Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

АТ «А-Банк», в особі представника Шкапенка О.В., який діє на підставі довіреності, звернулось засобами поштового зв`язку до Московського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.10.2021 у розмірі 17826,86 грн, що складається з: 14038,98 грн заборгованість за кредитом, 3787,88 грн заборгованість за відсотками. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне. [PERSON] , шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 23.10.2021, приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки. Як наслідок, відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним і банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом відповідача у заяві. Також основні умови кредитування доведені відповідачеві шляхом підписання останнім паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». При укладанні договору сторони керувалися положенням ч.1 ст. 634 ЦК України. Як зазначає позивач, він виконав свої зобов`язання за Договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Натомість відповідач свої зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав, надані грошові кошти своєчасно та у повному обсязі не повернув. У зв`язку із чим станом на 23.10.2024 у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за Договором у розмірі 17826,86 грн, яка складається з: 14038,98 грн. заборгованість за кредитом; 3787,88 грн. заборгованість за відсотками; 0,00 грн. штраф. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.11.2024 прийнято позовну заяву АТ «А-Банк» до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Надав до суду відповідну заяву. Відповідач у судові засідання, не з`явився. Про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова. Причини неявки відповідача суду невідомі. Крім того, відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, інших заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило. Судові повістки, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повернулися до суду без вручення із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, заяву представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення, положення ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд здійснив заочний розгляд справи на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи. Із наданих до позовної заяви копій документів судом встановлено, що 23.10.2021 [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», в якій підтвердила, що ця заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг є договором про надання банківських послуг. Із наданого позивачем паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена», який містить умови кредитування, вбачається, що цей документ підписаний відповідачем 23.10.2021 електронним підписом. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23.10.2021, укладеного між «А-Банком» та [PERSON] , станом на 23.10.2024, розмір заборгованості становить 17826,86 грн., яка складається з: 14038,98 грн. заборгованість за кредитом; 3787,88грн. заборгованість за відсотками; 0,00 грн. штраф. Згідно довідки за картами від 24.10.2024 встановлено, що відповідачу відкрито рахунок № [NUMBER] та видано картку № [NUMBER] , строком дії до жовтня 2027 року; Згідно виписки по картці від 23.10.2024 № [NUMBER] за період з 23.10.2021 по 23.10.2024 встановлено, що відповідач має банківський рахунок [NUMBER] , за яким здійснювались фінансові операції. Зокрема, за період з 23.10.2021 по 23.10.2024: сума витрат становить 46474,46 грн; сума зарахувань - 29400 грн; сума комісій 539,98 грн. З довідки за лімітами від 24.10.2024 встановлено, що за кредитним договором № б/н від 23.10.2021 відповідачу встановлювався кредитний ліміт: 23.10.2021 у розмірі 28000 грн, який 02.03.2022 зменшено до 5000 грн та 02.03.2022 збільшено до 14100 грн. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як визначено ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 626, 628 ЦК України). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як визначено Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис (ч. 1 ст. 6 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 6 Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Згідно ч.\~1\~ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» якщо\~відповідно до\~акта цивільного\~законодавства або\~за домовленістю\~сторін електронний\~правочин має\~бути підписаний\~сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання: електронного\~підпису відповідно\~до вимог\~законів України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг»\~та «Про\~електронну ідентифікацію\~та електронні\~довірчі послуги»,\~за умови\~використання засобу\~електронного підпису\~усіма сторонами\~електронного правочину; електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором,\~визначеним цим\~Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положенням ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). За правилами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що упродовж розгляду справи відповідачем не надано доказів, які б спростовували існування кредитних зобов`язань перед позивачем. Так само відповідачем не надано доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором або наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань, відповідно до ст. 617 ЦК України. При ухваленні рішення у цій справі судом враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 12.12.2024 у справі № 298/825/15-ц, в якому зазначено, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, оскільки підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Правилами ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положенням ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відтак, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених АТ «А-Банк» позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved