Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

ТОВ ФК «Кредит-Капітал» через систему Електронний суд звернулося до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 26.12.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено договір позики №3778821, згідно якого товариство надало їй кредит у розмірі 3050.00 грн., а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі з виконання договору. 02.11.2022 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» було укладено договір факторингу №02-11/2022, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3778821 від 26.12.2021 року. Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору кредиту станом на день укладення договору відступлення прав вимоги - 02.11.2022 утворилася заборгованість у розмірі 17241.21 грн., що позивач і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також а також стягнути понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 11 листопада 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. 19.12.2024 року через систему Електронний суд відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає, що у матеріалах справи відсутні: інформація щодо того, чи проходила особа, яка нібито укладала договір, ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутні підтвердження вчинення електронного правочину, які повинен був отримати позичальник, при укладанні договору. Надана Позивачем копія «Довідки про ідентифікацію» не може бути належним доказом, оскільки складена самим кредитором. Матеріали судової справи взагалі не містять жодного доказу, що нібито укладення договору відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. А тому, якщо Позивач вважає, що Відповідач отримував одноразові ідентифікатори, використовував їх для укладення договору, всі ці обставини повинні бути доведені належними та допустимими доказами, наприклад, підтвердження направлення смс-повідомлення на номер Відповідача, докази, що саме Відповідач реєструвався в ІТС «Кредитора» Позивачем також надані не були, як і не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи, та не надано доказів такої ідентифікації. В той же час, Позивач не надає жодного доказу, який би дозволив достовірно з`ясувати обставини нібито укладення договорів. Не пояснює яким чином проводилась ідентифікація особи, та чи проводилась вона взагалі? Не надає доказів проведення такої ідентифікації. Не надає доказів відправлення одноразових ідентифікаторів Відповідачу. Не надає доказів того, що саме Відповідач використав нібито відправлені ідентифікатори для нібито укладення договору. Не надає доказів відправлення підписаних обома сторонами електронних документів на електронну адресу Позичальника. Одночасно, неможливо перевірити підписання договору також кредитодавцем (позикодавцем). Адже, тільки докази накладення кваліфікованого електронного підпису кредитора можуть слугувати доказом таких фактів. Крім того, звертаю Увагу Суду, що кредитний договір зі Сторони ТОВ «МАНІФОЮ» начебто підписаний Електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER]/[PERSON]/. Однак, згідно підпункту 6 пункту 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»: електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Тобто, Законом передбачено використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором лише тією Стороною договору, яка приймає пропозицію (оферту). В даному випадку, такою стороною є Відповідач. Разом з тим, зі Сторони позикодавця ТОВ «МАНІФОЮ» не міг бути використаний в якості підпису саме електронний підпис одноразовим ідентифікатором, оскільки позикодавець не приймає пропозицію (оферту) позичальника, а позичальник жодних одноразових ідентифікаторів стороні позикодавця не надсилав. Відповідач заперечує укладення договору позики та існування ОРИГІНАЛУ такого договору в електронній формі з підписами ОБОХ Сторін у дату його укладення. Також, відповідач наголошує, що жодного належного доказу видачі позики на рахунок відповідача та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі позивачем не подано. Вказане свідчить про недоведеність позивачем факту перерахування коштів саме відповідачу і саме від позикодавця. Позивачем не надано належних та допустимих доказів видачі Позичальнику позики у заявленій сумі, а саме: не було надано оригіналу договору позики, меморіальні ордери чи інші первинні бухгалтерські документи, що підтверджують перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника саме позикодавцем, виписки з рахунку позикодавця за дату виплати коштів відповідачу На підтвердження виконання обов`язку позикодавця щодо переказу кредитних коштів (коштів позики) відповідачу, позивачем надано Лист-повідомлення №2782_240820160418 від 20.08.2024 року від ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». Відповідач вважає, що вказані докази є неналежними та недопустимими. Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази про наявність договірних відносин між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» щодо переказу платежів, а отже Лист-повідомлення №2782_240820160418 від 20.08.2024 року від ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» сам по собі не може підтверджувати переказ коштів за договором позики. Крім того, матеріали справи також не містять доказів того, що ТОВ «МАНІФОЮ» перерахувало на рахунки ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» кредитні кошти для їх подальшої виплати Відповідачу на виконання умов Договору позики про безготівковий перерахунок кредитних коштів/коштів позики з власного банківського рахунку. Крім того, позивачем також не надано жодного первинного бухгалтерського документа на підтвердження господарських операцій з видачі позики відповідачу та/або здійснення Відповідачем платежів на рахунок позикодавця. Без виписки із поточного рахунку позикодавця ТОВ «МАНІФОЮ» неможливо встановити, чи дійсно позикодавець ТОВ «МАНІФОЮ» виконало свій обов`язок щодо видачі кредитних коштів (коштів позики) відповідачу. Також вважають, що надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами не є належним доказом видачі та отримання позики, оскільки не є первинним документом, а також не є безспірними доказами розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме первинними документами. 31.12.2024 року представником позивача - Дмитрів В.С., через систему Електронний суд, подані письмові пояснення на відзив на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Причину неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 26.12.2021 року між [PERSON] та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено договір позики №3778821, згідно з умовами якого відповідач отримав 3050 грн. 00 коп., трок позики 10 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. В договорі зазначено, що він укладений у електронній формі та підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER]. ТОВ «МАНІФОЮ» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. Укладаючи кредитний договір [PERSON] та ТОВ «МАНІІФОЮ» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті [PERSON] , якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.4.4.2 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника. До договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» додало копію анкети-заяви на кредит №3778821 від 26.12.2021 року, копію вказаного договору, копію графіку платежів за договором від 26.12.2021 року, паспорта споживчого кредиту від 26.12.2021 року. 02 листопада 2022 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір факторингу №02-11/2022. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за договором позики №3778821від 26.12.2021 року, що укладений між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] .. Сума та розрахунок заборгованості за договором позики №3778821від 26.12.2021 року було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «МАНІФОЮ» згідно договору факторипгу. Сума заборгованості [PERSON] становить 17241.21 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 3000.00 грн.; заборгованість за відсотками - 14241.21 грн. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);2) правонаступництва;3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження законності позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надало копію договору про споживчий кредит № 3778821 від 26.12.2021 року,копію графіку платежів за договором від 26.12.2021 року, паспорта споживчого кредиту від 26.12.2021 року, а також копію анкети-заяви на кредит № 3778821 від 26.12.2021 року. У договорі зазначено, що вони укладені у електронній формі та підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Разом з тим, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало суду належних та допустимих доказів надсилання електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації [PERSON] при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». До позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» долучило довідку ТОВ «МАНІФОЮ» про ідентифікацію, яка підтверджує, що [PERSON] , з яким укладено договір позики №3778821 від 26.12.2021 ідентифікований. Акцепт договору підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором [NUMBER], ідентифікатор введено позичальником 26.12.2021, номер телефону : [NUMBER] . Але вказана довідка була сформована самим кредитодавцем ТОВ «МАНІФОЮ» і не може вважатися безспірним доказом проведення ідентифікації [PERSON] при укладенні договору. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на день укладення кредитного договору), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин. Згідно з статтею 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» 5 квітня 2001 року, № 2346-III, який був чинний на день проведення переказу коштів, до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Відповідно до статті 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. Документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів та інших документів, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, можуть бути паперовими та електронними. Вимоги до засобів формування документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів визначаються платіжною системою з урахуванням вимог, встановлених Національним банком України. Статтею 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа на переказ. Порядок застосування електронного підпису для засвідчення електронного документа на переказ установлюється нормативно-правовими актами Національного банку України. Згідно з статтею 20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатором переказу може бути платник, а також обтяжувач чи отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом: 1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; 2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; 3) подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу; 4) використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі; 5) подання обтяжувачем чи отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; 6) надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання; 7) внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Згідно статті стаття 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України. Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які передбачені статтями 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу позивачем кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, на підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу кредитних коштів відповідачу, надано довідку ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 20.08.2024 року №2782_240820160418 про перерахування коштів в сумі 3050 грн. на платіжну карту клієнта [NUMBER] - 26.12.2021, однак суд вважає, що вказані докази є неналежними та недопустимими. Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази про наявність договірних відносин між позивачем та ТОВ «Універсальні платіжні рішення» щодо переказу платежів, а отже довідка ТОВ «Універсальні платіжні рішення» сама по собі не може підтверджувати переказ коштів за договором позики №3778821 від 21.12.2021 року. За таких обставин, позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів відповідачу на його рахунок. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано докази, які б беззаперечно свідчили про отримання відповідачем кредитних коштів та їх розмір, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed