Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

У червні 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до Київської міської адміністрації про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у якому остання просила визначити їй додатковий строк для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , терміном в два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті залишився належний йому на праві власності гараж, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач є племінницею [PERSON] . 16.09.2021 року позивачем було подано до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О.І., заяву, в якій остання зазначила, що на день смерті [PERSON] залишилася спадщина, яку вона цією заявою приймає в повному обсязі за законом. 21.05.2024 року позивач звернулася до Приватного нотаріуса Меженської К.С. із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON] ,, проте постановою від 21.05.2024 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу було повідомлено, що нею пропущено 6-місячний строк, встановлений законом. Зважаючи на введення на території України воєнного стану та ведення бойових дій у країні, що були непередбачуваними для спадкоємиці та в кінцевому етапі мали наслідки пропущення строку для подачі нею заяви про прийняття спадщини, вказані причини просили вважати поважними. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.06.2024 року позовну заяву [PERSON] - залишено без руху. 23.07.2024 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 28.06.2024 року позивачем усунуто вказані недоліки.. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.07.2024 року було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, про місце день і час розгляду справи повідомлялися належним чином, разом з тим, в матеріалах справи міститься заява від представника позивача про розгляд справи у її відсутність, вимоги підтримала, просила задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Окрім цього, до суду від відповідача не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] на підтвердження видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 22.07.2021 року. Після смерті [PERSON] залишився належний йому на праві власності гараж, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , є племінницею [PERSON] , що підтверджується: копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 25.01.1986 року; копією свідоцтва про народження батька позивача [PERSON] , серії [NUMBER] від 31.05.1960 року; копією свідоцтва про народження дядька позивача [PERSON] , серії [NUMBER] від 10.02.1949 року. 16.09.2021 року позивачем було подано до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О.І., заяву, в якій остання зазначила, що на день смерті [PERSON] залишилася спадщина, яку вона цією заявою приймає в повному обсязі за законом. Крім неї інших спадкоємців немає. В подальшому, будь-яких дій стосовно прийняття спадщини позивач не здійснювала. 21.05.2024 року позивач звернулася до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON] . Постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. від 21.05.2024 року було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії, на підставі пропущеного нею 6-місячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи поважність пропуску представник позивача вказує, що позивач маючи малолітніх дітей, боючись ескалації нападу агресора на території України, рятуючись від загрози для життя та здоров`я, у грудні 2021 року, залишила місце постійного проживання разом з дітьми і знайшла притулок в іншому регіоні держави. Крім того, у зв`язку з постійними повітряними тривогами та ракетними обстрілами території України, зокрема у місті Києві, щоденними відключеннями електроенергії позивач не мала змоги подати заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що строк на прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин і тому вона була позбавлена можливості вчасно звернутись до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини та отримання свідоцтва на про право на спадщину на спадкове майно. Відтак позивач пропустила строк для звернення з заявою про прийняття спадщини з поважної причини і позов підлягає задоволенню. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved