Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

26 вересня 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування, у якій просив суд визнати за ним право власності на 2\\3 частки квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] . В день смерті спадкодавця відкрилася спадщина на 2\\3 частки квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками квартири по 1\\6 частці є сторони у справі. Позивач прийняв спадщину через постійне проживання, про що було встановлено рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2024 року у справі № 357/13212/23. зі спадкодавцем. 08 жовтня 201 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Кривенко Ірини Василівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Постановою нотаріуса від 08 жовтня 2021 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. 26 вересня 2024 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 30 жовтня 2024 року на адресу суду з ЦМУ ДМС України надійшла інформація щодо реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 04 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 25 листопада 2024 року. Вказаною ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кривенко Ірини Василівни належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 15 листопада 2024 року на адресу суду від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу надійшла відповідь на ухвалу суду про те, що спадкова справа відносно майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилася. 18 листопада 2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшла зава про визнання позову і розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Ухвалою суду від 25 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд справи по суті, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки на 21 січня 2025 року. В судове засідання 21 січня 2025 року сторони та їх представники в підготовче засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлені судом своєчасно та належним чином. 21 січня 2025 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за її відсутності та підтримання нею позовних вимог у повному обсязі. За таких обставин суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності вказаних осіб. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [INFO] у Федеративній республіці Німеччина померла [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Померлій матері сторін на праві приватної власності належала 1\\2 та 1\\6 частки квартири [ADDRESS] (а.с.16, 23-24). Сторони у справі є рідними синами померлої [PERSON] (а.с.12-13) та співвласниками 1\\6 частки квартири [ADDRESS] (а.с.16, 23-24). Постановою приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кривенко Ірини Василівни від 08 жовтня 2021 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2\\3 частки квартири [ADDRESS] , яке залишилося після померлої [PERSON] , [INFO] . Зі змісту даної постанови вбачається, що підставами для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що позивач пропустив шести місячний строк на подачу заяви про прийняття спадщини та померла [PERSON] у свідоцтві про право власності на частку квартири зазначено як [PERSON] , тобто відсутні докази належності правовстановлюючих документів [PERSON] (а.с.6-7). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2024 року у справі № 357/13212/23 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , та встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживав на час відкриття спадщини, разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.25-27). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2024 року у справі № 357/7626/24 задоволено заяву [PERSON] та встановлено факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] правовстановлюючих документів: 1) свідоцтва про право власності, виданого 18.08.1998 державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Кравець А.В., реєстровий № 6-2488, на 1\\2 частку квартири [ADDRESS] ; 2) свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18.08.1998 державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Кравець А.В., реєстровий № 6-2490, на 1\\2 частку квартири [ADDRESS] (а.с.28-29). Відповідач 29 січня 2020 року звернувся через Генеральне консульство України у Франкфурті-на-Майні із заявою про відмову від спадщини на користь свого брата [PERSON] (а.с.31). Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у дань відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, даних щодо складення спадкодавцем заповіту матеріали справи не містять. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини - ч.1 ст. 1273 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , а відповідач у справі [PERSON] звернувся до генерального консульства України із заявою про відмову від спадщини, яка залишилася після смерті його матері [PERSON] на користь свого брата - позивача [PERSON] лише 29 січня 2020 року (а.с.31), тобто поза межами шестимісячного строку для відмови від прийняття спадщини, передбаченого ч.1 ст. 1273 ЦК України. Крім цього в матеріалах справи, є довідка про те, що відповідач у справі [PERSON] на день смерті [PERSON] ) [INFO] ) був зареєстрований та проживав разом з померлою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.31) Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї - ч.3 ст. 1268 ЦК України. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини - ч.1 ст. 1270 ЦК України. З урахуванням того, що відповідач [PERSON] на день смерті спадкодавця - його матері [PERSON] був зареєстрований та проживав спільно з останньою, він фактично вступив у спадщину, не заявивши про відмову від неї у передбачений законом шестимісячний строк. Статтею 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до пункту 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно із пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення права власності в нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Згідно з усталеною судовою практикою свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 554/3192/16-ц; від 30 березня 2020 року у справі № 755/7103/18; від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/17; від 08 листопада 2023 року у справі № 742/20226/20. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування після смерті матері на 2\\3 частки квартири [ADDRESS] . Постановою нотаріуса від 08 жовтня 2021 року відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 2\\3 частки квартири [ADDRESS] . Вказана постанова нотаріуса не дає можливості позивачу оформити реалізувати свої спадкові права в тому обсязі, про які він просить суд у позовній заяві. Відповідно до чинного ЦК України, нотаріус не може видати [PERSON] свідоцтво про власності зв порядку спадкування за законом після смерті його матері на 2\\3 частки вказаної квартири, так як відповідач у справі - [PERSON] , проживаючи за однією адресою із спадкодавцем на день смерті останньої, фактично вступив у спадщину, не відмовившись від неї у шестимісячний строк. Таким чином, відповідач [PERSON] також має право на видачу йому свідоцтва про право на спадщину на частку у вказаній квартирі, з урахуванням чого, позивач [PERSON] буде позбавлений можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право власності на всю частку, яка належна його померлій матері. Тому у позивача існують перешкоди у зверненні до нотаріуса та оформлення своїх спадкових прав, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 2\\3 частки квартири [ADDRESS] . Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві - ч.1 ст. 206 ЦПК України. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд - ч.4 ст. 206 ЦПК України. Приймаючи до уваги те, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог. За таких обставин суд приходить до висновку про підтвердження позивачем своїх позовних вимог та вважає за можливе визнати за ним право власності на 2\\3 частки квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті його матері - спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved