Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Виконком Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, звернувся до суду з вищевказаним позовом, в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтований тим, що відповідач є матір`ю малолітніх дітей. Відомості про батька у свідоцтвах про народження записані відповідно до ст. 135 СК України, зі слів матері. Відповідач злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, не здійснює за ними належний догляд і контроль, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не займається їх здоров`ям та лікуванням. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також стягувати з відповідача на користь опікуна, прийомних батьків або батьків-вихователів, аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Відповідач під час розгляду справи позовні вимоги визнала та пояснила, що батьком дітей є її співмешканець. Вони мешкають у приватному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Намагаються надати дітям все необхідне, але у зв`язку з тяжким матеріальним становищем коштів на все не вистачає. Крім цього, під час розгляду справи у якості свідка була допитана [PERSON] , яка пояснила, що працює соцпрацівником. Сім`я [PERSON] перебуває в Центрі соціальних служб під соціальним супроводом з 2022 року через погані умови проживання. У ході соціального супроводу відповідач рекомендації не виконувала, умови проживання навіть погіршились, Центр надавав допомогу майже весь час, коли була можливість. Про травми дітей було відомо. Співмешканець біологічний батько всіх трьох дітей. Він працює копачем могил на кладовищі, житло належить йому. Позиція Центру однозначна, умов для проживання дітей немає, у батьків не має змоги їх покращити, коштів на дітей вони не мають. Свідок [PERSON] пояснила, що працює інспектором СЮП Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, знайому з відповідачем приблизно з лютого 2024 року. На неї складались протоколи за ст. 184 КУпАП за невиконання батьківських обов`язків. Відвідувала помешкання відповідача, умови проживання жахливі, для дітей - ніякі. Сім`я перебуває на обліку в СЮП, іноді робимо перевірку, умови проживання не змінюються. Свідок [PERSON] , суду пояснила, що працює медсестрою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» КМР, відповідач [PERSON] є пацієнткою сімейного лікаря Костарева О.В. з 2022 року, а саме діти [PERSON] та [PERSON] . Вдома у сім`ї була один раз у 2023 році. Діти вакциновані, на прийом приходять завжди. В лютому 2024 року було звернення [PERSON] з приводу стану здоров`я [PERSON] - здійснено направлення до ортопеда у зв`язку з травмою. Через деякий час було звернення з приводу травми ноги [PERSON] . Отримувала допомогу у сімейного лікаря у вигляді підгузків та дитячого харчування. Також, свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою відповідача, з родиною знайома з 2021 року, стала спілкуватись коли народилась друга дитина. В помешканні відповідача дуже брудно, відповідач зі співмешканцем палять цигарки у помешканні, коли до них приходила, то їжі не було. Відповідач почала займатись жебрацтвом, через соціальні мережі просила кошти та речі у людей. Отримані речі здавались у ломбард. Через самовільне підключення до електромережі у дворі будинку висять оголені дроти. Співмешканець вживає алкогольні напої. У січні 2024 року донька [PERSON] двічі травмувалась. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 12.03.2022 та серії [NUMBER] від 11.05.2023 відповідно. Відомості про батька у свідоцтвах про народження записані відповідно до ст. 135 СК України, зі слів матері, що підтверджується Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дітей від 15.03.2024. Батьки, згідно зі ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Кожна дитина, відповідно до ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особа, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з повідомлення Криворізького міського центру соціальних служб виконкому Криворізької міської ради від 04.03.2024, фахівцями із соціальної роботи було відвідано адресу місця проживання родини [PERSON] та [PERSON] , які мають на вихованні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та встановлено, що родина мешкає у двокімнатному будинку за адерсою: [ADDRESS] . Будинок перебуває в аварійному стані, стіни облуплені, шпалери обідрані, вікна затулені ганчір`ям. Умови проживання не задовільні: в приміщенні брудно, сморід від тютюнопаління, немитий посуд,, розкидані речі, постільна білизна зношена та брудна. В наявності є водопостачання та пічне опалення (піч не придатна для використання). Електропостачання підключене самостійно, без дотримання правил безпеки. Прибудинкова територія захарещена непотрібом, який несе загрозу життю і здоров`ю дітей. Продукти харчування в недостатній кількості. Вказані обставини підтверджуються Актами обстеження умов проживання від 18.11.2022 та від 29.02.2024. Відповідно до повідомлення УПСЗН виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від №3/01-24/2736 від 30.09.2024 [PERSON] з 01.05.2022 перебуває на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа. Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини, складеного представниками служби у справах дітей, щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , слідує що дитина має зовнішні ознаки недогляду та занедбаності, наявні ознаки незабезпечення дитини належним харчуванням та необхідною медичною допомогою, помешкання перебуває в антисанітарному стані, є небезпека пожежі, домашні меблі небезпечні або непридатні для використання. 01 березня 2024 року інспектором СЮП Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області відносно [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №348497, в якому зазначено, що 17.02.2024, о 19 год. 00 хв. [PERSON] ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, а саме, залишила свою малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , без нагляду, внаслідок чого на дитину впав телевізор та пошкодив ногу. Обставини, вказані у протоколі підтверджуються повідомленням КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» КМР №139 від 20.02.2024. Рішенням виконкому Центрально-Міської районної у місті ради №114 від 13.03.2024 відібрано малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] та тимчасово влаштовано до КНП «Криворізька міська дитяча лікарня №4» КМР з подальшим влаштуванням на постійне державне забезпечення до КП «Криворізький центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» ДОР». Згідно з актом обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] від 31.10.2024 представниками служби у справах дітей встановлено, що умови проживання незадовільні. В будинку пічне опалення, водовідведення є в кухні, електропостачання підключене самовільно. Борг за спожиті енергоносії складає 42298,00 грн. Для малолітньої [PERSON] придбано дитяче ліжко, є дві пачки дитячого харчування. На момент перевірки у будинку відсутні запаси їжі, наявне одне велике ліжко, шафа, телевізор, диван. Батько дітей - [PERSON] постійного місця роботи не має, в родині відсутні кошти для забезпечення дітей повноцінним харчуванням, ліками, у разі хвороби, теплим одягом та взуттям. До акту додано фототаблицю з фіксацією умов проживання. Таким чином судом встановлено, що відповідач злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не здійснює за ними належний догляд і контроль, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не займається їх підготовкою до самостійного життя, діти перебувають у небезпеці, постійно існує ризик травмування дітей, що підтверджується інформаціями з Криворізького міського центру соціальних служб та КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» КМР. Крім того, відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштована, має на виховані ще одну малолітню дитину - [PERSON] , яку також не забезпечує повноцінним харчуванням та умовами проживання. Як вбачається з висновку №8/33-4382 від 22.11.2024 виконком Центрально-Міської районної в місті ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 2 статті 164 СК України, визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком чи матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків та свідомо їх не виконує. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дітей, утриманні та їх здоровому розвитку, всі можливі засоби впливу на відповідача з боку держави виявилися безрезультатними, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім цього, згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно з ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. На підставі вищевикладеного суд погоджується з вимогами позивача та вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, оскільки саме такий розмір призначених аліментів буде виправданий дійсними потребами дітей, обумовлений фактичними обставинами справи та сприятиме меті зобов`язання щодо утримання. При цьому, вимоги позивача про зобов`язання виконкому Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровськлої області зареєструвати місце проживання малолітніх дітей за місцем реєстрації їх матері суд залишає без задоволення, оскільки, у разі їх задоволення, це призведе до втручання в дискреційні повноваження адміністративного органу, що є неприпустимим. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved