Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

Представник позивача в лютому 2024 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] в якій просить солідарно стягнути з відповідачів кошти в рахунок виконання зобов`язань за договором позики в сумі 54300 доларів США, що еквівалентно 2057703,93 грн., також просить стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 01.06.2019 року по 14.02.2021 року між позивачем та [PERSON] укладено договори позики грошових коштів в загальному розмірі 54300 доларів США. Договорами передбачені різні строки повернення коштів, останньою розпискою до 30.06.2023 року. Отримані грошові кошти в передбачені строки відповідачем не повернуті, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором позики. Позивач стверджує, що договори позики укладались у присутності [PERSON] . На момент укладення вказаних договорів позики [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] і грошові\~кошти використовував\~в інтересах\~сім`ї. В зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів до обох відповідачів, як солідарних боржників. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.02.2024 року залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2024 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 11.06.2024 року на підсистему «Електронний суд» від [PERSON] надійшла заява у якій останній зазначив, що дійсно брав кошти у позику у позивача. За період з 01.12.2022 року по 20.02.2024 року позивачу вислано 3000 доларів США. 04.07.2024 року на підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на заяву відповідача у якій зазначено, що твердження відповідача про часткове погашення боргу не підтверджено жодними доказами, а отже позивач наполягає на задоволенню позовних вимог. Позивач та його представник, в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява проведення розгляду справи без його участі за наявними в справі доказами. Також, позивачем надано оригінали розписок про передачу грошових коштів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем її проживання. Відповідно до ч.2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона позикодавець передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~Згідно ч. 2\~ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~Судом встановлено, \~що між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори позики грошових коштів, оригінали яких судом було досліджено у судовому засіданні. Так, 30.06.2020 року укладено договір позики відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 21300 доларів США, про що складено відповідну розписку, за умовами укладеного договору позики, повернення всієї суми боргу повинно бути здійснено до 30.06.2023 року. 24.12.2020 року укладено договір позики відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 500 доларів США, про що складено відповідну розписку, за умовами укладеного договору позики, повернення всієї суми боргу повинно бути здійснено до 01.12.2021 року. 01.06.2019 року укладено договір позики відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 32000 доларів США, про що складено відповідну розписку, за умовами укладеного договору позики, повернення всієї суми боргу повинно бути здійснено до 01.06.2022 року. 14.02.2021 року укладено договір позики відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 500 доларів США, про що складено відповідну розписку, за умовами укладеного договору позики, повернення всієї суми боргу повинно бути здійснено до 01.10.2021 року. Статтею 1047 ЦК України\~передбачена письмова форма укладення договору позики. У постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63 цс письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього\~Кодексу. \~Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Наявність у позивача оригіналу вказаних боргових документів є належним та допустимим доказом як факту отримання [PERSON] від [PERSON] позики та його волевиявлення у встановлені строки останній до 30.06.2023 року повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання у повному обсязі. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. З огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Вказане узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. На час розгляду справи відповідачем до суду не надано доказів часткового або повного виконання зобов`язання з повернення коштів [PERSON] за договорами позики, а його заява про те, що борг частково було повернуто не підтверджено належними доказами. Згідно інформації, розміщеної на офіційному інтернет-представництві Національного банку України, офіційний курс гривні щодо долара США станом на дату подачі позову складає 37,8951 гривень за 1 долар США. Таким чином, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 54300 доларів США, що еквівалентно 2\~057 703,93 гривень(54300*37,8951). Вирішуючи вимогу щодо солідарного стягнення суми боргу з відповідачів як подружжя, то суд виходить з наступного. Верховний суд при розгляді цивільної справи № 639/7335/15-ц вказав, що тлумачення частини четвертої статті 202, частини другої статті 626, статті 1046\~ЦК України дозволяє стверджувати, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення договору позики всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Тлумачення частини четвертої статті 65\~СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13. Виходячи із системного аналізу зазначених норм права, в контексті встановлених судом\~\~обставин справи, для визначення солідарного характеру обов`язків\~\~ [PERSON] щодо повернення боргу за договором позики з`ясуванню підлягало питання, чи укладено такий договір її чоловіком в інтересах сім`ї. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази використання [PERSON] отриманих у борг у\~\~ [PERSON] коштів саме в інтересах сім`ї, що вказує на відсутність у [PERSON] солідарного обов`язку повернення таких грошових коштів. Частина 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Позивачем не надано належних і допустимих доказів про укладення договорів позики в інтересах сім`ї та використання отриманих [PERSON] у борг грошових коштів за цими договорами для задоволення потреб сім`ї. Виходячи з наведеного, суд враховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, надавши оцінку всім доказам у справі , враховуючи фактичне визнання позовних вимог [PERSON] , прийшов до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення суми позики з відповідача [PERSON] та відсутність підстав щодо солідарного стягнення боргу з [PERSON] як не підтверджених належними і допустимими доказами. Частиною першою\~ст.133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку враховуючи задоволення позовних вимог до одного відповідача та фактичне визнання [PERSON] позовних вимог, з останнього підлягає стягненню судовий збір на користь держави 50% від суми судового збору в розмірі 7570,00 грн.

Outcome: partial