Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

У листопаді 2024 року представник ТОВ "ФК "ПІНГ ПОНГ" звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 103440763 від 13.03.2021 у розмірі 37 004,33 грн, судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та понесених витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 6 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 13.03.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладений електронний Договір про споживчий кредит № 103440763, відповідно до умов якого відповідачу було перераховано кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 10 000,00 грн. Оскільки відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, 29.07.2021 року між ТОВ МІЛОАН та ТОВ ДІДЖИ ФІНАНС було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 05Т, за яким ТОВ МІЛОАН відступило право вимоги за Договором про споживчий кредит № 103440763, а ТОВ ДІДЖИ ФІНАНС набуло такого права вимоги. За тим, 24.01.2022 між ТОВ ДІДЖИ ФІНАНС та позивачем було укладено Договір факторингу № 1/15, за умовами якого позивач набув права вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 103440763. Таким чином, у зв`язку з неповерненням кредитних коштів відповідач має непогашену заборгованість у загальному розмірі 37 004,33 грн, з якої 8 574 грн заборгованість за тілом кредиту, 28 430,33 грн заборгованість за відсотками. Оскільки відповідач не повернув заборгованість по кредиту, змушені звернутися до суду. 22.11.2024 прийнято до розгляду судом даний позов, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 19.12.2024 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог, а також у стягненні судових витрат, та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн. В обгрунтування відзиву на позовну заяву представник відповідача вказала, що наданими доказами позивачем не доведено факту укладання з відповідачем [PERSON] . Договору про споживчий кредит № 103440763, а також факту надання та отримання відповідачем відповідних кредитних коштів. Зазначає про незаконне нарахування відповідачу процентів за кредитним договором, оскільки останній є військовослужбовцем, з 05.07.2022 був призваний на військову службу, тому на нього поширюється дія Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, за яким проценти за користування кредитним договором не нараховуються. 25.12.2024 представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вказавши, що матеріали справи містять достатні докази на підтвердження позовних вимог. Вказав, що на час укладання Договору про споживчий кредит та у період розрахунку відсотків на відповідача не розповсюджувалися пільги, передбачені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. У змісті відзиву на позовну заяву представником позивача заявлено клопотання про витребування судом інформації в АТ КБ ПриватБанк щодо належності відповідачу платіжної картки № [NUMBER] , виписки по картковому рахунку відповідача [PERSON] за період з 13.03.2021 по 19.03.2021, оскільки остання становить банківську таємницю. 30.12.2024 від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому просить частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000,00 грн, у решті вимог відмовити. Також просить відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки відповідачем визнається тіло кредиту. Просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500,00 грн, у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача відмовити. В судове засідання сторони та їх представники не прибули. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В письмовій заяві представник позивача просила справу розглянути у її відсутності. Від представника позивача також надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій також вказала про фактичне часткове визнання позовних вимог в частині заборгованості за тілом кредиту у сумі 10 000,00 грн, а також про пропорційний розмір визначення судових витрат. Інших заяв та клопотань до суду не надходило. Вирішуючи клопотання представника позивача про витребування у справі доказі, зокрема інформації в АТ КБ ПриватБанк щодо належності відповідачу платіжної картки № [NUMBER] , виписки по картковому рахунку відповідача [PERSON] за період з 13.03.2021 по 19.03.2021, оскільки останні становлять банківську таємницю, то суд доходить до переконання про відмову у його задоволенні. Так у відповідності до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, стороною відповідача визнається факт укладання Договору про споживчий кредит від 13.03.2021 та не оспорюється обставина щодо перерахування кредитних коштів відповідно до умов останнього, тому обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, та суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до вимог ч.1\~ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін . В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд доходить наступного. Судом встановлено, що 13.03.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладений електронний Договір про споживчий кредит № 103440763 ( надалі - кредитний договір). Відповідно до погоджених сторонами умов сума кредиту становить 10 000,00 грн; кредит надається строком на 29 днів з 13.03.2021 ( строк кредитування); термін ( дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом- 11.04.2021; проценти за користування кредитом - 2 900,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна ( базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 7 даного кредитного договору такий договір складається з Правил ( Правил надання фінансових кредитів ( послуг )Товариством), що розміщені на веб-сайті Товариства, та індивідуальної частини з додатками №1 та №2. До матеріалів справи позивачем надано копію Договору про споживчий кредит № 103440763 ( індивідуальна частина), Графік платежі ( додаток №1), Паспорт споживчого кредиту ( додаток № 2). Вище вказаний кредитний договір та його складові були підписані споживачем [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до копії платіжного доручення 25661877 від 13.03.2021 року відповідачу згідно кредитного договору № 103440763 було перераховано на картковий рахунок № [NUMBER] кошти у сумі 10 000,00 грн. Факт укладання кредитного договору та перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок, відповідачем не оспорюється та визнається. Встановлено, що 29.07.2021 між ТОВ МІЛОАН та ТОВ ДІДЖИ ФІНАНС було укладено Договір про відсуплення прав вимоги № 05Т, за яким ТОВ МІЛОАН відступило право вимоги за кредитним договором № 103440763, а ТОВ ДІДЖИ ФІНАНС набуло такого права вимоги, що слідує з копії відповідно Договору та Витягу з Додатку до нього ( Реєстру боржників). За тим, 24.01.2022 між ТОВ ДІДЖИ ФІНАНС та позивачем було укладено Договір факторингу № 1/15 за умовами якого позивач набув права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 103440763, що слідує з копії відповідно Договору та Витягу з Додатку до нього ( Реєстру боржників). Відповідно до\~ уточнених\~від 08.01.2024\~ Реєстрів\~боржників,\~наданих \~представником \~позивача,\~ ТОВ\~ДІДЖИ ФІНАНС,\~а за\~тим позивач,\~ \~набули право\~вимоги до\~відповідача \~станом на\~дату відступлення\~такої \~вимоги у\~ загальному\~розмірі \~37\~004,33\~грн,\~з якої:\~ 8\~574,0\~грн -\~заборгованість за\~тілом,\~28\~430,33\~грн -\~заборгованість за\~відсотками. З розрахунку заборгованості ( відомості про щоденні нарахування та погашення), виконаної первісним стягувачем ТОВ МІЛОАН слідує, що тіло заборгованості по кредиту становить 8 574,00 грн., заборгованість по процентам у сумі 28 430,33 грн за період з 14.03.2021 по 01.07.2021. При цьому, за період з 14.03.2021 по 11.04.2021 нараховані у межах строку кредитування ( 29 днів ) проценти становлять у сумі 2 900,00 грн ( згідно до п. 1.5.2 Договору - 100,00 грн щодня)/а.с.86/. Також відповідачу нараховано відсотки за користування кредитом за період з 12.04.2021 по 01.07.2021, в обгрунтування чого представником вказано про пролонгацію кредитного договору відповідачем. Разом з тим з п.2.3.1 кредитного договору слідує, що строк пролонгації не може перевищувати 60 днів та для продовження строку кредитування Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Разом з тим позивачем не долучено до матеріалів справи відповідних Правил та не надано достатніх доказів того, що [PERSON] вчинив дії передбачені розділом 6 Правил, сплатив комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Сама лиш вказівка у відомості про щоденні нарахування та погашення не є беззаперечним доказом вчинення таких дій. Крім цього у цій відомості період нарахування відсотків перевищує 60 днів, тобто максимально можливого строку продовження кредитування. Таким чином судом не встановлено факту пролонгації даного кредитного договору Вирішуючи спір, суд керується наступними правовими нормами. За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України\~\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону,\~\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу\~\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок\~передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.\~Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника)\~(ч.1 ст. 1077 ЦК України). За вимогами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. За таких умов, взявши до уваги часткове визнання відповідачем позовних вимог у сумі 10 000,00 грн ( тіла кредиту ), межі позовних вимог, погоджені сторонами строки кредитування, суд вважає доведеною суму заборгованості відповідача перед позивачем, яка складається з: 10 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту та 2 900,00 грн заборгованість за відсотками ( 29 днів кредитування). Решту суму заборгованості по відсотках суд вважає не доведеною. Разом з цим позиція представника відповідача щодо незаконного нарахування позивачем відповідачу процентів за кредитним договором, оскільки останній є військовослужбовцем, з 05.07.2022 був призваний на військову службу, тому на нього поширюється дія Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, є хибною, оскільки на час укладання кредитного договору 13.03.2021 та у період розрахунку відсотків на відповідача не розповсюджувалися такі пільги. Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що відповідач повернув кредитні кошти, отримані ним на підставі вказаного кредитного договору, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 12 900,00 грн. Отже, на підставі викладеного, суд вважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено його право вимоги до відповідача та правомірність нарахування заборгованості за кредитними договорами, однак в меншому розмірі ніж заявлено у позовній заяві, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе кредитні зобов`язання, заборгованість за договором не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір з врахуванням часткового задоволення позовних вимог. Так розмір стягуваного судового збору пропорційно становить 844,45 грн ( 34,86 %). При вирішенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так, обома сторонами у справі заявлено про компенсування понесених витрат на професійну правничу допомогу, зокрема позивачем у сумі 6 000,00 грн, відповідачем 6 500,00 грн. На підтвердження таких витрат надано суду відповідні Договори про надання правничої допомоги, детальні описи наданих послуг, акти приймання-передачі наданих послуг у справі. Позиція представника відповідача про недоведеність витрат на правничу допомогу стороною позивача у зв`язку з відсутністю вказівки на конкретну справу, спростовано Додатковою угодою № 103440763 до Договору про надання правової допомоги від 30.09.2024, укладену між адвокатом Білецьким Б.М. та позивачем, в якій є вказівка на представництво та захист інтересів щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] . В даному випадку, суд доходить висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у даній цивільній справі представниками сторін частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що розмір заявлених ними витрат є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, визначає їх у зменшеному розмірі у сумі 4 000 грн з кожного, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат . У відповідності до вимог ч. 10 ст. 141 ЦК України у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та відсутністю різниці між сумами витрат на правничу допомогу, визначену судом, суд вважає за доцільне звільнити \~сторони від обов`язку сплачувати один одному такі судові витрати.

Outcome: partial