Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] 25.12.2024 звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів. Свою позовну заяву обґрунтувала тим, що з 09.06.2006 по 02.11.2022 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають двоє дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 02.11.2022 у справі № 162/358/22 шлюб між ними розірвано. Рішенням цього ж суду від 02.11.2022 у справі № 162/359/22 визначено місце проживання малолітньої доньки [PERSON] з відповідачем. Син [PERSON] , самостійно обрав місце проживання з відповідачем. Рішенням суду від 20.03.2023 у справі № 162/102/23 ухвалено стягувати з позивачки на користь відповідача на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] , аліменти у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 02.05.2023 відкрито виконавче провадження. На даний час донька [PERSON] досягла 14 років та прийняла рішення проживати з позивачкою. З акту обстеження житлових умов вбачається, що неповнолітня [PERSON] фактично проживає з матір`ю. Зазначає, що з її заробітної плати і надалі стягуються аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 від усіх видів доходів. Оскільки донька [PERSON] проживає з нею та перебуває на її утриманні, виникла необхідність припинити примусове стягнення аліментів на користь відповідача та сплачувати йому аліменти на утримання доньки. Вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення нею повноліття. На підставі викладеного просить суд, звільнити її від стягнення на користь відповідача [PERSON] аліментів а утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 25.12.2024. Змінити розмір аліментів, призначених на підставі рішення Любешівського районного суду Волинської області від 20.03.2023 в цивільній справі № 162/102/23 - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.12.2024 та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді\~Любешівського районного\~суду Волинської\~області від\~26.12.2024\~постановлено прийняти\~до розгляду та відкрити провадження у справі та розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті постановлено провести 21 січня 2025 року о 16 год 00 хв з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені у позовній заяві, просила задовольнити їх у повному обсязі. Зазначила, що вважає несправедливим той факт, що вона сплачує аліменти в користь відповідача на утримання доньки, проте донька з листопада 2024 року по теперішній час постійно проживає разом з нею й вона несе витрати на її утримання. Крім того, до початку судового розгляду вона заявила клопотання про приєднання до матеріалів справи документів, які підтверджують витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 2000,00 грн, та які у разі задоволення позову просила стягнути з відповідача (а.с.20-25) Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Звернув увагу, що їх донька [PERSON] дійсно з листопада 2024 року по теперішній час тимчасово не проживає за його адресою, а проживає за адресою проживання позивачки, проте не на постійній основі, а як гість. Наскільки йому відомо, донька планує повернутись проживати разом з ним. Категорично заперечував щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу в користь позивачки, оскільки він знаходиться в скрутному матеріальному становищі, має кредитні зобов`язання, тому не має можливості сплачувати витрати позивачки на правничу допомогу. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд доходить такого висновку. Судом встановлено,\~що з\~09.06.2006\~по 02.11.2022\~між [PERSON] \~та [PERSON] \~зареєстровано шлюб, який рішення Любешівського районного суду Волинської області від 02.11.2022 року в цивільній справі № 162/358/22 було розірвано (а.с.10). За час шлюбу в сторін народилося двоє спільних дітей син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] (а.с.9-12). Любешівським районним судом Волинської області від 20.03.2023 в цивільній справі № 162/102/23 було ухвалено рішення, яким задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] та починаючи з 09.02.2023 постановлено стягувати з [PERSON] у користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.10-12). У своєму позові позивачка [PERSON] зазначає, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , фактично проживає разом з нею, перебуває на її утриманні, а тому жодних правових підстав для стягнення з неї на користь відповідача аліментів на утримання останньої не існує. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Як убачається із копії Акта обстеження житлово-побутових умов проживання на території Любешівської селищної ради від 13.12.2024, [PERSON] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації (а.с.15). Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2024/010277591 від 27.08.2024 року, позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Із копії витягу з Державного реєстру речових прав від 19.08.2024 вбачається, що [PERSON] є власником квартири, що за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Наведене достовірно свідчить про те, що на дату звернення з даним позовом неповнолітня [PERSON] , [INFO] , постійно проживає разом із позивачкою [PERSON] за однією адресою. Відповідачем в ході розгляду справи не було надано жодних доказів, які б спростовували вищенаведені обставини. Частиною 2 ст. 18 СК України визначено способи захисту сімейних прав та інтересів, з-поміж яких є, зокрема, припинення правовідношення, а також його анулювання. З огляду на наведене та з урахуванням предмета даного спору в частині припинення стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання доньки, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2019 (справа № 711/8561/16), відповідно до якого аліменти, за своєю суттю, є коштами, які спрямовані на забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи обставини, встановлені судом у ході розгляду справи та зважаючи на наведені вище норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів у повній мірі, а тому доходить висновку про задоволення позову в цій частині. У свою чергу, правовим наслідком задоволення вищевказаної вимоги є те, що розмір аліментів, визначений рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 20.03.2023 в цивільній справі № 162/102/23 буде продовжувати становити 1/3 частину з усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак такі стягуватимуться уже на одну дитину неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з цим, позивачка ставить питання про зміну розміру аліментів, які стягуються з неї на підставі вищевказаного судового рішення. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч. 2 ст. 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Із вказаного слідує, що СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, платник аліментів вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у випадку, зокрема, погіршення його матеріального стану. Як було встановлено судом, малолітня [PERSON] , [INFO] , зокрема, на дату звернення до суду з даним позовом, проживає разом зі своєю матір`ю позивачкою [PERSON] , та перебуває на її повному утриманні. Вищевказана обставина свідчить про погіршення матеріального стану позивачки, в порівнянні із періодом, в який ухвалювалося рішення в цивільній справі № 162/102/23, оскільки при сплаті аліментів на утримання однієї дитини в розмірі 1/3 частини свого заробітку, остання також змушена утримувати другу дитину. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). За таких обставин, суд доходить висновку, що розмір аліментів, встановлений рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 20.03.2023 в цивільній справі № 162/102/23, підлягає зменшенню до 1/4 частини від заробітку (доходу) [PERSON] , та такий повинен стягуватися на одну її дитину, яка проживає разом із відповідачем на [PERSON] , [INFO] . Такий розмір стягуваних аліментів буде відповідати принципам розумності та справедливості. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів підлягають до задоволення. Позивачка також ставить питання про стягнення з відповідача на свою користь аліментів на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка, як було встановлено судом, проживає разом з нею. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Судом встановлено, що [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, розмір його середньомісячного заробітку суду не відомий. На утриманні останнього перебуває його одна спільна із позивачкою дитина. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на її утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2024 рік» визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який з 1 січня: для дітей віком від 6 років становить 3196,00 гривень. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що [PERSON] довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а тому суд вважає, що аліменти, які повинні стягуватися із відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] повинні становити в розмірі 1/4 частку всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає зазначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, зменшення розміру стягуваних аліментів та стягнення аліментів на дитину підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами за наслідками розгляду даної справи, суд приходить до такого. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачкою до позову додано договір про надання правничої допомоги від 19.12.2024, акт виконаних робіт від 25.12.2024, акт оплати гонорару відповідно до договору про надання правничої допомоги від 25.12.2024 та ордер про надання правничої допомоги від 25.12.2024 серії АС № 1125131, зі змісту яких слідує, що [PERSON] сплатила адвокату Понікарчик І.А. 2000,00 гривень на підставі Договору № б/н від 19.12.2024 у справі про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів (а.с.28-25). Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З огляду на наведене, наявні правові підстави для компенсації понесених позивачкою витрат на правничу допомогу за рахунок відповідача. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З наведеного слідує, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 1211,40 грн. судового збору, сплаченого позивачкою при поданні позову (а.с.1). Крім того, [PERSON] звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому з [PERSON] слід також стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved