Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

07.10.2024 р. адвокат Маслюженко М.П., який представляє інтереси позивача, звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №С-606-007951-18-980 від 17.04.2018 р., укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем у розмірі 15780,26 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує на укладення 17.04.2018 р. між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] угоди №С-606-007951-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки у відповідності до якого відповідач отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами. У подальшому внаслідок укладення договору факторингу позивач отримав право вимоги до відповідача. У зв`язку із неналежним виконанням боргових зобов`язань заборгованість [PERSON] становить 12629,40 грн. з яких: 4974,61 грн. заборгованість за основним боргом та 7654,79 грн. заборгованість за нарахованими відсотками. Внаслідок невиконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України просить також стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.10.2024 року позовну заяву залишено без руху. 24.10.2024 р. представником позивача подано заяву, якою усунуто недоліки позову. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.10.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право на подання заперечень. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзив від відповідача не надходив Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідача та/або позивач до суду не подавали. Відповідач повідомлений про розгляд справи на підставі частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України". Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 17.04.2018 р. між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду №С-606-007951-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки згідно якої Банк надав відповідачу кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн. ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання Угоди становить 5000,00 грн. процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00 % річних, розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється згідно з Тарифами та ДКБО (п. 2.1-2.4 Договору). Позичальник власноручним підписом підтвердив, що ознайомлений з умовами Угоди, Тарифами Банку та іншими умовами обслуговування, які оприлюднено на сайті Банку www.ideabank.ua, та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком погоджується. 17.04.2018 року відповідач підписав заяву №С-606-007951-18-980 про відкриття поточного рахунку та приєднання до публічної пропозиції - Договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО) і приєднання до публічної пропозиції укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки Банку АТ "Ідея Банк". Згідно наданої АТ "Ідея Банк" виписки по рахунку відповідача [PERSON] відображені дата та деталі операції за період з 17.04.2018 по 16.11.2023 року. 16.11.2023 року між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "СОНАТІ" укладено Договір факторингу N 16/11-23, відповідно до умов якого АТ "Ідея Банк" передало ТОВ "Фінансовій компанії "СОНАТІ" за плату належні права вимоги до боржників, а ТОВ "Фінансова компанія "СОНАТІ" прийняло належні АТ "Ідея Банк" права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах боржників. Відповідно до реєстру боржників N1 до Договору факторингу N16/11-23 від 16.11.2023 року ТОВ "Фінансова компанія "СОНАТІ" набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором №С-606-007951-18-980 від 17.04.2018 року. 29.12.2023 року між ТОВ "Фінансова компанія "СОНАТІ" та ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" укладено Договір факторингу N 29/12-23, відповідно до умов якого ТОВ "Фінансова компанія "СОНАТІ" передає ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" приймає належні ТОВ "Фінансова компанія "СОНАТІ" права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах боржників. Згідно п. 2.1 Договору факторингу, за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Пунктом 5.1 Договору факторингу визначено, що права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами цього договору. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників N 1, що є додатком до договору факторингу N 29/12-23 від 29.12.2023 року, ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором №С-606-007951-18-980 від 17.04.2018 року. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" право грошової вимоги, здійснювались безпосередньо первісним кредитором АТ "Ідея Банк" станом на день відступлення права вимоги 16.11.2023 року. ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" та ТОВ "ФК "СОНАТІ" не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювались. Згідно довідки-розрахунку заборгованості, наданої АТ "Ідея Банк", станом на 16.11.2023 року загальна заборгованість [PERSON] за договором №С-606-007951-18-980 від 17.04.2018 року складає 12629,40 грн. з яких: 4974,61 грн - заборгованість за основним боргом, 7654,79 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. З розрахунку інфляційних втрат та 3 % від суми боргу за період з 18.01.2020 по 23.02.2022 року вбачається, що інфляційні втрати складають 2354,64 грн. та 3% у розмірі 796,22 грн. Вказаний розрахунок перевірено судом та визнано таким, що відповідає вимогам ст. 625 ЦК України. У зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 15780,26 грн. що складається із: - заборгованості за основним боргом у розмірі 4974,61 грн; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 7654,79 грн; - інфляційні втрати у розмірі 2354,64 грн; - три проценти річних у розмірі 796,22 грн. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1048 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" перейшли права вимоги до боржника за договором №С-606-007951-18-980 від 17.04.2018 року. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, оскільки [PERSON] отримав у Банку кредитні кошти та взяв на себе обов`язки по виконанню договору, які на цей час не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку добровільно не сплачено, при цьому позивач на підставі договорів факторингу набув право грошової вимоги до боржника, тому з відповідача на користь ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 15780,26 грн. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, оскільки позов задоволено, а тому із [PERSON] на користь ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" необхідно стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про відшкодування витрат на правову допомогу суд враховує позицію Верховного суду, викладену у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20). Відповідно до якої необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, позивачем не надано доказів здійснення фактичної оплати витрат на правову допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а тому у їх відшкодуванні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved