Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

У провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів. 31.05.2024 представник позивача подав до суду заяву, сформовану в системі «Електронний суду», про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат на правничу допомогу під час розгляду даної справи у розмірі 80 000,00 грн. В обґрунтування заяви представник зазначає, що 16.04.2024 судом ухвалено рішення у справі та позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів, яке задоволено частково. З огляду на те, що судом відмовлено у задоволенні витрат на правничу допомогу адвоката, у зв`язку з неподанням доказів таких витрат, представник звернувся до суду з даною заявою в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, протягом п`яти днів після ухвалення заочного рішення. Від представник відповідача [PERSON] - адвокат Махоніна О. В. надійшли до суду заперечення на заяву представника позивача про ухвалення додатковго рішення, у якій представник просить в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідача на користь [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 80 000 грн, відмовити в повному обсязі. Сторони в судове засідання не з`явились. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, обґрунтування заяви представника позивача про винесення додаткового рішення, надані копії документів, приходить наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Аналіз змісту наведеної частини статті дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи. При цьому, ст. 141 ЦПК України не передбачає можливості поновлення строку для подання заяви про розподіл судових витрат, оскільки визначає такий строк подією, яка неминуче має настати (закінчення судових дебатів). Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням суду від 16.04.20024 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 247 800 грн 00 коп., в порядку застосування наслідків недійсності Попереднього договору купівлі-продажу групи нежитлових приміщень від 25.01.2022. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] витрати з оплати судового збору у сумі 2477 грн 67 коп. В іншій частині позов залишений без задоволення. Рішення суду від 16.04.2024, відповідно до Довідки про доставку електронного документа позивач отримав в кабінет в ЄСІТС 26.05.2024. В тексті позовної заяви представник позивача заявляв клопотання про стягнення з позивача судових витрат та просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 80 000,00 гривень. Отже, заява про ухвалення додаткового рішення представником була подана в строки, визначені ст. 141 ЦПК України. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази, а саме: Договір про надання правової допомоги № 13/02-2023 від 13.02.2023, Акт приймання передачі (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги від 16.04.2024, Детальний опис наданих послуг професійної правничої допомоги адвоката у справі № 752/3695/23-ц, копію платіжної інструкції № 136 на суму 80 000,00 грн, оплата за договором № 13/02-2023 від 13.02.2023. Правничу допомогу позивачу надавало АО «Кодекс України», яке уклало Договір про надання правової допомоги від 14.02.2023 з адвокатом Глазковим Є. С. Згідно п. 2.1 Договору за надання правової дороги, Клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському об`єднанню фіксований гонорар в розмірі 80 000,00 грн. За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно рахунку та детальному опису робіт (наданих послуг) до договору про надання правничої допомоги, адвокатом були надані послуги у загальній сумі 80 000,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір- обґрунтованим (п.268). Як зазначалося вище, позовні вимоги були задоволені частково (22,59 %). Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, зважаючи на аргументи представника відповідача щодо співмірності витрат на правову допомогу, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що заява в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 18 072,00 грн. (22,59 % від 80 000,00 грн) підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial