Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] , яка під час розгляду справи стала правонаступником [PERSON] у зв`язку з його смертю, звернулися до суду з позовом про встановлення земельного сервітуту, в обґрунтування зазначивши наступне. Вони є власниками земельної ділянки площею 0,0840 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7110800000:02:005:0473. На панівній земельній ділянці знаходиться частина двоквартирного житлового будинку, квартира 1 якого (площею 98,4 кв.м) перебуває у їх власності. Крім того, на [PERSON] земельній ділянці знаходиться веранда, сарай, гараж та погріб. Нормальне господарське використання панівної земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом та альтернативні варіанти використання землі без встановлення сервітуту відсутні. Їх сім`я проживає у цьому будинку з 1954 року. Історично склалося, що шлях до Панівної земельної ділянки пролягав від вулиці Кулика (Комарницького) ще до побудови будівлі за адресою: [ADDRESS] . Після побудови і до перекриття заїзду Житлово-будівельним кооперативом № 17, відповідачем у справі, у 2014 році вони користувалися саме цим заїздом. У технічному паспорті їх будинку за номером 6 вказані ворота цього заїзду, біля яких знаходиться гараж. За десятки років користування цим шляхом, структура використання їх земельної ділянки склалася з врахуванням того, що ворота № 6 є заїздом. Інші шляхи, за допомогою яких можна потрапити на територію їх земельної ділянки автомобілем, відсутні. Сторона позивача зверталися до відповідача з пропозицією встановлення земельного сервітуту в договірному порядку, зі строком у десять днів, і відповідач зобов`язався провести загальні збори членів ЖБК № 17, однак відповідь на пропозицію встановлення земельного сервітуту так і не отримана. Орієнтовна площа сервітуту становить 0,01 га. На думку позивача, встановлення такого сервітуту не призводить до позбавлення відповідача земельної ділянки, щодо якої встановлений сервітут, права користування, володіння та розпорядження цією ділянкою. Встановлення земельного сервітуту відповідає цільовому призначенню земельної ділянки, щодо якої встановлений сервітут. Оскільки проїзд, який використовувався з 1967 року, існує до цього часу встановлення сервітуту не вимагає здійснення будь яких робіт щодо створення дорожнього покриття. Просить суд встановити земельний сервітут на земельну ділянку житлово-будівельного кооперативу № 17 кадастровий номер 7110800000:02:003:0654 на користь земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] кадастровий номер 7110800000:02:005:0473 на право проходу та проїзду на велосипеді та право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, у якому просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на наступне. Заявляючи позов про встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці, яка є власністю мешканців будинку [ADDRESS] , позивач посилається на те, що йому потрібен заїзд до гаража, але не надала документів, що там знаходиться саме гараж. Відповідно до технічного паспорту, який був поданий до позовної заяви, вказана споруда позначена літерою Б та іменована, як сарай гараж. Згідно інструкції про проведення технічної інвентаризації кожна господарська споруда повинна бути позначена окремою літерою та іменована відповідно цільового призначення, тож є зовсім незрозуміло, що саме це за споруда гараж чи сарай. Відповідно до даних з технічного паспорту від 09.11.2004 вказана споруда в БТІ рахувалася як сарай, тому зовсім не зрозуміло, яким чином вона стала гаражем, якщо ж була проведена реконструкція, то де відповідні документи. Крім того, позивачем не було надано жодних правовстановлюючих документів, які свідчать про право приватної власності на житловий будинок та господарські споруди за адресою: [ADDRESS] . По-друге, не надано жодного доказу, який підтверджує той факт, що вони дійсно не мають змоги заїзду чи проходу через земельну ділянку, яка належить їм на праві приватної власності. У позові зазначено, що позивач не має до вищевказаної споруди заїзду, але при цьому, не повідомляє суд про той факт, що юридична адреса житлового будинку: [ADDRESS] , де фактично вони мають змонтовані ворота та хвіртку, якою вони можуть користуватися, як для проходу, так і для проїзду до своєї земельної ділянки, житлового будинку та господарських споруд, але як пояснив [PERSON] в суді апеляційної інстанції, що задля користування своєю земельною ділянкою у якості заїзду до господарських споруд йому необхідно позбутися частини зелених насаджень, які перешкоджають необхідному заїзду для нього, тому виходячи з його міркувань, він обрав спосіб менш обтяжливий для себе, а саме встановлення сервітуту на земельній ділянці ЖБК-17. По-третє, право власності позивача на земельну ділянку ЖБК № [NUMBER] не порушує, оскільки паркан встановлено по межі земельної ділянки ЖБК № 17 і позивача. Доказів, які б підтверджували, що ЖБК порушує земельні права в частині користування земельною ділянкою, суду не надано. У позовній заяві не зазначено підстави встановлення земельного сервітуту, адже під`їзд до своїх земельних ділянок, а також будинку і господарських будівель вони мають, а у відповідності до вимог чинного законодавства, підставою для рішення суду повинні бути суспільна необхідність встановлення сервітуту, тобто встановлення сервітуту можливе тільки при умові, що іншу земельну ділянку неможливо використовувати за призначенням без встановлення сервітуту. Суду не надано жодного доказу, який би підтверджував, що є необхідність у встановленні сервітуту і, що позивач не має можливості використовувати земельну ділянку за призначенням, а у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Незрозумілим, представник відповідача вважає посилання на вимоги ст. 99 ЗК України, адже про який наявний шлях для проїзду йде мова, якщо це територія кооперативу, яка використовується для зелених насаджень і ніколи там не було проїжджої частини. Жодного офіційного документу, що там є дорога чи існував заїзд, позивачем не надано, так як це територія багатоквартирного будинку. По рішенню Уманської міської ради за позивачем та її покійним батьком було закріплено земельну ділянку для обслуговування їх будинку і встановлено межі земельної ділянки, тому перш ніж будувати різні господарські споруди, необхідно було встановити такий порядок користування земельною ділянкою, щоб кожний із співвласників будинку та земельної ділянки, мав вільний доступ до своєї частини будинку і господарських споруд, а не використовувати земельну ділянку, яка належить іншим землекористувачам і не входить в розмір земельної ділянки, яка закріплена за даним будинком. Адже по визначеним межам земельної ділянки і її розміру, ЖБК [ADDRESS] , сплачується земельний податок відповідно до розміру зазначеному у плані меж земельної ділянки і там проходження сервітуту не передбачено. У зв`язку з цим просять відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на їх користь витрати на правову допомогу. Також до суду направлено відповідь на відзив, у якому позивачі не погоджуються з обставинами, викладеними у відзиві та вказують про те, що посилання відповідачів на відсутність у них нібито документів, що споруда є саме гаражем, не відповідає дійсності, і той факт, що така будівля є гаражем підтверджується технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS] від 29.09.2015. Так, у характеристиці будівель та споруд чітко вказано, що літерою Б відмічено гараж. В цій будівлі є ще два сараї, а тому її назвали в інвентарбюро сарай гараж. Цей гараж і бруківка до нього з [ADDRESS] існували вже у 1954 році, коли сім`я позивача поселилася у будинку [ADDRESS] . Вказаний факт також підтвердив свідок в судовому засіданні [PERSON] , який на той час постійно проживав поруч з ними. Що це гараж, також видно візуально із наданої світлини з двору у відкритий гараж. Станом на час подачі відповіді на відзив позивачі вказують, що свідоцтво право власності за ними на житловий будинок та господарські споруди за адресою: [ADDRESS] , і є якраз підтвердженням належності їм вказаного будинковолодіння. Відповідачі стверджують, що ними не надано доказів неможливості іншим шляхом проїхати до гаража через належну ж їм земельну ділянку, але підтвердженням такого факту є наявність акту, складеного 13.05.2015 головою квартального комітету та сусідами, у якому чітко зазначено, що іншого заїзду до гаража немає. Інший під`їзд до двору Комарницького ( [ADDRESS] , знаходиться з іншої сторони двору і проїзду до гаража немає. Також цей під`їзд не має твердого покриття, що видно на доданій до справи світлині. Крім того, такий під`їзд ведеться з безіменного тупика, який виходить на [ADDRESS] і має приблизно 200 метрів довжини. Також вважають, що ЖБК № 17 порушує їх права в частині користування земельною ділянкою, так як їх родина позбавлена можливості користування їх гаражем інакше, як встановивши сервітут проїзду з [ADDRESS] до їх воріт по прибудинковому шляху ЖБК № 17. Те, що це є прибудинковий асфальтований шлях, видно з кадастрового плану земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , де в експлікації за [ADDRESS] вказаний асфальтовий шлях, а двір за № [NUMBER] знаходиться далі від [ADDRESS] , за межами в`їзду. Також звертає увагу суду, що ця територія являє собою під`їзд до семи гаражів жителів ЖБК № 17, крім їх в`їзду у двір, а територія ЖБК № 17, яка використовується для зелених насаджень та відпочинку людей знаходиться далі від вул. Комарницького (Кулика) і їх в`їзд у двір, ні в якій мірі не заважає жителям ЖБК № 17. Під час розгляду справи судом було залучено в якості правонаступника померлого позивача [PERSON] [PERSON] , а також правонаступника відповідача Житлово-будівельного кооперативу № 17 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пушкіна 5А». Також, в ході розгляду справи позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги, подавши відповідну заяву, а саме просила встановити земельний сервітут на земельну ділянку Житлово-будівельного кооперативу № 17 (Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пушкіна 5А») кадастровий номер 7110800000:02:003:0654 на користь земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] кадастровий номер 7110800000:02:005:0473 на право проходу та проїзду на велосипеді та право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Визначити істотні умови сервітуту: 1.2.1. строк сервітуту безстроковий; 1.2.2. площа, на яку поширюється сервітут 0,0159 га; 1.2.3. межі земельного сервітуту згідно з кадастровим планом земельної ділянки та схемою земельного сервітуту; 1.2.4. плата за використання земельного сервітуту вноситься Сервітуарієм у грошовій формі та становить 120 відсотків витрат власника за сплату земельного податку за частину земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут (120 відсотків за 159 кв.м). В обґрунтування вказаних змін зазначила про те, що оскільки не визначені межі земельного сервітуту, який вона просить встановити, а також конкретне місцезнаходження сервітуту та площа, на яку має поширюватися сервітут, то позивачем самостійно було розроблено схему сервітуту, на підставі якої і було уточнено позовні вимоги, які просить задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні в повному обсязі підтримав уточнені позовні вимоги та факти, викладені у позові та просив суд позов задовольнити. Зазначив, що необхідність встановлення сервітуту, про який йде мова у вказаній позовній заяві, є для позивача необхідністю та єдиним можливим варіантом користування належним позивачу гаражем, так як інших варіантів під`їзду до цієї будівлі фактично немає, що унеможливлює вільне пересування позивача транспортним засобом. Оскільки домовитися добровільно сторонам не надалося можливим, тому і виникла необхідність у зверненні до суду з цим позовом. Встановлення сервітуту, згідно запропонованої схеми, не порушить права відповідачів, але надасть можливість позивачу вільно та безперешкодно користуватися своїм майном, тому просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомляли. Вислухавши пояснення представника позивача, врахувавши позицію представника відповідача, викладену у відзиві, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що на час звернення до суду з даним позовом [PERSON] та [PERSON] були власниками земельної ділянки площею 0,0840 га, розташованої по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, на підставі рішення Уманської міської ради від 11 липня 2007 року № 2.7-22/5, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 617688, виданим 17.10.2007, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010777901134. Кадастровий номер земельної ділянки 7110800000:02:005:0473. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого у межах спадкової справи № 77/2021 10 квітня 2023 року, зареєстрованого в реєстрі за № 713, [PERSON] набула право власності на 1/2 частину вищевказаної земельної ділянки площею 0,0840 га у межах згідно з планом, розташованої по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Вказане також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, сформованим 10.04.2023 за № 72094114 та витягом з Державного реєстру речових прав сформованим 10.04.2023 за № 328622697. Власником суміжної земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,6562 га, з цільовим призначенням для обслуговування багатоквартирного будинку, в т.ч. сервітут площею 0,0463 га, кадастровий номер земельної ділянки 7110800000:02:003:0654, на підставі рішення Уманської міської ради № 3.3-53/4 від 11 листопада 2005 року, є ЖБК-17, правонаступником якого є Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «Пушкіна 5А». Право власності ЖБК-17 підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 626116, виданим 25.02.2008, а також рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24.07.2015, згідно якого після скасування рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Уманської міської ради Черкаської області із залученням третіх осіб: Управління Держземагенства в Уманському районі Черкаської області, Житлово-будівельного кооперативу № 17 м. Умані про визнання незаконним та скасування п. 8.9 рішення Уманської міської ради від 11 листопада 2005 року № 3.3-53/4 «Про розгляд звернень підприємств, установ та громадян з питань землекористування, приватизації земельних ділянок» про передачу у сумісну власність ЖБК-17 м. Умані земельної ділянки, площею 6562 кв.м. для обслуговування багатоквартирного будинку, в т.ч. сервітуту, площею 463 кв.м. по [ADDRESS] ; визнання недійсним та скасування Державного акту серії ЯЕ №-622616 на право власності на земельну ділянку площею 0,6562 га для обслуговування багатоквартирного будинку по [ADDRESS] , виданого ЖБК-17 на підставі рішення Уманської міської ради від 11.11.2005 року № 3.3-53/4 «Про розгляд звернень підприємств, установ та громадян з питань землекористування, приватизації земельних ділянок»; скасування державної реєстрації зазначеного державного акту серії ЯЕ № 622616 на право власності на вищевказану земельну ділянку по [ADDRESS] , зареєстрованого 25.02.2008 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 020877900004 відмовлено. Згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] , виготовленого станом на 29.09.2015, на плані земельної ділянки з вказівкою на її експлікацію, територія вказаного будинковолодіння має три входи, а саме: № 2 ворота з хвірткою (зі сторони житлового будинку [ADDRESS] ); № 4 ворота та № 6 ворота, що розташовані з протилежної сторони ділянки. При цьому, на плані навпроти воріт № 2 вказано «проїзд». На плані зображено, що ворота № 6 розташовані поруч гаража літ. Б Вказані ворота металеві, що підтверджується характеристикою будівель та споруд. На підтвердження позовних вимог позивачем до суду надано копію акту, складеного 13.05.2015, головою квартального комітету № 6 та сусідами, які проживають по [ADDRESS] , згідно якого встановлено, що під`їзд до гаража по [ADDRESS] , розташований з двору будинкової території по [ADDRESS] і іншого заїзду до гаража немає. Заїзд з 11 червня 2014 року перекрито стовпчиками головою ЖБК № 17 м. Умані. Також додано копію листа-пропозиції щодо встановлення сервітуту, адресованого ЖБК № 17, датованого 04.04.2016, але підтвердження того, що такий лист-претензія були направлені чи вручені особисто представнику ЖБК № 17, позивачем не надано. В ході розгляду справи позивачем уточнено позовні вимоги та запропоновано схему сервітуту, підписаного представником [PERSON] , адвокатом Шевчуком Д.В., без посилання, ким саме така схема виготовлена, на підставі яких даних, ким проводилося таке обстеження тощо. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача стверджує, що позивач [PERSON] має до будинку змонтовані ворота та хвіртку, якою вони можуть користуватися як для проходу, так і для заїзду, але при розгляді судом апеляційної інстанції справи щодо оскарження рішення виконавчого комітету про виділ земельної ділянки для обслуговування об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, первісний позивач [PERSON] вказував, що у такому разі він буде змушений порушити облаштування своєї земельної ділянки певними зеленими насадженнями та в підтвердження зазначеного представником відповідача до матеріалів справи додано фототаблиці із зображенням будинковолодіння позивача по [ADDRESS] , на яких відображено наявність декількох під`їздів до будинковолодіння. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно з частинами першою, третьою статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому позивачу слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. Залежно від способу визначення суб`єкта сервітуту вони поділяються на земельні та особисті. Вказаний критерій дозволяє відобразити специфіку суб`єктів сервітуту, тобто осіб, на користь яких встановлений сервітут. Під земельним сервітутом варто розуміти речове право користування чужим майном у тому чи іншому відношенні. Тобто, земельний сервітут представляє собою право здійснювати один або декілька певних видів «користування» чужою земельною ділянкою. Земельному сервітуту притаманна властивість слідування. Сутність слідування полягає в тому, що перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи не є підставою для припинення сервітуту. Тобто, сервітут немовби «приєднаний» до земельної ділянки, слідує за нею при зміні власника незалежно від волі останнього (постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 23 червня 2021 року в справі № 748/582/19 (провадження № 61-3898св20)). Закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому необхідно довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом (постанова Верховного Суду від 20 березня 2024 року по справі № 463/2640/21 (провадження № 61-8712св23). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такої обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів, здійснює їх оцінку. Звертаючись до суду із вказаним позовом, [PERSON] вказувала, що не має під`їзду до свого гаража, розташованого на належній їй земельній ділянці, тому їй необхідний прохід/проїзд через суміжну земельну ділянку, належну ОСББ «Пушкіна 5А», яким її сім`я фактично і користувалася багато років. Іншої можливості доступу до гаража вона та члени її сім`ї не мають. На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] надала копію технічного паспорту із зображенням земельної ділянки та її експлікацією, акт, складений станом на 2015 рік, при цьому особи, які його складали не є спеціалістами у сфері застосування норм земельного законодавства та не залучені як свідки. При цьому, під час розгляду справи позивачем не надавалось будь-якого висновку експерта щодо дослідження обставин, які входять до предмета доказування, зокрема щодо неможливості задоволення потреби позивача користуватися належною їй земельною ділянкою та щодо підтвердження не можливості такого користування в інший спосіб, ніж встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки відповідача. Так само не ставилося позивачем і питання щодо призначення по справі відповідної експертизи для підтвердження неможливості користування своїм майном без встановлення сервітуту. Разом з тим, із наданих позивачем технічних документів на належні їй будинок та присадибну земельну ділянку вбачається, що прибудинкова територія подвір`я має три входи, два із яких мають лише ворота, а один ворота з хвірткою. Тобто вказані технічні характеристики свідчать про можливість заїзду на ділянку через два входи, а посилання позивача на так звану нерівність та похитність однієї з таких доріг нічим не підтверджено та не свідчить про неможливість користування нею через розташування городу на належній позивачу земельній ділянці. Закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому позивачу слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. Отже, в ході судового розгляду вказаної справи позивач [PERSON] не довела, а також не надала доказів, на підтвердження неможливості використання свого майна без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, не обґрунтована необхідність встановлення земельного сервітуту, не навела обґрунтованих доводів, у зв`язку з чим повинен бути встановлений сервітут і що задоволення її потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] просить встановити земельний сервітут через земельну ділянку відповідача способом, який є обтяжливим для ОСББ «Пункіна 5А», у той час коли цей спосіб не є єдиним можливим та може бути задоволений іншим способом, зокрема переоблаштуванням своєї земельної ділянки без встановлення земельного сервітуту. Таким чином, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, за встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем [PERSON] безальтернативного способу захисту свого права власника земельної ділянки шляхом встановлення земельного сервітуту, оскільки позивачем на обґрунтування такої вимоги не надано достатніх доказів порушення відповідачем його прав, як власника земельної ділянки, зокрема на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом земельної ділянки, а також не доведено найменш обтяжливого способу встановлення такого сервітуту для землекористувача суміжної земельної ділянки, проти чого заперечував відповідач, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про встановлення земельного сервітуту.

Outcome: dismissed