Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував в шлюбі з відповідачем [PERSON] з 08.08.2009 року по 29.05.2013 року. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 30.07.2013 року по цивільній справі № 540/607/13-ц стягнуто з нього на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів мого заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з нього на користь відповідача [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 18.05.2013 року протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом [PERSON] , [INFO] та опікування нею. З 29.07.2017 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 19.03.2024 року по цивільній справі № 948/2166/23 стягнуто з нього на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.12.2023 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Також з нього стягнуто аліменти на утримання відповідача [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 14.12.2023 року і до досягненням [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Як зазначає позивач, на даний час його сімейний стан змінився у порівнянні з часом винесення рішення Машівським районним судом Полтавської області від 30.07.2013 року, оскільки виникла матеріальна потреба в утриманні його дітей, які народились після винесення вищевказаного рішення суду та утримувати дружину, яка знаходиться в декретній відпустці по догляду за сином [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає існуючий розмір сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки щомісячно, що становить 25% мого доходу, несправедливим відносно його синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти яким стягуються в розмірі 1/3 частки щомісячно, що становить 16,66% на кожного дитину. Зазначена обставина не повинна ставити його синів [PERSON] та [PERSON] у гірше матеріальне становище у порівняні із донькою [PERSON] , оскільки відносно своїх дітей він має рівні обов`язки, у тому числі і щодо утримання. Тому позивач вважє, що існуючий розмір аліментів повинен бути переглянутий щодо зрівняння розміру аліментів на кожну дитину. Також позивач зазначив, що має батьків пенсіонерів, яким має допомагати матеріально в силу ст. 172 Сімейного кодексу України, а саме: батько - [PERSON] , [INFO] , та мати - [PERSON] , [INFO] , які отримують незначну пенсію, якої недостатньо для проживання. Батькам він не завжди може регулярно допомагати грошовими коштами, адже після сплати аліментів, комунальних платежів, у нього не залишається коштів для допомоги батькам. Позивач також зазначив, що він проходить службу у Збройних Силах України з березня 2022 року по теперішній час з ротаційним виходом в зону бойових дій. У результаті навантажень його стан здоров`я погіршився, він хворіє на дегенеративно-дистрофічні захворювання хребта (остеохондроз, ускладнений колами міжхребцевих дисків на рівні L3-L4, L5-S1, протрузіями міжхребцевих дисків L1-L2, L2-L3, L4-L5, спондильоз, спондилоартроз) з больовим та міотонічним синдромом, доброякісне позиційне пароксизмальне головокружіння. Відповідно, він вимушений нести витрати на діагностику та лікування, а після сплати аліментів, комунальних платежів, харчування у нього відсутні кошти на лікування. Позивач звертає увагу на те, що фактично розмір сплачуваних ним аліментів разом становить 108,33% його доходів. У зв`язку з цим у нього виникли кредитні зобов`язання перед банком по кредитній картці, оскільки не вистачає доходів на його життєво необхідні витрати. З урахуванням вищенаведеного, а також положень ч.3 ст.128 КЗпП України, позивач вважає справедливим та законним змінити частки по сплаті аліментів, у наступному розмірі: 1. на утримання [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки щомісячно на 1/6 частку доходів, що становитиме 16,67% його доходу; 2. на утримання відповідача [PERSON] з 1/4 частки щомісячно на розмір 1/10 частки доходів, що становитиме 10% його доходу; 3. на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , 1/3 частини доходу (залишається без змін), що становитиме 33,33% його доходу; 4. на утримання [PERSON] з 1/4 частки щомісячно на розмір 1/10 частки доходів, що становитиме 10% його доходу; що разом складає 70% його доходу. Таким чином, буде виконано вимогу ч.З ст.128 КЗпП України щодо обмеження стягнення з його доходу та залишиться на його витрати 30% його доходу. Посилаючись на вказані обставини, позивач вважає, що наявні підстави для зменшення розміру аліментів, в зв`язку із чим він просить задовольнити його вимоги та зменшити розмір аліментів відповідно до вищезазначеного варіанту. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 11.06.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 09.07.2024 року до суду надійшли пояснення представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на позовну заяву про зменшення розміру аліментів. У даних поясненнях представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що при зверненні до суду з даним позовом позивач не зазначає про те, що донька має дуже важке захворювання ДЦП, потребує постійного догляду, лікування та постійних витрат на систематичні реабілітації, яка самостійно не розмовляє, не пересувається, потребує систематичної (4 рази на рік) реабілітації в профілакторіях, пересувається на візку, не може самобслуговуватися, що все це потребує значних коштів, а її мати не може працювати, оскільки є єдиною рідною людиною, яка її цілодобово доглядає. Крім того, аліменти на утримання доньки сплачуються не регулярно, наявна систематична заборгованість. Відповідач [PERSON] самостійно виховує дитину, оскільки позивач фактично самоусунувся від її виховання та спілкування, останній раз бачив доньку в 2016 році, взагалі не цікавився її життям. При цьому жодного разу відповідач не зверталася до суду з позовом до [PERSON] з вимогами про стягнення додаткових витрат на лікування дитини, хоча вони були і були чималі. Також, відповідач [PERSON] вважаючи рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.03.2024 року № 948/2166/23 штучним та таким, що не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, оскаржила його в установленому законом порядку, апеляційну скаргу подано 08.07.2024 року. Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказала на те, що сам факт народження дітей у позивача не є безумовною умовою зміни розміру аліментів на утримання доньки-інваліда, яка має тяжке захворювання та потребує постійного лікування, та відповідача [PERSON] . В той же час, представник відповідача звернула увагу і на стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, вказавши, що згідно наданої позивачем медичної документації вбачається, що він працездатний чоловік, з наявними захворюваннями хребта відповідно до свого віку, оперативного втручання не потребує, дороговартісного лікування не призначалося. Крім того, позивач взагалі не додав жодного документу на підтвердження свого скрутного матеріального становища, не надав розрахунку витрат по сплаті аліментів, оплату комунальних послуг, не надав жодного доказу того, що має суттєве значення для визначення його матеріального та фінансового становища. З наданої довідки про розмір заборгованості за кредитним лімітом від 01.06.2024 року взагалі не зрозуміло, коли брався кредит та на які потреби. Разом з цим, згідно довідки про доходи від 05.01.2024 року з в/ч [NUMBER] , наданої до державної виконавчої служби, загальна сума доходу за період з 24.06.2023 року по 31.12.2023 року становить 366586 грн. 22 копійки. При цьому, в червні 2023 року позивач отримав дохід в сумі 5120 грн. сплачені аліменти на утимання дитини: 0,00 грн., липень - отримав дохід в сумі 121946,73 грн сплачено аліментів 0,00 грн., серпень - отримав дохід в сумі 25172,54 сплачено аліменти на суму 5000 грн., вересень 2023 року - отримав дохід в сумі 45280, 06 грн. сплачено аліментів 0,00 грн., жовтень - 2023 року отримано дохід 109043,50 грн. сплачено аліменти на суму 3465,09 грн., в листопаді отримано дохід в сумі 21946,73 грн. сплачено аліменти в сумі 523,36 грн., грудень 2023 року - отримано дохід в сумі 38075, 76 грн. сплачено аліменти в сумі 10 000 грн. Представник відповідача стверджує, що позивач старанно приховує розмір свого доходу за 2023 рік, хоча продовжує працювати та отримувати заробітну плату, проте на вимогу державних виконавців жодного разу довідки та інформації про місце отримання заробітної плати не надав. З березня 2024 року по теперішній час аліменти утримуються з розрахунку від середньої заробітної плати по регіону як з безробітної особи в сумі 5336, 75 грн. на дитину та 5336, 75 грн. на утримання відповідача. Представник відповідача стверджує, що доказів погіршення матеріального стану та стану здоров`я позивач не наддав, а наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина - фактично це єдина підстава на яку посилається позивач та надає докази як на підставу своїх вимог. Так дійсно, у позивача на утриманні є ще двоє неповнолітніх дітей, які як він вважає знаходяться в нерівних умовах в порівнянні з дочкою. Проте це не безумовна підстава для зменшення розміру аліментів на утримання аліментів, які сплачуються на інших дітей. Позивачем не надано жодного документу або аргументу щодо особливих потреб синів, а тому прирівнювати витрати на дитину-інваліда з тяжкою формою захворювання і здорових дітей не правильно і не справедливо. Як зазначає позивач друга дитина народилася в листопаді 2023 року, відповідно відповідач [PERSON] отримала на цю дитину допомогу при народжені дитини та отримує щомісячні виплати до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] є ФОП і не виключено, що вона отримує дохід від підприємницької діяльності, доказів зворотнього позивачем не надано. Стосовно зменшення аліментів на утримання відповідача [PERSON] на рівні з відповідачем [PERSON] також не коректно, оскільки діти практично на одному рівні фізичного розвитку, тільки різниця в тому, що [PERSON] виховує здорову дитину, а [PERSON] хвору, що виключає взагалі можливість влаштуватися на роботу навіть погодино. Крім того, до даного відзиву відповідач долучила відомості про доходи за 4 квартал 2023 року та 1 квартал 2024 року, згідно яких 6 місяців [PERSON] отримала 191 633,85 грн., з яких 94 067,69 грн. в лютому і березні перераховано в/ч [NUMBER] , що є погашенням заборгованості по сплаті аліментів. Стосовно утримання батьків, то позивач не надав взагалі ніяких доказів, що батьки потребують допомоги, інформації про розмір їх пенсії, особливі потреби тощо. З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає, що зважаючи на особливі потреби та постійний догляд і лікування та не стабільний дохід позивача, розмір аліментів, встановлений Машівським районним судом Полтавської області - 1/4 частина від доходу, є справедливим і помірним для позивача. Також, представник відповідача зазначила, що з аналізу ч. 1 ст.182 СК України вбачається, що позивач мав надати суду докази доходів та витрат, оскільки самостійною підставою позову зазначено зміну сімейного стану, разом з тим позивач зазначає, що саме зв`язку з цим у нього не вистачає доходів на його життєво необхідні витрати. Проте, матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів , що підтверджували б як розмір його доходів, так розмір його витрат, відповідно позовні вимоги в частині, що стосуються відповідача [PERSON] , не законні та безпідставні. Посилаючись на викладене, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог до [PERSON] 10.07.2024 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , в якій вона позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні. 04.09.2024 року до суду надійшла відповідь представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на відзив. У даній відповіді представник відповідача зазначає про те, що відповідач [PERSON] дійсно, на даний час не стягує з позивача додаткові витрати на дитину в установленому законодавством порядку. Водночас, це обумовлено виключно її власним бажання та мотивами. Відповідач [PERSON] не бажає надавати на розгляд суду та позивача інформацію про понесені нею витрати на лікування та реабілітацію дочки, про які заявляє у відзиві, а також не надає їх докази для підтвердження факту понесення, розміру, проведення аналізу їх необхідності, адекватності потребі та спрямування саме на інтереси дитини. Також, відповідач [PERSON] не враховує те, що у шлюбі з відповідачем [PERSON] позивач виховує двох дітей, що само по собі обумовлює необхідність несення витрат не в меншому обсязі, ніж на одну дитину, навіть за наявності в неї захворювання. Натомість, для стягнення витрат, обумовлених особливою потребою, такою як хвороба дитини, ст. 185 СК України встановлює окремий порядок, який відповідач [PERSON] не бажає використовувати, а вимагає врахування таких витрат в розмірі аліментів, що стягуються з позивача на її користь та на користь її спільної з позивачем дитини. Крім того, відповідач [PERSON] залишає поза увагою той факт, що на даний час з позивача стягуються аліменти в загальному розмірі 108,33% , що суперечить чинному законодавству. З урахуванням того, що весь дохід, який отримує позивач, стягується в рахунок аліментів, то позивач на даний час взагалі просто позбавлений коштів на власне існування. Представник відповідача також зауважила, що на даний час позивач не має заборгованості зі сплати аліментів, як на відповідача [PERSON] , так на утримання спільної з [PERSON] доньки. Крім того, що з огляду на потребу постійного догляду за донькою та враховуючи те, що сама вона не є непрацездатною особою, відповідач [PERSON] могла б хоча б розглянути варіанти влаштування на дистанційну або надомну роботу, що дасть їй можливість і одночасно здійснювати догляд за донькою і хоча б в якійсь мірі самостійно утримувати, принаймні, себе. В той же час, [PERSON] виховує двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батько дітей (позивач) перебуває на військовій службі, тобто не може допомагати у догляді за дітьми та у їх вихованні, в побутових питаннях. Самостійне виховання двох дітей, старшому з яких 6,5 роки, а меншому - менше року, також не дає можливості відповідачу [PERSON] самостійно заробляти кошти на утримання дітей і себе через їх вік та відсутність будь-якої допомоги. Отримана допомога при народженні дитини витрачена на її потреби і природа вказаної допомоги при народженні дитини, яка призначена для допомоги батьками улаштувати побут дитини при її появі на світ, суттєво відрізняється за своєю правовою природою від аліментів на утримання дитини, що являють собою регулярні платежі, що сплачуються одним із батьків в якості участі в задоволенні систематичних потреб своєї дитини. Також, стороною відповідача [PERSON] не вказано, чи отримує остання допомогу на дитину з інвалідністю. Відтак, на думку представника відповідача, всі викладені у відзиві доводи представника [PERSON] зводяться до того, що б підкреслити потреби одної дитини та знівелювати потреби інших дітей, що на переконання [PERSON] є несправедливим та маніпулятивним, адже не відповідає дійсності. 06.09.2024 року до суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив представника відповідача. У даній відповіді представник позивача заперечує проти доводів сторони відповідача [PERSON] , вказуючи на те, що позивач не бачився з дитиною з 2016 року через протиправні дії відповідача [PERSON] , яка чинила перешкоди у цьому, а також вказав, що доводи [PERSON] про те, що спір у справі №948/2166/23 мав очевидно штучний характер безпідставними та надуманими, та не відповідають дійсності. Представник позивача зауважив, що основним аргументом відповідача [PERSON] , якими вона обґрунтовує свої заперечення проти позову, є те, що вона та [PERSON] потребують стягнення значно більшого розміру аліментів на утримання, ніж [PERSON] та малолітні діти [PERSON] та [PERSON] з причини хвороби [PERSON] та необхідні, в зв`язку з цим витрати із лікування та реабілітації. Проте, відповідач [PERSON] жодного разу не заявляла позивачу про понесення додаткових витрат на лікування та реабілітацію його доньки [PERSON] . Крім того, у відзиві на позов відповідач [PERSON] жодним чином не коментує та не спростовує факт, що з позивача стягуються аліменти в загальному розмірі 108,33%, що грубо порушує ч.3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст.128 КЗпП України, а тому, відповідно, весь дохід позивача стягується в рахунок аліментів. Таким чином, позивач позбавлений коштів на власні потреби. Також, представник позивача вважає, що не потребує доведення факт наявності витрат у позивача, пов`язаних з базовими життєвими потребами на харчуванні, потребі в одязі, білизні, медикаментах, потребі в мобільному зв`язку, а також сплаті комунальних послуг сім`єю та інші загальновідомі потреби людини. Відповідач [PERSON] у відзиві зазначає та вказує на заборгованість по сплаті аліментів, при цьому позивачем при подачі даного позову вказано, що розмір стягуваних аліментів перевищує можливості позивача щодо їх сплати, а тому, такий розмір повинен бути переглянутий та зменшений. При цьому, за рахунок власних потреб та потреб батьків пенсіонерів позивача, він намагається сплачувати поточні аліменти Відповідачу 2 та на свою доньку [PERSON] . Крім того, представник позивача вважає недоречним та безпідставним твердження відповідача [PERSON] про необхідність надання фінансової переваги доньці [PERSON] - [PERSON] у порівнянні з його синами [PERSON] та [PERSON] з причин, що він відповідно до законодавства має рівні обов`язки, у тому числі і щодо їх утримання. Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 12.09.2024 року витребувано від Державної податкової служби України відомості про доходи [PERSON] , за період з 01.01.2023 року по 01.09.2024 року. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 25.11.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 20.01.2025 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , в якому вона зазначає про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів на утримання відповідача [PERSON] та доньки сторін, в тому числі відсутність доказів щодо погіршення стану здоров`я позивача, необхідності утримання ним непрацездатних батьків. Також, представник відповідача наполягає на штучності спору у справі №948/2166/23, який було ініційовано виключно з метою створення передумов для зменшення розміру аліментів. Також, представник відповідача зауважила, що скільки станом на зараз стан здоров`я [PERSON] не поліпшився, а навіть погіршився, підстав для зрівняння потреб здорових дітей ( [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ) та дитини з інвалідністю не має, а отже розмір стягуваних на утримання [PERSON] , [INFO] , має бути залишеним незмінним. Крім того, вимога позивача, щодо зменшення розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , починаючи з дня прийняття рішення суду, не ґрунтується на законі, а отже має бути відхилена судом. Вимога позивача в частині визначення нового (зменшеного) розміру аліментів на дитини [PERSON] , [INFO] , із зазначенням найнижчої межі розміру стягуваних з нього аліментів на рівні не меншому 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, також не ґрунтується на нормах закону, є значно нижчою від мінімального гарантованого розміру аліментів, а тому не підлягає задоволенню. Що ж стосується зменшення розміру аліментів на утримання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , то представник відповідача зауважила на розмір доходів відповідача та відсутність доказів щодо кредитної заборгованості. В той же час, представник відповідача зазначила, що факт стягнення з позивача на користь відповідачів за рішеннями Машівського районного суду Полтавської області № 540/607/13-ц від 30.07.2013 року та Деснянського районного суду м. Києва № 948/2166/23 від 19.03.2024 року аліментів загальним розміром 108,33% формально позбавляє його можливості нормально жити, хоча такий розмір і виник внаслідок спільних з відповідачем [PERSON] узгоджених дій по створенню штучного спору та надмірного збільшення загального розміру стягуваних з позивача аліментів задля створення передумов для зменшення розміру аліментів, стягуваних на користь [PERSON] . Проте, судом така обставина не може залишатися поза його увагою. Отже, враховуючи вимоги Кодексу законів про працю та визначений ним граничний розмір утримання аліментів з боржника в розмірі не більше 70% від його заробітку (доходу) слід різницю, що виникає після віднімання загального розміру аліментів стягнути з позивача на утримання дітей, поділити в рівних частках між відповідачами, що буде становити 5,835%. На думку відповідача по справі [PERSON] саме таке зменшення розміру аліментів буде справедливим та відповідати основним засадам цивільного судочинства. З урахуванням наведеного, представник відповідача просила позовні вимоги задовольнити частково, а саме: - зменшити розмір аліментів, стягуваних з позивача відповідно до рішення Машівського районного суду Полтавської області № 540/607/13-ц від 30.07.2013 року на користь [PERSON] з 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, протягом всього часу проживання з дитиною - інвалідом [PERSON] , [INFO] , та опікування нею, на 5,835 % всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно протягом всього часу проживання з дитиною - інвалідом [PERSON] , [INFO] , та опікування нею; - зменшити розмір аліментів, стягуваних з позивача відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва № 948/2166/23 від 19.03.2024 року на користь [PERSON] з 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, на 5,835 % всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку; - в решті позовних вимог відмовити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнала частково. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнала. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.08.2009 року по 29.05.2013 року. Від шлюбу позивач та відповідач [PERSON] мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 30.07.2013 року по цивільній справі № 540/607/13-ц стягнуто з позивача на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів мого заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з нього на користь відповідача [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 18.05.2013 року протягом всього часу проживання з дитиною - інвалідом [PERSON] , [INFO] , та опікування нею. З наданої медичної документації, а також вказаного судового рішення вбачається, що [PERSON] є дитиною - інвалідом, хворіє на дитячий церебральний параліч, потребує постійного лікування та догляду. З 29.07.2017 року позивач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.03.2024 року по цивільній справі № 948/2166/23 стягнуто з позивача на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.12.2023 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Також з нього стягнуто аліменти аліменти на утримання відповідача [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 14.12.2023 року і до досягненням [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. На виконання вказаних рішень судів було видано виконавчі листи, які перебувають на примусовому виконанні у Деснянському районному відділі державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дана норма містить підстави для коригування аліментів шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи необхідність зменшення розміру присуджених аліментів позивач, на підставу такого зменшення, відповідно до статті 192 СК України, посилається на обставини погіршення свого майнового становища через наявність у останнього нової сім`ї, народження двох дітей та стягнення аліментів на їх утримання, а також на утримання відповідача [PERSON] , погіршення стану здоров`я, наявністю боргових зобов`язань за кредитом та утримання непрацездатних батьків. З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити, що дійсно народження у платника аліментів дитини в іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічні правові позиції наведені Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 03 червня 2020 р. у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 р. у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28 травня 2021 р. у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Так, з матеріалів справи вбачається, що матеріальний стан відповідача змінився у зв`язку із початком проходження військової служби з 2022 року в бік покращення. Зокрема, з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого та виплаченого доходу, нарахованого (перерахованого) податку за період з 1 квартиру 2023 року по 2 квартал 2024 року, наданих на виконання ухвали суду про витребування доказів, позивач у 2023 році отримав дохід в розмірі 927 178,49 грн., за 2 квартал 2024 року отримав дохід у розмірі 583 096,80 грн. (а.с.216-217). Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. Зокрема, судом відхиляються твердження позивача про перебування на його утриманні непрацездатних батьків, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Також слід відхилити посилання на наявність кредитних зобов`язань його, оскільки з наданої довідки неможливо встановити, що коли саме і на які потреби отримувався кредит, чи є він погашеним на час розгляду справи в суді. Так само, судом відхиляються і посилання позивача на погіршення стану здоров`я, оскільки з наданих медичних документів не вбачається стійкого погіршення стану здоров`я, що тягне за собою втрату працездатності, що може вплинути на зменшення розміру аліментів. В той же час, судом встановлено, що з позивача за вказаними судовими рішеннями стягуються аліменти в наступних розмірах: - на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, що становить 25% його доходу; - аліменти на утримання відповідача [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, що становить 25% його доходу; - на утримання синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, що становить 33,33% його доходу; - аліменти на утримання відповідача [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, що становить 25% його доходу. Загальний розмір сплачуваних позивачем аліментів разом становить 108,33% доходів позивача. Відповідно до статті 128 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. За змістом статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Отже, у відношенні позивача вбачається недотримання норм ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 128 КЗпП України в частині обмеження максимального розміру відрахувань із заробітної плати платника аліментів, що слід виправити, зменшивши рівень стягуваних аліментів. Визначаючи остаточний розмір аліментів, суд не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів на утримання [PERSON] , яка є дитиною - інвалідом, страждає на ДЦП, згідно з наданою медичною документацію має тяжкий стан здоров`я, потребує постійного лікування та догляду, оскільки самостійно себе не обслуговує. Відтак, з урахуванням положень ст.182 СК України, розмір аліментів на утримання дитини - інваліда не може бути зменшений і аліменти в розмірі частини від доходів позивача якнайкраще будуть відповідати її інтересам, а тому в цій частині позовних вимог належить відмовити. Таким чином, розмір аліментів, що стягуються з позивача на утримання дітей за вказаними судовими рішеннями, має становити 58,33%. Що ж стосується вимог про зменшення розміру аліментів на утримання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , то з урахуванням вищевказаних норм КЗпП України та ЗУ «Про виконавче провадження», а також розміру стягуємих з позивача аліментів на утримання дітей, на утримання відповідачів може бути визначено розмір аліментів в загальному розмірі 11,67 % від доходу позивача, а томусуд вважає можливим зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідачів, в розмірі по 5,835 % на кожного з відповідачів. При цьому судом враховується і визнання відповідачами [PERSON] та [PERSON] вимог в розмірі 5,835 % та 10 % відповідно. Зокрема, з урахуванням визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог про зменшення розміру аліментів до 10 % від доходу позивача, при стягненні з позивача фактично 5,835 % від його доходу різниця не є суттєвою. Також, судом враховується і строк стягнення аліментів на [PERSON] (до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] ). З урахуванням наведеного, суд частково задовольняє позовні вимоги в частині зменшення розміру аліментів на утримання відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням вищенаведених обставин, враховуючи розмір доходу позивача та майновий стан відповідачів, стан здоров`я дітей та інші обставини, визначені ст.182 СК України, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме зменшенню розміру аліментів із 1/4 частки всіх видів доходів позивача до 5,835 % від його доходів на утримання відповідачів [PERSON] та [PERSON] . В іншій частині позовних вимог, а саме зменшенні розміру аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , належить відмовити. Інші доводи сторони позивача на висновки суду не впливають і підстав для задоволення позову у повному обсязі не дають. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги.

Outcome: partial