Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що 16.12.2019 [PERSON] підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 30 000 грн. (п.1.2. Договору); тип кредитної карти: Картка «Універсальна»; строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору); процентна ставка, відсотків річних: 42,0% (п.1.3 Договору); кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору); розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4. Договору); Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору). На підставі укладеного Договору Відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 12/27, тип - "Універсальна". У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 28.10.2024 року має заборгованість у сумі 38224,47 грн., у тому числі: 30761,33 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7463,14 грн заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути із відповідача. Ухвалою суду від 09.12.2024 провадження по справі було відкрито. Позивач просив суд розглядати справу без участі їх представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що він дійсно отримував кредит у АТ "КБ "ПРИВАТБАНК", не пам`ятає чи погоджувався на те, щоб банк здіййснював договірне списання коштів із його кредитного рахунку, зобов`язується протягом шести місяців погасити заборгованість. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.12.201 між АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом подання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за умовами банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на строк 20 років (п.1.2 договору). Пунктом 1.3 договору передбачено, що процентна ставка становить для карти Універсальна становить 42,0 % річних. Процентна ставка, яка використовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту для карти Універсальна - 84,0% річних. Відповідно до п. 1.4 повернення кредиту здійснюється шляхом договірного списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта. Відповідно до п. 2.1.1.3.1. сторони на підставі ст. ст. 1048, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України визначили цим договором розмір та порядок погашення кредиту, сплати процентів. Погашення кредиту та процентів здійснюється Клієнтом щомісяця в такому порядку: - клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором, 1числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта за цим договором (здійснювати договірне списання). (а.с.65) У разі, якщо у Клієнта повністю використаний кредитний ліміт та / або в разі виникнення у клієнта прострочених зобов`язань за договором, доручення Клієнта про договірне списання за рахунок кредитного ліміту не застосовується. - крім погашення процентів в порядку та на умовах, визначених абзацом другим п.2.1.1.3.1., погашення кредиту та процентів здійснюється шляхом внесення клієнтом коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту. Згідно виписки із рахунку відповідача, станом на 17.10.2024 рахується заборгованість у сумі 38224,47 грн. Відповідач заборгованість за кредитом не погасив, внаслідок чого позивач звернувся до суду для стягнення її у примусовому порядку. Вирішуючи спір, судом враховано таке. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Підписання стилусом на планшеті регламентовано постановою Національного банку України № 78 від 14.08.2017 «Про затвердження Положення про застосування електронного підпису в банківській системі України», відповідно до якої власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою - це цифровий власноручний підпис. При здійсненні клієнтом власноручного підпису на планшеті не використовувались ніякі електронні дані в якості аналогів власноручного підпису, натомість було вчинено саме власноручний підпис але на електронному на екрані сенсорного пристрою. Таким чином, враховуючи що підпис було вчинено власноручно без використання будь-яких додаткових даних в якості аналогу, то такий пристрій не може вважатись електронним підписом лише на тій підставі, що він вчинений на екрані планшету. Отже, власноручний підпис на планшеті не є аналогом власноручного підпису, яким відповідно до визначення є електронний підпис, тобто не є цифровим підписом, а є особливим видом власноручного підпису Розглядаючи даний спір судом встановлено, що між АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем, було укладено зазначений кредитний договір. Кредитний договір підписаний позивачем за допомогою електронного підпису. Доказів погашення кредитної заборгованості відповідачем надано не було. Щодо розрахунку суми заборгованості по вказаному кредитному договору, то суд зазначає таке. Щодо розрахунку суми заборгованості по вказаному кредитному договору, то суд зазначає таке. Як було встановлено судом, відповідно до п. 1.4 та п. 2.1.1.3.1. сторони погодили розмір та порядок погашення кредиту, сплати процентів. Зокрема, сторонами погоджено, що договірне списання коштів здійснюється за умови невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта за цим договором. Відповідно до наданої позивачем виписки з кредитного рахунку відповідача, за наявності простроченої заборгованості за кредитом, банк продовжував здійснювати списання коштів з рахунку відповідача та зараховувати їх на погашення кредитної заборгованості, збільшуючи при цьому заборгованість за тілом кредиту, що не відповідає умовам кредитного договору. Факт наявності заборгованості за кредитним договором підтверджується також і розрахунком заборгованості, наданим позивачем. З аналізу розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, які надані позивачем, вбачається, що банк у порушення досягнутих домовленостей, за наявності прострочених зобов`язань по поверненню кредитних коштів, самостійно збільшував розмір основної заборгованості, шляхом списання з рахунку відповідача відсотків та відносив їх на заборгованість за тілом кредиту. Застосування такого алгоритму розрахунку суми боргу призвело до безпідставного, штучного збільшення обліковуваної суми (тіла) кредиту. За період з 07.12.2023, (згідно розрахунку заборгованості саме з цієї дати зафіксовано прострочення за кредитом), по 17.10.2024 заборгованість за тілом кредиту була збільшена за рахунок погашення відсотків на 9516,42 грн. Суд вважає таке збільшення заборгованості безпідставним та таким, що не відповідає умовам кредитного договору, а тому у стягненні цієї суми тіла кредиту слід відмовити. Суд також зазначає, що безпідставне стягнення відсотків за рахунок тіла кредиту не означає протиправність їх нарахування. За умовами договору, зайво утримана з тіла кредиту сума відсотків, (9516,42 грн.), мала би бути включена до заборгованості за відсотками. Однак, вказана сума, хоча і перебуває у межах ціни позову, але виходить за межі позовних вимог у розрізі сум стягнення, (стягнення відсотків), у бік збільшення, що позбавляє суд можливості вийти за ці межі. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України). На це вказав Верховний Суд у постанові від 16 лютого 2022 року справа № 308/8430/19. Отже, позов слід задовольнити частково, стягнути із відповідача: 28708,05 грн, з яких: (30761,33-9516,42) 21244,91 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7463,14 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить стягнути із відповідача 38224,47 грн. Водночас судом вирішено стягнути 28708,05 грн, що становить 75,1 %. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: (2422,40 грн х 75,1 %) = 1819,22 грн.

Outcome: partial