Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

24.10.2024 з Житомирського районного суду Житомирської області до Богунського районного суду м. Житомира надійшла вказана цивільна справа для розгляду за підсудністю. Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №808900388 від 16.10.2022 у розмірі 42956, 64 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422, 00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000, 00 грн. В обґрунтування вимог вказано, що 16.10.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір №808900388 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 9200, 00 грн на умовах строковості, поворотності та платності. Договір був підписаний за допомогою одноразового паролю ідентифікатору. 28.11.2018 між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. Відповідно до умов Договору факторингу №28/1118-01 (з урахуванням додаткових угод) до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №808900388 від 16.10.2022. Відповідно до витягу з реєстру прав вимог №208 від 20.12.2022 до Договору факторингу № 28/118-01 від 28.11.2018 року, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 19927, 20 грн. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №30/1023-01, у відповідності до умов якого, до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №808900388 від 16.10.2022. Відповідно до витягу з реєстру прав вимог №2 від 20.12.2023 до Договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 42956, 64 грн. 17.07.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №17/07/2024, у відповідності до умов якого, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №808900388 від 16.10.2022. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №17/07/2024 від 17.07.2024, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 42956, 64 грн з яких: 9200, 00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 33756, 64 грн сума заборгованості за відсотками. Згідно з умовами кредитного договору №808900388 від 16.10.2022, [PERSON] зобов`язалася вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному договором. Проте, незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку, не повернула наданий кредит у строки, передбачені кредитним договором та не сплатила відсотки. Станом на день звернення до суду із даним позовом заборгованість відповідачем перед позивачем не сплачена. Ухвалою від 30.10.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. У призначене на 27.01.2024 судове засідання сторони не з`явились. У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечував проти заочного рішення. 12.11.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначила, що позивачем не надано суду жодних документів, які підтверджували б факт виникнення між сторонами кредитних відносин, а також факту надання позивачем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідачу кредитних коштів, матеріали справи також не містять документально погоджених умов кредитування. На підтвердження укладення договору позивачем надано довідку щодо дій відповідача в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», проте вказана довідка не підписана жодною посадовою особою кредитодавця. [PERSON] зазначила, що не заповнювала ніяких формулярів заяв або інших форм про прийняття пропозиції в електронній формі, не отримувала одноразового ідентифікатора, а також не вчиняла інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір. У кредитному договорі №808900388 від 16.10.2022 відсутнє посилання на номер банківського рахунку або номер картки, на яку необхідно перерахувати кредит. На момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі такого договору факторингу. Відповіддю на відзив від 12.11.2024 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. З урахуванням наведеного, оспорюваний відповідачем відповідний кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, можна дійти обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідних договорів недійсними. Щодо підписання кредитного договору електронним підписом зазначив, що відповідно до алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору Відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. На момент укладення договору у відповідача була можливість і відмовитись від укладення даного договору, але Відповідач погодився з такими умовами, отримав грошові кошти та користувався ними, про що не заперечує. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідачем не додано доказів, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору №808900388 від 16.10.2022 вимогам законодавства та про несправедливість його умов. Договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом, без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і паролю особистого кабінету, кредитний договір між сторонами не був би укладений, а тому укладення спірного кредитного договору відповідало внутрішній волі відповідача. Відповідач, ознайомившись з усіма істотними умовами оферти, надав згоду шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписується відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію, а саме: шляхом введення у спеціальному полі під Акцептом, який містить усі істотні умови договору, одноразового ідентифікатору, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка могла стати активною лише після введення одноразового ідентифікатора. Зазначений ідентифікатор згенерований Товариством в Інформаційно-телекомунікаційній системі та був надісланий відповідачу в СМС-повідомленні. Одноразовий персональний ідентифікатор № MNV4FA37 направлено відповідачу 16.10.2022 14:40:33 на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор № MNV4FA37 введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 16.10.2022 14:41:24. Вчинення відповідачем вказаних вище дій і зміна даних в системі Товариства є проставленням електронного підпису в електронному договорі одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Акцепт договору позичальником [PERSON] підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора: MNV4FA37, час відправки ідентифікатора позичальнику 16.10.2022 14:40:33 на номер телефону [NUMBER] . У розділі 5 договору «Реквізити Сторін» зазначено електронний підпис з одноразовим ідентифікатором фізичної особи [PERSON] MNV4FA37, що підтверджує волевиявлення боржника на введення ідентифікатору та підписання Договору. акож підтвердженням накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є Довідка щодо дій позичальника в Інформаційно- телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якій вказані особисті дані позичальника, які він самостійно зазначив при поданні заявки на отримання грошових коштів в кредит від 16.10.2022, час: подання заявки на кредит, відправлення договору позичальнику, підписання договору та перерахування грошових коштів позичальнику. Отже, позивач вважає, що ним доведено, що договір укладено в належній формі. Відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з договором на сайті товариства в особистому кабінеті. На підтвердження позовних вимог позивачем надано платіжне доручення № 366f5da7-2eb3-413b-848c-dab3e953ed74 від 16.10.2022 з відміткою товариства. При перерахуванні коштів банк повторно провів встановлення особи для зарахування коштів. Також платіж підтверджується довідкою №07_1/2024 видану та підписану ПАТ «ПРИВАТ БАНК», оскільки банк є незацікавленою особою по справі, даний доказ є справедливим, неупередженим та не суперечить вимогам законодавства, отже є обґрунтованим, належним доказом виконання зобов`язань ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за кредитним договором № 808900388 від 16.10.2022. Таким чином позивач вичерпав усі можливі та доступні заходи для забезпечення належної доказової бази у справі. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до позивача представник зазначив обставини, що були викладені у позовній заяві. Запереченнями на відповідь на відзив відповідач зазначила, що за своїм змістом та суттю відповідь на відзив дублює позовну заяву, однак у ньому присутні неточності та спроби ввести суд в оману. Так, позивач не навів жодних доказів про передачу одноразового ідентифікатора саме відповідачу, а також підтвердження факту використання цього коду останньою. [PERSON] заперечила отримання від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» коштів у розмірі 9200, 00 грн, зазначила, що надана довідка є неналежним доказом, адже не підписана жодною посадовою особою такого товариства, з форми та змісту довідки неможливо встановити достовірність зазначених у ній обставин. Відповідь на відзив не стосується [PERSON] , адже в ньому неодноразово згадуються обставини справи, які не відповідають обставинам, до яких має відношення відповідач, а мова йдеться про невідому особу, яка не має відношення до справи - [PERSON] . Як представником позивача, так і відповідачем подано до суду додаткові пояснення, у яких представник позивача позовні вимоги підтримав, а відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 16.10.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №808900388 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 9200, 00 грн на умовах строковості, поворотності та платності (а.с. 13-28). Відповідач [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.02.2023 (а.с. 105). Відповідно до пункту 2.1 Договору №808900388 від 16.10.2022 (надалі Договір) Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 9200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначеним цим Договором додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Сума кредитного ліміту вказана у п.2.1 Договору, це максимальна сума кредиту яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника (п.2.2. Договору). Кредитодавець надає перший транш за Договором в сумі 9200,00 грн. одразу після укладення Договору, який має бути повернуто до 15.11.2022 (п.2.3. Договору). Позичальник, протягом Дисконтного періоду дії Договору, може збільшити суму Кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції у Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування становить 30 днів (п.3.1 Договору). Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. (п.3.2. Договору). Для здійснення першої пролонгації Дисконтного періоду за цим договором позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів Дисконтного періоду проценти у розмірі 1131, 00 грн (п.3.3. Договору). Як вбачається з Договору кредитної лінії №808900388 від 16.10.2022, останній підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Згідно п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст.12цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що кредитний договір №808900388 від 16.10.2022 був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора MNV4FA37 та відповідач була ознайомлена з умовами кредитування, які у ньому викладені та погодилася з ними. Також, матеріали справи містять докази щодо перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідачу коштів згідно кредитного договору №808900388 від 16.10.2022 в сумі 9200, 00 грн (а.с. 40). Так, з копії платіжного доручення від 16.10.2022, вбачається, що платник ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснив переказ Воєвуцькій А.В., РНОКПП: [NUMBER] , переказ коштів згідно договору №808900388 від 16.10.2022 для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] в сумі 9200,00 грн (а.с. 40). Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за №07_1/2024 від 06.08.2024 року, Банком було здійснено за дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» успішний платіж, зокрема на платіжну картку №4731-ХХХХ-ХХХХ-ХХ75 в сумі 9200,00 грн (а.с. 41-42). Така довідка підписана за допомогою КЕП начальником Лепартаменту підтримки масових платежів, платіжних систем та готівкового обігу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Чаплінською М.В. Згідно заявки на отримання грошових коштів в кредит від 16.10.2022 року [PERSON] вказано платіжну картку № [NUMBER] (а.с. 29). Відтак, враховуючи наявні матеріали справи, суду доведено факт отримання відповідачем коштів в сумі 9200,00 грн від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» згідно укладеного Договору кредитної лінії №808900388 від 16.10.2022. Стосовно поданих позивачем договорів факторингу та тверджень позивача про наявність у нього права вимоги до відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України). Позивач у позовній заяві вказує, що 28.11.2018 між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 (а.с. 43-46). При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року (а.с. 50-53). В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року (а.с. 55). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2022 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року (а.с. 56). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. Відповідно до умов Договору факторингу №28/1118-01 (з урахуванням додаткових угод) до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №808900388 від 16.10.2022. Відповідно до витягу з реєстру прав вимог №208 від 20.12.2022 до Договору факторингу № 28/118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 9200, 00 грн (а.с. 57). При цьому, матеріали справи не містять документів, які підтверджують перехід права вимоги відносно боржника [PERSON] від TOB «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а саме документів на підтвердження сплати Фактором грошових коштів за договором Факторингу. Так, згідно копії Додаткової угоди №26 від 31.12.2020, укладеної між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до Договору факторингу №28/1118-01, в останній сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. Відповідно до п.2.1. Додаткової угоди, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення Прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від Боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання Боржника. Разом з Правом вимоги до Фактора переходять всі інші права Клієнта за Кредитним договором. У випадку укладення Сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним Додатком, та не замінює попередній (п.2.2 Додаткової угоди). Розмір оплати послуг Фактора за надання фінансування Клієнту за цим Договором за кожен Реєстр прав вимоги становить 100,00 грн (ціна продажу), що сплачуються Клієнтом протягом 5 банківських днів з дати складання кожного Реєстру прав вимог на банківський рахунок Фактора, зазначений у відповідному пункті цього Договору (п.2.3. Додаткової угоди). Згідно п. 3.1.2, п.3.2.3. Фінансування - належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстру прав вимог, сплачується Фактором в порядку, погодженому Сторонами у відповідному Реєстр вимоги». Фінансування сплачується Фактором на банківський рахунок Клієнта, зазначений у розділі 13 Договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок Клієнта. Наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстр вимоги, по формі, встановленій у відповідному Додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги. (п. 4.1., п. 4.2. Додаткової угоди). Однак, доказів про виконання Фактором зобов`язань щодо передачі грошових коштів Клієнту на підтвердження обставин здійснення повної оплати за означеним договором факторингу №28/1118-01, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання фактором своїх зобов`язань за договором суду позивачем не надано. Також, позивачем вказано, що 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №30/1023-01, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №808900388 від 16.10.2022 (а.с. 59-61). Відповідно до витягу з реєстру прав вимог №2 від 20.12.2023 до Договору факторингу №30/1023-01, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 42956, 64 грн (а.с. 64). Так, у договорі факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023, укладеному між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (п.3.1.1, п.3.1.2. Договору) вказано, що фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, встановлюється в кожному окремому реєстрі прав вимог та сплачується фактором одним платежем протяги 5 банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за означеним договором факторингу, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання фактором своїх зобов`язань за договором. Також позивач вказує на те, що 17.07.2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №17/07/2024, у відповідності до умов якого, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №808900388 від 16.10.2022 (а.с. 66-69). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №17/07/2024 від 17.07.2024, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 42956, 64 грн з яких: 9200, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33756, 64 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 71). Згідно договору факторингу №17/07/2024 від 17.07.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС», ціна продажу за Договором становить 279 009, 27 грн без ПДВ (п.3.3. Договору), фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п.3.3. договору в день підписання Акта прийому передачі Реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок. Однак, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за означеним договором факторингу та відсутній акт прийому-передачі Реєстру боржників, так як долучена копія є лише затвердженою сторонами формою акту, тобто відсутні докази, які б підтверджували належність виконання фактором своїх зобов`язань за договором. Тож, судом встановлено, що позивачем не доведено суду наявності правонаступництва з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів перерахування сум фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги, що позбавляє суд правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до позивача. Отже, позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №808900388 від 16.10.2022 укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», від первісних кредиторів до ТОВ «ФК ЕЙС», а тому у задоволенні позову слід відмовити. Згідно п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: уразі задоволення позову - на відповідача; уразі відмовив позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed