Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

[PERSON] , звернувся в Сокирянський районний суд із вказаним вище позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 15.02.2019 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про що складено відповідний актовий запис № 171. Під час шлюбу у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Посилався на те, що на теперішній час сімейні стосунки між ними припинилися. Підставою для розірвання шлюбу стало те, що у них відсутні спільні інтереси з відповідачкою та вони втратили почуття одне до одного. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам малолітньої дитини. Відповідачка проживає окремо від нього, у домоволодінні своїх батьків за адресою [ADDRESS] . Крім цього, вказував на те, що після припинення шлюбних стосунків, за спільною згодою з відповідачкою, дочка [PERSON] , залишилася проживати з ним, за місцем його реєстрації. За таких обставин позивач фактично самостійно виховує та утримує їхню спільну дитину, оскільки відповідачка не бере участі у вихованні дочки, фінансової та матеріальної допомоги не надає та спільно з ними не проживає. Враховуючи, що відповідачка самоусунулась від участі у вирішенні питань життя їхньої спільної дитини, весь тягар виховання, утримання та піклування про неї покладено на позивача. Починаючи з часу припинення шлюбних стосунків і до теперішнього часу позивач самостійно утримує спільну дитину, займається її вихованням та матеріальним утриманням, добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, створює для дитини необхідні умови для проживання та розвитку. Між тим, вказував, що узгодивши місце проживання спільної дитини, сторони не досягли згоди щодо розміру аліментів, які відповідачка має сплачувати на утримання дитини. Добровільно ж [PERSON] аліменти не сплачує. Із врахуванням викладеного, просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №171, стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь нього аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не більше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з її батьком, який самостійно її виховує та утримує. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, однак надіслала до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Справу просила розглянути без її присутності. Представник третьої особи Виконавчого комітету Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області в судове засідання не з`явилася, однак [PERSON] направила до суду заяву, в якій просила провести судове засідання без її участі за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення, з огляду на таке. Судом встановлено, що 15.02.2019 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №171, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Під час шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Грубнянської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] , 1993 року народження №700/19-21/6 від 29.11.2024 року, складеного старостою Грубнянського старостинського округу Кривоносової Р.М., діловодом Грубнянського старостинського округу Максімовою В.Л., землепорядником Грубнянського старостинського округу Поляковим Я.П., вбачається, що за адресою [ADDRESS] , на час перевірки дійсно проживали [PERSON] , 1993 року народження, [PERSON] , 2020 року народження, [PERSON] , 1967 року народження, [PERSON] , 1967 року народження. Батько [PERSON] забезпечує доньку всім необхідним, а саме: матеріальними, лікарськими засобами та засобами особистої гігієни. Створює всі необхідні умови для комфортного життя [PERSON] . Мати дитини не зареєстрована та не проживає разом з донькою та чоловіком. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №698/19-21/6 від 29.11.2024 року, виданої старостою Грубнянського старостинського округу Кривоносовою Р.М. , за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1993 року народження, [PERSON] , 2020 року народження, [PERSON] , 1967 року народження та [PERSON] , 1967 року народження. З копій витягів з реєстру територіальної громади №2024/006215944 від 28.05.2024 року та №2024/014428978 від 29.11.2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] , 17.09.1996 року, згідно копії витягу з реєстру територіальної громади №2024/014429568 від 29.11.2024 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №697/19-21/6 від 29.11.2024 року, виданої старостою Грубнянського старостинського округу Кривоносовою Р.М., за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1996 року народження, [PERSON] , 1937 року народження, [PERSON] , 1969 року народження, [PERSON] , 1976 року народження та [PERSON] , 2006 року народження. Як вбачається з довідки-характеристики №699/19-21/6 від 29.11.2024 року виданої старостою Грубнянського старостинського округу [PERSON] , [PERSON] , не притягувався до кримінальної відповідальності, не вживає алкогольні напої, за час проживання в селі зарекомендував себе з позитивної сторони. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу, не допускається. Виходячи з цього, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість. Таким чином, у суду відсутні підстави для примусового збереження сім`ї між сторонами. За таких обставин, визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому його слід прийняти, а позовні вимоги в цій частині задовольнити. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Але даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно із вимогою про розірвання шлюбу. Позивач, як батько дитини, просить визначити місце проживання доньки [PERSON] із ним, оскільки вони постійно проживають разом, він забезпечує її усім необхідним для життя, навчання та розвитку. З врахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що батько створив належні умови для виховання та розвитку дитини, що підтверджує наявність тісного зв`язку батька із своєю донькою. Крім того, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у їх вихованні. При цьому, зазначене не заперечувалось матір`ю дитини, що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання. Разом з тим, частиною першою ст.180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою ст.182 СК України встановлено обставини, які враховує суд при визначені аліментів: стан здоров`я та матеріальне становища дитини; стан здоров`я та матеріальне становища платника аліментів; наявності на утриманні платника аліментів інших осіб; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Між сторонами не досягнуто угоди про виплату аліментів у добровільному порядку. Спільна дитина сторін здорова. Відповідачка є працездатною, однак офіційно не працевлаштована. Враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимог позивача [PERSON] про стягнення аліментів слід задовольнити, а саме стягувати з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не більше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення позивачем до суду і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи викладене суд, відповідно до ст.89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи перш за все із інтересів дитини вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з відповідачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved