Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Северин Яна Володимирівна звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) кошти в сумі 60 309, 26 грн. з яких: 55 245,00 грн. - основна сума боргу (безпідставно набуті кошти); 3 914, 08 грн. інфляційні витрати; 1 150, 18 грн. - 3% річних. Стягнути з Відповідачки на користь Позивача судові витрати. Просив суд витребувати від Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ: 14360570; юридична адреса: вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ, 01001; адреса для зв`язків та листування: вул. Набережна Перемоги, буд. 30, м. Дніпро, 49094) відомості про всі платежі здійсненні [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь Фізичної особи\-підприємця [PERSON] ( [NUMBER] ). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач заявлені вимоги мотивує тим, що 31.03.2024 Позивач, маючи: на меті оплатити Товар (комплекти лінз), через мобільний додаток «Приват24» здійснив перерахування коштів у сумі 55245,00 грн. з власного рахунку [NUMBER] , відкритого АТ КБ «ПриватБанк» на рахунок [NUMBER] , відкритий в цьому ж Банку. Дана обставина підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.3560056826.1 від 31.03.2024 року, яка надається суду в копії, оригінал знаходиться у Позивача. Позивач зайшовши у додаток «Приват24», в розділі «Платежі» почав вводити перші цифри рахунку належного отримувачу (ФОП [PERSON] ), а далі автоматично натиснув на перший шаблон платежу, який запропонувала система та підтвердив платіж, не звіривши дані. Після цього, Позивач відразу зв`язався із запланованим отримувачем, який повідомив йому, що кошти не надійшли на його рахунок. З метою з`ясування стану платежу Позивач звернувся на гарячу лінію підтримки клієнтів АТ КБ «ПриватБанк» (звернення за № [NUMBER] ) та дізнався, що кошти у сумі 55245,00 грн. зараховані на розрахунковий рахунок [NUMBER] , який відкритий АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ФОП [PERSON] , що також вбачається із платіжної інструкції № 0.0.3560056826.1 від 31.03.2024. Позивач припускає, що в момент введення перших цифр розрахункового рахунку належного отримувача ймовірно допустився помилки, зазначивши невірну цифру, що стало наслідком формування системою додатку «Приват24» неправильного шаблону платежу, який в подальшому автоматично був обраний та підтверджений Позивачем. Крім того, позивач доводить до відома суд, що в момент здійснення платежу Позивач знаходився в дорозі та його увага була розсіяна, що також вплинуло на допущення ним помилки при здійсненні платежу від 31.03.2024 на суму 55\~245, 00 грн. Позивач з Відповідачкою не знайомі, в будь-яких договірних чи позадоговірних відносинах сторони між собою ніколи не перебували, жодних товарів чи послуг ФОП [PERSON] . Позивачу не надавала та не поставляла, помилково перераховані кошти в сумі 55 245, 00 грн. не призначались для ФОП [PERSON] , у зв`язку із чим, остання набула та зберегла такі кошти без достатньої правової підстави. Після усвідомлення факту допущення помилки Позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою ініціювати процедуру повернення помилково переказу. У Позивача не вдалося врегулювати спір у досудовому порядку, тому Позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 27.12.2024 року за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклика) учасників справи, клопотання про витребування доказів було задоволено. 14.01.2025 року до надійшов лист від АТ КБ «ПриватБанк» на виконання вищевказаної ухвали. 16.01.2025 року представником Позивача подано додаткові пояснення до витребуваних доказів, які прийняті судом відповідно до ухвали суду від 17.01.2025 року у цій справі. Відповідач у відповідності до\~ст. 278 ЦПК України\~відзив на позов, у наданий судом строк до суду не подав. Заперечень проти розгляду справи в спрощеному провадженні без повідомлення сторін не надав. Тому, відповідно до\~ч. 5 ст. 279 ЦПК України\~судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та надавши їм правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, дійшов наступних висновків. Зокрема, суд встановив, що 31 березня 2024 року Позивачем перераховано на рахунок Відповідача суму коштів у розмірі 55\~245 грн. 00 коп., що підтверджується № 0.0.3560056826.1 від 31.03.2024 року (а.с. 31-39). Позивачем вживалися заходи повернення помилково перерахованих коштів, що підтверджується Вимогою Вих. № 06/09/2024-1 від 06 вересня 2024 року та відповіддю на Вимогу (а.с. 33-39). Також вказаний факт підтверджується адвокатськими запитами направленими на АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 40-47). \~ \~ \~ \~Позивачем отримано відповідь на запит в якому банк, серед іншого, повідомляє, що примусове повернення коштів з рахунку неналежного отримувача здійснюється у судовому порядку. \~ \~ \~ \~Щодо витребуваної інформації (а.с 64-67) суд погоджується з думкою представника Позивача та не бере його до уваги. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Отже, оскільки правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, стягнутих з позивачки на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачці відповідно до статті 1212 ЦК України. Та обставина, що між сторонами вказаної категорії спору існують (за твердженням однієї зі сторін) договірні відносини, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів, які безпідставно перераховані кредитору на підставі виконавчого напису нотаріуса, який не підлягає виконанню, так як питання про наявність або відсутність заборгованості за кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Такі висновки узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року в справі № 910/16664/18. За встановленого, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню 55\~254, 00 грн. безпідставно отриманих коштів. Що стосується іншої вимоги, то суд дійшов до наступного. Частиною 2 статті 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу). Ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, як інакше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші, на них нараховуються відсотки згідно зі ст. 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року в справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що ст. 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2021 року в справі № 760/6938/16-ц зроблений висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року в справі № 910/10156/17. Оскільки відповідачем порушене позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому, на правовідносини між сторонами не поширюються встановлені п. 18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України заборони щодо здійснення передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань під час дії воєнного стану. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням встановленого, з Відповідача на користь Позивача слід стягнути 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання, що в межах позовних вимог визначеного Позивачем періоду, а також стягнути інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання, що в межах позовних вимог (а.с. 13-17). Також згідно ст. 141 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача слід стягнути 1233,00 грн судового збору.

Outcome: approved