Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

16 серпня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява обґрунтована тим, що 26.09.1992 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області було зареєстровано шлюб (актовий запис № 93) між [PERSON] і [PERSON] . Неповнолітніх дітей немає. Сторони проживали спільно однією сім`єю до липня 2019 року. Через сварки та непорозуміння вони змушені були припинити шлюбні відносини. Як чоловік і дружина не проживають більше 5 років. Таким чином, позивач [PERSON] прохала розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 26.09.1992 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області за актовим записом № 93; після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.16-18). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 вересня 2024 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.22-23). Представник позивача [PERSON] - адвокат Галушко С.С. подав заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом установлено, що 26 вересня 1992 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , про що було зроблено актовий запис № 93 (а.с.6). Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтями 51 Конституції України та 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 112 СК України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має суттєве значення. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки в липні 2019 року та відновлювати їх позивач наміру не має. Враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а позивач не бажає продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, суд вважає за необхідне розірвати шлюб. Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням думки позивача, яка прохала змінити прізвище на дошлюбне, суд вважає, що після розірвання шлюбу позивачці слід відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved