Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

02 серпня 2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 29 березня 2024 року о 15 год. 10 хв. в м. Дніпро на перехресті вул. Ярослава Мудрого та вул. Половицька, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Nissan Leaf», д.н.з. [NUMBER] , по вул. Половицька, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Ярослава Мудрого, не надала переваги в русі транспортному засобу «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі, та скоїла з ним зіткнення, в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] , були заподіяні механічні збитки. Згідно постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2024 року відповідачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КуПАП. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Nissan Leaf», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Згідно висновку експерта вартість відновлюваного ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 420\~646 грн. 14 коп. Відповідно до платіжної інструкції № 49472 від 22 липня 2024 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виплатило страхове відшкодування, згідно із страховим актом № ЦВ/24/2007 в розмірі 160\~000 грн. У зв`язку з тим, що сума виплаченого страхового відшкодування є недостатньою для відшкодування матеріальної шкоди, позивач просить суд стягнути з відповідачки різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди і страховою виплатою в розмірі 260\~646 грн. 14 коп., а також понесені судові витрати. (а.с.1-3) Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки фізичної особи [PERSON] (а.с.32), ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2024 року було відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. (а.с.33) В підготовче засідання 26 серпня 2024 року сторони по справі не з`явились, від представника відповідачки надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 12 вересня 2024 року. (а.с.51) 12 вересня 2024 року від представника відповідачки надійшла заява про витребування доказів. (а.с.60-61) В підготовчому засіданні 12 вересня 2024 року за участю представника позивача та в режимі відеоконференції представника відповідачки було ухвалено частково задовольнити заяву представника відповідачки, зобов`язати позивача надати оригінали фотознімків, продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів та оголосити перерву до 04 жовтня 2024 року. (а.с.67-68) 24 вересня 2024 року від представника позивача надійшла заява про долучення доказів. (а.с.71) 04 жовтня 2024 року від представника відповідачки надійшла заява про долучення доказів. (а.с.73-74) В підготовчому засіданні 04 жовтня 2024 року за участю представника позивача та в режимі відеоконференції представника відповідачки було ухвалено долучити додаткові докази від представника позивача та представника відповідачки до матеріалів справи. Оскільки всі дії з підготовки справи до судового розгляду були виконані ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2024 року було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні на 06 листопада 2024 року. (а.с.а.с.94, 95-96) Судове засідання 06 листопада 2024 року не відбулось через зайнятість судді в іншому провадженні, у зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 25 листопада 2024 року.\~(а.с.100) В судове засідання 25 листопада 2024 року з`явились представник позивача та в режимі відеоконференції представник відповідачки. В даному засіданні було розпочато розгляд справи по суті, з`ясовано думку щодо позовної заяви, щодо призначення судової експертизи по справі, досліджено письмові докази та оголошено перерву до 09 грудня 2024 - для підготовки до судових дебатів. (а.с.105-106) В судове засідання 09 грудня 2024 року сторони по справі не з`явились, у зв`язку з цим та неможливістю проведення судового засідання в режимі відеоконференції, розгляд справи було відкладено на 07 січня 2025 року. (а.с.111) Судове засідання 07 січня 2025 року не відбулось через зайнятість судді в іншому провадженні, у зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 22 січня 2025 року.\~(а.с.116) 22 січня 2025 року за участю представника позивача та в режимі відеоконференції представника відповідачки було завершено розгляд справи по суті. Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідачки просив частково задовольнити позовну заяву, враховуючи наданий ними висновок експерта. Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2024 року у справі № 203/1742/24, яка набрала законної сили 04 травня 2024 року, [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у сумі 850 грн.\~(а.с.13) Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказаною вище постановою встановлено, що 29 березня 2024 року о 15 годині 10 хвилин в м. Дніпро на перехресті вул. Ярослава Мудрого та вул. Половицька, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Nissan Leaf», д.н.з. [NUMBER] , по вул. Половицька, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Ярослава Мудрого, не надала переваги в русі транспортному засобу «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі, та скоїла з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. У зв`язку з цим, суд вважає доведеним та таким, що не потребує доказування факт заподіяння матеріальної шкоди власнику транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] з вини [PERSON] . Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На момент ДТП цивільна відповідальність транспортного засобу «Nissan Leaf», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу № 219085786, із встановленням франшизи в розмірі 0 грн. та ліміту відповідальності ТДВ СК «Альфа-Гарант» на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, було встановлено в розмірі 160 000 грн.\~(а.с.12) Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.9) 02 квітня 2024 року до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся [PERSON] у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 29 березня 2024 року за участю транспортного засобу «Nissan Leaf», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (а.с.15) Відповідно до висновку експерта № 03/24А від 20 квітня 2024 року, складеного судовим експертом Пилипенком О.С. вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТС, що підлягають заміні становить 420\~646 грн. 14 коп. (а.с.16-23) Згідно платіжної інструкції № 49472 від 22 липня 2024 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплачено страхове відшкодування у розмірі 160\~000 грн. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення Цивільного кодексу України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) прийшла до висновку, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Відповідно до ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб. Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. При цьому в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Не погоджуючись з розміром страхового відшкодування, визначеного позивачем, стороною відповідача надано висновок експерта № 160 від 02 жовтня 2024 року, складеного судовим експертом Сумцовим С.С. на підставі заяви [PERSON] , в якому зазначено, що вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТС, що підлягають заміні становить 355\~316 грн. 92 коп. (а.с.76-89) Надаючи оцінку вказаному доказу, суд виходить з наступного. Частинами другою, третьою ст.102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторони (сторона) не надали відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (ч.1 ст.103 ЦПК України). Згідно ч.ч.1, 5-7 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав. Частина перша ст.1 Закону України «Про судову експертизу» визначає, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша статті 71 цього Закону). Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню. Таким чином, системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати, що висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду. Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22, від 20.12.2023 у справі № 172/313/21. Якщо у наданому відповідачем висновку не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, він не є належним та допустимим доказом. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19). Як вбачається з наданого стороною відповідача висновку експерта № 160 від 02 жовтня 2024 року, складеного судовим експертом Сумцовим С.С. на підставі заяви [PERSON] , у такому не зазначено, що експерт був попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Клопотань про призначення судової експертизи від учасників справи під час розгляду справи не заявлялось. Враховуючи вищевикладене, суд не бере висновок, наданий відповідачем до уваги, як належний та допустимий доказ, та він не може бути покладений в основу рішення суду. Згідно ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані із залученням експерта. Відповідно до висновків, наведених в постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 року у цивільній справі № 712/4126/22, провадження №14-123цс23, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 260 646 грн. 14 коп., витрат на проведення товарознавчої експертизи в розмірі 8\~000 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 606 грн. 47 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved