Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Червонозаводського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29 квітня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції. Позивач вказує, що шлюб носить формальний характер, оскільки подружжя разом фактично не проживає з літа 2019 року, сумісне життя не склалось через втрату почуття любові та поваги один до одного, відсутності взаєморозуміння, між ними склалися відносини, які призвели до неможливості збереження сім`ї, спільного господарства сторони не ведуть. Від шлюбу подружжя мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи між суддями Червонозаводського районного суду м.Харкова визначено суддю Чорну Б.М. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08 січня 2025 р. позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 13.01.2025 р. справу прийнято до провадження суддею Чорною Б.М. та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка в судове засідання не прибула, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримуює та просить шлюб розірвати. Відповідач позов визнав, про що надав до суду заяву, та просив справу розглянути у його відсутність. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами, приходить до наступного. Зі свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 29 квітня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції встановлено, що громадянин України [PERSON] , [INFO] , та громадянка України [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 29 квітня 2009 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, складено відповідний актовий запис за № 371. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного Кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною третьою статті 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду за № 61-8206св19 від 03.12.2020, відповідно до якої суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судовим розглядом встановлено, що подружжя шлюбно-сімейних відносин не підтримує тривалий час, вони не бажають поновити стосунки та зберегти сім`ю, отже їх подальше спільне життя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу, зареєстрованого між сторонами у справі. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то відповідно позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved