відповідач допомоги на утримання сина не надає, є працездатним та здоровим, інших осіб на утриманні не має. Просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути із нього на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до його повноліття, починаючи із дня пред`явлення позову. Ухвалою судді Ставищенського районного суду від 5 грудня 2024 року відкрито провадження по даній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 19). Позивач та її представник в судове засідання не прибули, представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати без його участі та без участі позивача (а.с. 26). Відповідач в судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просить справу розглядати без його участі (а.с. 36). Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву про визнання позову відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб та зареєстрували його 5 серпня 2022 року у Таращанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 111 (а.с. 5). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та як зазначила в позовній заяві позивач, знаходиться на її утриманні (а.с. 6, 9). Відповідно до позовної заяви позивача (а.с. 2-4), через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства їхнє спільне життя не склалося. З вересня 2022 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, фактичних сімейних відносин не підтримують. Особистого доходу позивача не достатньо для забезпечення матеріальних потреб неповнолітнього сина. Відповідач є здоровим та працездатним, інших осіб на утриманні не має. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Взявши до\~уваги обставини\~життя подружжя,\~наведені в\~позовній заяві,\~ту обставину,\~що позивач\~позовні вимоги\~підтримала,\~а відповідач\~проти задоволення\~позовних вимог\~не заперечив, суд вважає, що позов слід задовольнити. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність бажання відповідача примиритися та зберегти сім`ю і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вжити таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно\~зі ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов`язок по утриманню дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною ч. 1 ст.\~182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~27\~Конвенції ООН\~про права\~дитини від\~20\~листопада 1989\~року,\~яка ратифікована\~Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789ХІІ\~(78912)\~від 27\~лютого 1991\~року та\~набула чинності\~для України\~27\~вересня 1991\~року,\~держава визнає\~право кожної\~дитини на\~рівень життя,\~необхідний для\~фізичного,\~розумового,\~духовного,\~морального і\~соціального розвитку\~дитини.\~Батьки або\~інші особи,\~які виховують\~дитину,\~несуть основну\~відповідальність за\~забезпечення в\~межах своїх\~здібностей і\~фінансових можливостей\~умов життя,\~необхідних для\~розвитку дитини. Згідно з\~ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви . Визначаючи розмір аліментів, суд враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей. Відповідачем не надані докази про існування будь-яких обмежень за станом здоров`я щодо працевлаштування та надання дитині утримання. Враховуючи наведене, беручи до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позовні вимоги визнав - з нього слід стягнути на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до його повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, а відповідач до початку розгляду справи по суті позовні вимоги визнав, то відповідно до ст.ст. 141 ч. 6, 142 ч. 1 ЦПК України, з відповідача на користь спеціального фонду Державного бюджету України слід стягнути 50 відсотків судового збору. Відповідно до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету, сплаченого при поданні позову за позовною вимогою про розірвання шлюбу. Судовий збір за позовну вимоги про розірвання шлюбу в розмірі 50 відсотків слід стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача,\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України.

Outcome: approved