Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

03 жовтня 2024 року до Кіцманського районного суду Чернівецької області звернулась [PERSON] (далі - позивач) з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа: орган опіки та піклування Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав. Короткий зміст заяв по суті справи. У позовній заяві позивача просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги, серед іншого, обґрунтовані тим, що відповідач має реальну можливість виконувати свій батьківський обов`язок, однак він ні усно, ні письмово не спілкується з дітьми, не проявляє про них щонайменшої батьківської турботи, жодного разу не поцікавився життям дітей, їх здоров`ям, чим діти займаються, що дітей цікавить, які вони мають здібності чи недоліки, як проводять час в школі, не відвідує батьківські збори. У позовній заяві позивач також зазначила, що шлюб між нею та відповідачем розірвано рішенням суду від 22 квітня 2020 року, аліменти на утримання їх дітей відповідач не сплачує, у зв`язку з чим сукупна заборгованість становить 169561 грн. Крім того, позивач у позовній заяві стверджує, що їх діти зареєстровані з батьком, але проживають з матір`ю. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Процесуальні дії у справі. Аргументи учасників справи. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано [PERSON] строк для усунення недоліків заяви. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче судове засідання з участю сторін на 25 листопада 2024 року о 10:30 год., яке відкладалось на 10 грудня 2024 року о 14:30 год. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 січня 2025 року о 11:30 год. У судовому засіданні 27 січня 2025 року представник позивача - адвокат Маковійчук Л.В. позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити, зазначила, що аліменти відповідач не сплачує, речі дітям не купує, уваги до них не проявляє, не цікавиться вихованням дітей, їх здоров`ям, не відвідує батьківські збори. Позивач у судовому засіданні 27 січня 2025 року позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання 27 січня 2025 року не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - органу опіки та піклування у судове засідання 27 січня 2025 року не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши позивача, представника позивача, допитавши у судовому засіданні неповнолітнього свідка, судом встановлено наступне. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , виданим 06 липня 2009 року, серії [NUMBER] , виданим 21 березня 2011 року та серії [NUMBER] , виданим 05 травня 2016 року. Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 квітня 2020 року у справі № 718/396/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 травня 2021 року у справі № 718/703/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину до їх повноліття, починаючи стягнення з 19.03.2021 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні № [NUMBER] у боржника [PERSON] станом на 25.09.2024 року існує заборгованість в розмірі 169561 грн. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 13 жовтня 2022 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] . За змістом довідки № 376 від 19.07.2024, виданої КНП «Кіцманський центр первинної медичної допомоги» про дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] піклується мати, на профілактичні медичні огляди, щеплення, діти приходять у супроводі матері. Батько [PERSON] здоров`ям дітей не цікавиться. У довідці від 18.07.2024, виданій Нижньостанівецькою амбулаторією загальної практичної сімейної медицини, зазначено, що [PERSON] дітей на медогляд не приводить, так як вони проживають з матір`ю. Згідно характеристик Нижньостанівецького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №№ 60, 61, 62 від 18.07.2024, батько [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] у вихованні дітей (в межах навчального закладу) ніякої участі не приймає. За змістом характеристики № 02.02-16/183 від 24.07.2024 р., виданої старостатом села Нижні Станівці Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області, [PERSON] проживає в селі з народження, характеризується позитивно, громадського правопорядку не порушує, шкідливих звичок не має, до правопорушень не схильний, однак раніше були випадки зловживання алкогольними напоями, розлучений, батько трьох дітей, які зареєстровані біля нього, але проживають з матір?ю в іншій сім?ї, участі у вихованні та утриманні дітей не бере, з лютого по травень 2023 року перебував в Збройних силах України - демобілізований за станом здоров`я. У характеристиці № 02.02-16/184 від 24.07.2024 р., виданої старостатом села Нижні Станівці Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області, [PERSON] , яка проживає в селі з 2004 року, характеризується позитивно, громадського порядку не порушує, розведена, одружена вдруге, виховує та утримує трьох власних дітей та двох дітей нинішнього чоловіка, шкідливих звичок не має. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 26.07.2024 р. № 08-01-10/143 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] із своїми дітьми без реєстрації, за вказаною адресою також проживають її чоловік [PERSON] із дочкою та сином. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 26.07.2024 р. № 08-01-10/144 [PERSON] проживає та зареєстрований по [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю, за вказаною адресою зареєстровані, але не проживають його діти. В акті обстеження умов проживання від 26 липня (рік не вказано), серед іншого, зазначено, що зі слів [PERSON] колишня дружина [PERSON] не дозволяє бачитися з дітьми. В акті обстеження умов проживання від 26 липня (рік не вказано) серед іншого, зазначено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не спілкуються зі своїм батьком, у зв`язку з тим, що він не виявляє бажання. Довідкою від 24.04.2023 № 599 підтверджується, що [PERSON] з 01 березня 2023 року по 24 квітня 2023 року проходив військову службу за призовом під час мобілізації в Державній прикордонній службі України. У висновку органу опіки та піклування Брусницької сільської ради № 08.02.-16/869 від 16.09.2024 зазначено, що орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його дітей: [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] . Висновок органу опіки та піклування Брусницької сільської ради затверджено рішенням виконавчого комітету Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 08.11.2024 № 377-11/24. У судовому засіданні судом допитано неповнолітнього свідка [PERSON] , старшого сина сторін у справі, який повідомив, що він проживає з матір`ю та вітчимом понад п`ять років, його батько рідко приходив бачитися з ним, у телефонному режимі він з батьком не спілкується. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Законодавцем передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 за №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У п.п.16, 18 вищезазначеної постанови роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 11 серпня 2021 року у справі № 621/492/20 та від 12 травня 2021 року у справі № 689/551/20-ц. Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і, в будь-якому випадку, в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5, 6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У межах розгляду даної справи про позбавлення батьківських прав відповідача, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки вважає такий висновок передчасним. Суд також звертає увагу на те, що позовну заяву у даній справі подано до суду 03 жовтня 2024 року, тоді як рішення, яким було затверджено вищевказаний висновок, прийнято виконавчим комітетом Брусницької сільської ради лише 08 листопада 2024 року, тобто на момент подання даного позову вказаного рішення виконавчого комітету ще не існувало. За таких обставин, суд не приймає до розгляду як доказ рішення виконавчого комітету Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 08.11.2024 № 377-11/24, яке не існувало на момент подання даного позову, а стороною позивача в порушення ч.8 ст.83 ЦПК України, не обґрунтувано неможливість подання вказаного доказу разом із позовом з причин, що не залежали від неї. Суд також враховує, що діти відповідача зареєстровані за адресою відповідача, що спростовує той факт, що відповідач не несе жодних витрат на утримання своїх дітей. Крім того, суд бере до відома те, за змістом акта обстеження умов проживання від 26 липня (рік не вказано), зі слів [PERSON] колишня дружина [PERSON] не дозволяє бачитися з дітьми. Суд звертає увагу також на те, що у довідці від 18.07.2024, виданій Нижньостанівецькою амбулаторією загальної практичної сімейної медицини, зазначено, що [PERSON] дітей на медогляд не приводить, так як вони проживають з матір`ю. Наявними у справі доказами також підтверджено факт проходження відповідачем військової служби за призовом під час мобілізації, що дозволяло б здійснювати відрахування з його доходів на сплату аліментів. Суд також враховує пояснення свідка - старшого сина сторін у справі [PERSON] , а саме, що він проживає з матір`ю та вітчимом понад п`ять років, його батько рідко приходив бачитися з ним, у телефонному режимі він з батьком не спілкується. З огляду на вищезазначене, на переконання суду, передчасне позбавлення відповідача, батька трьох дітей, батьківських прав може завдати психологічної шкоди, як батьку так і його дітям. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про передчасність прийняття такого рішення і надання можливості відповідачу змінити ставлення до виховання своїх неповнолітніх дітей. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що в діях відповідача має місце неналежне виконання батьківських обов`язків відносно своїх дітей, а тому його слід попередити про необхідність змінити ставлення до їх виховання, відновити атмосферу любові та взаємної підтримки. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, оскільки суд прийшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed