Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться, в [ADDRESS] та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина. Вона є спадкоємцем за заповітом. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину за законом вона не може, у зв`язку відсутністю правовстановлюючих документів на будинки. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача Понорницької селищної ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про визнання позову. Суд дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задовольнити, в зв"язку з визнанням відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, в порядку визначеному ст.206 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 05.05.2023 року). З заповіту посвідченого секретарем Шаболтасівської сільської ради 28.09.2016, зареєстрований в реєстрі за № 15 вбачається, що [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] , [INFO] . З витягу із погосподарської книги Понорницької селищної ради від 15.11.2021 № 1034 вбачається, що згідно даних по господарської книги №10 за 1991-1995 за [PERSON] значиться житловий будинок по [ADDRESS] . З витягу із погосподарської книги Понорницької селищної ради від 04.12.2024 № 1048 вбачається, що згідно даних по господарської книги №8 за 1991-1995 за [PERSON] значиться житловий будинок по [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] був\~зареєстрований та\~постійно проживав\~по [ADDRESS] разом з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Лазаренко А.В. заведена спадкова справа № 214/2023. Єдиним спадкоємцем майна померлого за заповітом є [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні. Із звітів про оцінку майна №072/12/024 та №073/12/024 виданих суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] 24.12.2024 вбачається, що вартість житлового будинку з надвірними будівлями (житловий будинок, «а1-1, Б-1, в-1, Г-1, Д-1, д-1» - сарай, а-1 - веранда, Б погріб, б-1 гараж, В-1 лазня, №1 - огорожа) (рік забудови об`єктів 1988-1990 роки) за адресою [ADDRESS] становить 84706,00 грн, будинку садибного типу з господарськими будівлями, в т.ч. «а-1, Б-1, в-1, Д-1, д-1» - сарай, а-1 - веранда, Б погріб, б-1 гараж, В-1 лазня, №1 - огорожа) (рік забудови об`єктів 1962-1980 роки) за адресою [ADDRESS] становить 47909,00 грн,. За таких обставин суд вбачає достатньо підстав вважати, що домоволодіння належали померлому [PERSON] , а позивачка є спадкоємцем за заповітом. Відповідно до\~статей 1216;\~1217,1218\~ ЦК\~України спадкуванням\~є перехідправ та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судовому засіданні встановлено, що будівництво будинку було завершено до набрання чинності Цивільним кодексом в редакції 2003 року. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для врегулювання даного спору слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто ЦК УРСР в редакції 1963 року. Ст. 100 ЦК УРСР 1963 року визначала, що громадяни могли мати у власності житловий будинок. Норми ЦК УРСР в редакції 1963 року не передбачали обов"язову державну реєстрацію нерухомого майна. До введення в дію Закону України "Про власність" та Цивільного кодексу України в редакції 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвалися згідно діючого на той час законодавства. Ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо \~ на \~момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими,як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР,затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року,яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно,затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін"юсті 18.02.2002 року за №157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель,споруд, в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах .Тобто записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади,що підтверджують право приватної власності. З постанов про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05.12.2024 року вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на житлові будинки по [ADDRESS] та по [ADDRESS] в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Отже позивач може захистити свої права тільки шляхом звернення до суду. Таким чином, надані позивачем та досліджені в судовому засіданні докази дають підставу встановити, що спірні житлові будинки дійсно належали померлому, а позивач є спадкоємцем майна померлго в силу ст. 1235 ЦК України. За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати право власності на спадкове майно, за спадкоємцем [PERSON] .

Outcome: approved