Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.06.2024 о 20.00 год відповідач, [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в громадському місці, - в під`їзді будинку [ADDRESS] , порушуючи громадський порядок і спокій громадян, за допомогою сокири пошкодив вхідні двері в належну позивачу на праві власності квартиру №59 . 17.06.2024 Ладижинським міським судом Вінницької області [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 51 гривні. 12.06.2024 позивачем придбано вхідні двері та здійснено заміну, вартість яких складає 19 000 гривень. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 19000 грн., моральної шкоди в розмірі 11000 грн., а також судові витрати. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.09.2024 дану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 16.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомлення (викликом) сторін, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив та призначене судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. У судові засідання відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Також, у матеріалах справи містяться конверти, адресовані [PERSON] на його адресу, зазначену у позовній заяві, а саме: [ADDRESS] , які повернулися до суду із відміткою поштової служби: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, провадження 61-185св23. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77, 79, 80 ЦПК України). Судом установлено, що на праві власності [PERSON] належить 1/10 квартири [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом, виготовленим КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 16.03.2011, інвентаризаційна справа №1-2925 (а.с. 3). Відповідно до постанови Ладижинского міського суду Вінницької області від 17.06.2024 у справі №135/770/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі трьох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 гривню в дохід держави. Разом з тим, в мотивувальній частині постанови суду встановлено, що 04.06.2024 о 20.00 год [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в громадському місці в під`їзді будинку [ADDRESS] , порушуючи громадський порядок і спокій громадян, висловлювався нецензурною лайкою, розбив вікна в під`їзді, а також за допомогою сокири пошкодив вхідні двері в квартиру №59 , чим вчинив дрібне хуліганство. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційність у процесуальному праві означає обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравши законної сили судовим рішення або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини (постанова Верховного Суду від 28 серпня 2024 року у справі № 755/21821/21, провадження № 61-1189св24). Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова Верховного Суду від 07 серпня 2024 року у справі № 200/7011/15-ц, провадження № 61-699св24). Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 370/2850/20, провадження № 61-7245св23). Отже, обставини пошкодження [PERSON] , за допомогою сокири, вхідних дверей в квартирі [ADDRESS] , встановлені постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 17.06.2024 у справі №135/770/24, яка набрала законної сили 28.06.2024, мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доказуванню при розгляді цієї справи. Відповідно до товарного чеку №150 від 12.06.2024 виданого ФОП [PERSON] вартість вхідних дверей з монтажем становить 19000,00 гривень (а.с. 4). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України). За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що відповідач, як особа яка завдала шкоду у добровільному порядку не вжив заходів щодо відшкодування завданої шкоди, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з заміною вхідних дверей в розмірі 19000,00 грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини особи, яка завдала шкоду (завдавача шкоди). Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України). Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз`яснень, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21). Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. З урахуванням вимог позивача в частині стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди, яка завдана позивачу неправомірними діями відповідача щодо пошкодження вхідних дверей, та яка пов`язана з втратою душевного спокою, страхом через загрозу повторної протиправної поведінки відповідача, витрачання часу на поновлення порушених прав, що вимагало додаткових зусиль, суд прийшов до висновку, що в розрізі даного спору відповідачем має бути відшкодовано на користь позивача моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 2000,00 грн Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 0.0.384789806.1 від 27.08.2024 та №33 від 11.09.2024. Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (70%), а саме 1695 гривень 68 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial