Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 06 грудня 2003 він та відповідачка зареєстрували шлюб у Центрально-Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис N?213. Під час шлюбу він разом з відповідачем усиновив дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Центрально- Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.06.2015 року по справі №216/2989/15-ц. Подружні відносини між позивачем та відповідачем не склалися, тому рішенням Центрально- Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.12.2015 року по справі N? 216/8362/15-ц шлюб було розірвано. Позивач зазначає, що діти з ним не проживають вже багато років, стосунки з усиновленими не склалися та ніяким чином не покращуються, його спроби налагодити контакт з дітьми є безрезультатними, будь-якої участі в її вихованні та матеріальному забезпеченні не приймає, відповідачкою фактично створена нова сім?я з біологічним батьком дітей [PERSON] . На його думку, дані обставини роблять неможливими спільне проживання і виконання ним як усиновлювачем своїх батьківських обов?язків, тому, вважає, що усиновлення дітей суперечить як його інтересам, так і інтересам дітей, оскільки з дітьми він не проживаю протягом тривалого часу та фактично дітьми не відбулось прийняття його в якості батька. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2024 року у зазначеній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 01.10.2024 року відповідачка надала до суду заяву, в якій прохала приєднати до матеріалів справи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вимог позову. Представник третьої особи Чуйко І.А. поклалася на розсуд суду. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що в задоволенні позову слід відмовити із наступних підстав. Судом встановлено, що 06 грудня 2003 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Центрально-Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №213. Під час перебування у шлюбі рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.06.2015 року по справі №216/2989/15-ц, яке набрало законної сили, заяву [PERSON] та [PERSON] задоволено: дозволено [PERSON] та [PERSON] усиновити малолітніх дітей, батьки яких позбавлені батьківських прав, - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , внесено зміни: до Книги реєстрації народжень Виконкому Великомихайлівської сільради Покровського району Дніпропетровської області за №22 від 10.10.2009 року народження [PERSON] ; за №99 від 14.01.2015 року по відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області - [PERSON] ; за №22 від 14.01.2015 року по відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області - [PERSON] ; - змінивши прізвища дітей на « [INFO] »; залишити їх імена; змінивши по-батькові на « [INFO] »; залишити їх дати народжень; змінивши місце народження на «місто Кривий Ріг»; вказавши подружжя [PERSON] батьками дітей. Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.12.2015 року по справі № 216/8362/15-ц шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.03.2016 року у справі № 216/814/16-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 11.02.2016 року на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , до їх повноліття, на користь матері дитини - [PERSON] . Згідно долученого відповідачкою до матеріалів справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 20.09.2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів у виконавчому провадженні АСВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 216/814/16-ц, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу, складає 282 044,98 грн. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. За змістом ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Статтею 207 Сімейного кодексу України встановлено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст.282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно з ч.ч.3-5 ст.232 СК України з моменту усиновлення виникають взаємні особисті «майнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, онуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням, всиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення падає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. В контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 (провадження № 61-8871св21). З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення. Відповідно до ст. 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду. Відповідно до вимог ст.239 СК України у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами, відновлюються права та обов`язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. Разом з тим, позивач зазначає, що після розірвання шлюбу з відповідачкою, його стосунки з усиновленими дітьми не склалися та ніяким чином не покращуються, його спроби налагодити контакт з дітьми є безрезультативними, тому діти не бажають спілкування, крім того він стосунки з дітьми ніяким чином не підтримує, будь-якої участі в їх вихованні та матеріальному забезпеченні не приймає, відповідачкою фактично створена нова сім?я з біологічним батьком дітей, а тому вважає що дані обставини роблять неможливими спільне проживання, і виконання ним, як усиновлювачем своїх батьківських обов?язків. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що батько (позивач у справі) сприяв вирішенню конфліктних ситуацій між ним та дітьми, про які він зазначав, звертаючись до суду із позовом про скасування усиновлення. Навпаки єдиним способом вирішення конфлікту між батьком та дітьми було звернення до суду з позовом про скасування усиновлення. Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей» від 15 лютого 2011 року № 3017-VI, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до змісту ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інші обставини, що негативно впливають на емоційний стан дитини. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2022 року у справі № 343/1092/20 (провадження № 61-7355св21). Пленум Верховного Суду України в постанові №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. ЄСПЛ у рішенні від 24 березня 2015 року у cправі «Zaiet vs Romania» зазначив, що анулювання усиновлення не може бути заходом, спрямованим проти усиновленої особи. Правові положення, які регулюють усиновлення, як правило, спрямовані, в першу чергу, на захист інтересів дітей. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач у цій справі підставою для скасування усиновлення зазначає те, що між ним та відповідачкою припинені шлюбні відносини, вони не спілкуються та не проживають разом, стосунки з дітьми ніяким чином не підтримує, будь-якої участі в їхньому вихованні та матеріальному забезпеченні не приймає. Встановлені судом обставини свідчать про те, що поведінка позивача безпосередньо мала вплив на погіршення стосунків з дітьми, тобто такі обставини відбулись не поза волею усиновлювача. Доказів того, що мати дітей чинить йому перешкоди у спілкуванні із дітьми і, відповідно, він був позбавлений можливості виконувати свої батьківські обов`язки, позивач суду не надав. Також, не надав доказів вжиття ним всіх можливих способів для налагодження із усиновленою дитиною спільної мови, повернення батьківського авторитету та збереження сімейних стосунків. Загалом, з фактів, які дослідив суд, слід дійти висновку, що позивач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а саме : не спілкується з ними, не цікавиться їх життям та не сплачує аліменти, маючи значну заборгованість. Судом жодних об`єктивних причин для скасування усиновлення не виявлено. Обставини, передбачені ст. 238 СК України, для скасування усиновлення відсутні, оскільки позивачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено того, що між ним, як усиновлювачем і усиновленою дитиною склалися, незалежно від його волі, стосунки, які роблять неможливим їх спільне проживання і виконання ним як усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Позивач не до кінця усвідомив свою відповідальність за долю дітей, яких він усиновив. Звернення позивача до суду з позовною заявою про скасування усиновлення, суд розцінює як свідоме небажання позивача встановити нормальні відносини з дітьми, зберегти родинний зв`язок та нести моральну та матеріальну відповідальність за життя та гармонійний розвиток усиновлених дітей. У даному випадку скасування усиновлення буде порушувати права дітей та не відповідатиме їх якнайкращим інтересам. Скасування усиновлення може завдати моральних страждань дітям, що є особливо небезпечним для дитини підліткового віку. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вимогам наведеної норми позивачем не доведено доказами наявність передбачених законом підстав для скасування усиновлення. До того ж, позивачем не доведено, що такі відносини склалися незалежно від волі усиновлювача. Встановлені у справі обставини вказують на те, що саме поведінка позивача вплинула на його стосунки з дитиною, зокрема батько (усиновлювач) не вчинив жодних дій для налагодження гармонійних та сімейних відносин між ним та сином. Враховуючи викладене, суд вважає, що передбачені Сімейним кодексом України підстави для скасування усиновлення відсутні. У даному випадку скасування усиновлення буде порушувати права дитини, не відповідатиме її інтересам, що є недопустимим. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed