Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не пізніше досягнення ним 23-річного віку. В обґрунтування позову зазначила, що вони з відповідачем мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина на її користь до досягнення дитиною повноліття. [INFO] син досяг повноліття і стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] припинено. Станом на теперішній час [PERSON] є студентом 4 курсу денної форми навчання Дніпровського фахового коледжу технологій та дизайну. Син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина у добровільному порядку не надає, при цьому він має задовільний стан здоров`я та може надавати фінансову або в натуральній формі допомогу на утримання сина. Тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18.11.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в котрій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, та справу просить розглянути у його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд, відповідно до ч.3 ст. 223 ЦПК України, розглянув справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками повнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1000 (а.с.4). [PERSON] навчається в Дніпровському фаховому коледжі технологій та дизайну на 4 курсі денної форми навчання в групі ГМ-21-1/9-22-1/11 за кошти державного (регіонального) бюджету за спеціальністю 133 Галузеве машинобудування. Термін навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2025 року, що підтверджується довідкою №4632 від 20.09.2024 року, виданої Дніпровським фаховим коледжем технологій та дизайну (а.с.9). Повнолітній син [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір`ю, позивачем по справі, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання (а.с.8) та відміткою в паспорті позивача (а.с.11). Згідно ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення для визначення розміру утримання дитини, а саме відповідач по справі є особою працездатного віку, [PERSON] , повнолітній син відповідача, навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має можливості працювати та самостійно заробляти кошти на своє утримання, а тому потребує матеріальної допомоги від батьків. Відповідач не оспорював факт його працездатності та можливості надавання матеріальної допомоги повнолітньому сину, який навчається. Враховуючи вищенаведені норми права, матеріали справи, якими підтверджується той факт, що повнолітній син відповідача [PERSON] , навчається у коледжі на денній формі навчання, у зв`язку з чим не може в повній мірі забезпечити достатній рівень свого розвитку та життя, наявність можливості у батька надавати матеріальну допомогу, який не заперечує проти надання йому допомоги у спосіб у частці від його доходу, а саме аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), визнав позов в повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що саме в такому розмірі відповідач може надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який навчається, внаслідок чого задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Вирішуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. Пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема, в справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 статті 142 ЦПК України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи, що позивач є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, з [PERSON] слід стягнути на користь держави 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн, оскільки він позов визнав, а іншу частину судового збору в розмірі 50 відсотків, що становить 605,60 грн компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved