Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

06.09.2024 АТ «СенсБанк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом в обґрунтування якого зазначило, що 14.07.2008 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір кредиту 820/1-27/21/02/8-030. Рішенням № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 припинено АТ «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до АТ «АЛЬФА-БАНК», у п.п. 1.2. вказаного рішення визначено, що правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. Відповідно до умов кредитного договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в загальному ліміті 80 000,00 доларів США. 12.08.2022 позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Відповідно до договору кредиту відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.10.2016 у справі № 643/7718/16-ц на користь АТ «Укрсоцбанк» стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором № 820/1-27/21/02/8-030 у розмірі 524414,98 грн, рішення відповідачем не виконано. У результаті не виконання рішення суду та умов договору відповідачем виникла заборгованість, розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду, яка станом на 23.02.2022 становить 376244,25 грн та складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 77972,61 грн, суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 298271,64 грн. Банк просить суд позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 820/1-27/21/02/8-030 від 14.07.2008, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішення суду, яка станом на 23.02.2022 становить 376244,25 грн, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.09.2024 позовну заяву передано за підсудністю Московському районному суду м. Харкова. 30.09.2024 вказана позовна заява надійшла до суду. Ухвалою судді від 02.10.2024 позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 14.10.2024 до суду надійшла заява про усунення недоліків та ухвалою суду того ж дня провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.11.2024 підготовче провадження закрите, справу призначено до судового розгляду. 24.12.2024 від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій остання посилається на наявність технічної помилки, допущеної під час подання позовної заяви та просить суду стягнути з відповідача заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 820/1-27/21/028-030 від 14.07.2008, яка становить 358279,27 грн та складається з: суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість - 74249,56 грн, суми заборгованості за інфляційними витратами 284029,72 грн. Ухвалою суду від 21.01.2025 заяву про зменшення позовних вимог залишено без розгляду та повернуто позивачеві. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, неодноразово подавала заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи без участі представника позивача. Представник відповідачки в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу за її відсутністю та ухвалити рішення з урахуванням наданих письмових пояснень, застосувавши наслідки пропуску строку позовної давності. У письмових поясненнях від 26.11.2024 представник відповідачки [PERSON] - адвокат Зудер`янц В.В. зазначила про необґрунтованість позовних вимог посилаючись на те, що з рішення суду вбачається, що 14.07.2008 між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений Генеральний договір про надання кредитних коштів № 820/1-27/21/02/8-030 в сумі 56500,00 доларів США, зі сплатою 14,00% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості 05.04.2018. Крім того, 26.09.2007 між банком та [PERSON] укладено договір про надання кредитних коштів № 820/1-27/21-03-7/054 в сумі 120000,00 грн зі сплатою 15,00% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості 25.08.2017. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором за відповідачем станом на 19.10.2015 існує заборгованість за договором кредиту № 820/1-27/21/02/8-030 від 14.07.2008 у розмірі 23447,37 доларів США, що становить 499375,12 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом у розмірі 19996,18 доларів США, що дорівнює 425872,62 гривень; сума заборгованості за відсотками у розмірі 2373,03 доларів США, що дорівнює 50540,16 гривень; пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 614,61 доларів США, що дорівнює 13089,69 гривень; пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 463,55 доларів США, що дорівнює 9872,64 гривень. Крім того, станом на 19.10.2015 заборгованість за договором кредиту № 820/1-27/21-03-7/054 від 26.09.2007 року складає 25039,86 грн. Відповідно, загальна сума заборгованості за двома кредитними договорами становить 524414,98 грн. Саме цю суму було стягнуто з [PERSON] на користь банку рішенням суду від 05.10.2016 у справі № 643/7718/16-ц, отже прострочена сума заборгованості за кредитним договором № 820/1-27/21/02/8-030 від 14.07.2008, яка стягнута на користь позивача рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.10.2016, становить 499375,12 грн, а не 524414,98 грн, як вказує позивач в позовній заяві. Крім того, позивачем нараховано 3% річних на всю суму заборгованості з відсотками та пенею, що є незаконним, відсотки мають бути нараховані тільки на тіло кредиту. Інфляційні витрати не підлягають нарахуванню, оскільки зобов`язання за договором кредиту визначено в доларі США, а не в гривні. Крім того вказує на те, що позивачем пропущені строки позовної давності, тому представник відповідачки, посилаючись на пролонгацію строків унаслідок карантину, просить застосувати наслідки пропуску строку позовної даності, надає власний розрахунок заборгованості 3% річних, що складають 62550,83 грн. Також представник відповідачки зазначає, що відповідачем понесено витрати на правову допомогу у вигляді гонорару в розмірі 20000,00 грн, остаточний розрахунок витрат на правничу допомогу та докази їх оплати будуть подані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі. Крім того, представником відповідачки подано письмові пояснення на заяву про зменшення позовних вимог, які суд не враховує при ухваленні рішення через залишення заяви позивача про зменшення позовних вимог без розгляду. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні правовідносини: рішенням № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 припинено АТ «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до АТ «АЛЬФА-БАНК», у п.п. 1.2. вказаного рішення визначено, що правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. 12.08.2022 позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (а.с. 11-15, 20-23, 35-38). 14.07.2008 між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено генеральний договір про надання кредитних послуг 820/1-27/21/02/8-030, згідно з умовами якого кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у наступних валютах: гривня, долар США, євро, російські рублі в межах загального ліміту, що встановлюється в базовій валюті доларах США в сумі 80000,00 доларів США з урахуванням суми фактичної заборгованості за діючим кредитним договором № 820/1-27/21-03-7/054 від 26.09.2007 на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього (а.с. 69-80). Згідно з додатковою угодою № 1 до генерального договору, кредитор надає позичальнику грошові кошти відповідно до основних положень генерального договору у формі разового кредиту в сумі 56500,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 14% річних (а.с. 83, 84, 95-96). Договорами про внесення змін № 1 та № 2 до генерального договору внесено зміни щодо порядку оплати відсотків та комісій відповідно до Тарифів та додатку № 1 до генерального договору (а.с. 88-94). На підставі вказаних договорів судом установлено, що сторонами визначено валютою зобов`язання долар США, при цьому кредитні кошти за генеральним договором № 820/1-27/21/02/8-030 від 14.07.2008 надані з урахуванням суми фактичної заборгованості за діючим на той час кредитним договором № 820/1-27/21-03-7/054 від 26.09.2007. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, в результаті чого має заборгованість перед кредитором. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.10.2016 у справі № 643/7718/16-ц на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто з [PERSON] заборгованість в сумі 524414,98 грн та судовий збір у розмірі 7866,22 грн (а.с. 101-102). Рішення суду набрало законної сили, що встановлено судом із відкритих джерел (сайту ЄДРСР) та не оспорювалось сторонами. Доказів, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 06.10.2016 виконано матеріали справи не містять, як і не містять доказів пред`явлення його для примусового виконання. Судовим рішенням установлено, що у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором за відповідачем станом на 19.10.2015 існує заборгованість за договором кредиту № 820/1-27/21/02/8-030 від 14.07.2008 у розмірі 23447,37 доларів США, що складає 499375,12 грн та за договором кредиту № 820/1-27/21-03-7/054 від 26.09.2007 у розмірі 25039,86 грн, проте стягнута за судовим рішенням сума заборгованості є єдиною (не поділеною за різними договорами), визначена у національній валюті в розмірі 524414,98 грн. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак норми цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи наведене три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором. Судом встановлено, що рішення суду від 05.10.2016 відповідачка не виконала, отже позивач має право на стягнення відповідно до ст. 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду. Доводи представника відповідача, що грошове зобов`язання визначено договором кредиту у іноземній валюті, а тому передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні витрати стягненню не підлягають, не заслуговують на увагу, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, заборгованість стягнута у гривні без визначення суми в еквіваленті до доларів США (аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 29.08.2024 у справі № 758/6263/23). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими, разом з тим такими, що підлягають частковому задоволенню щодо періоду та суми нарахованих інфляційних збитків та 3% річних, виходячи з такого: главою 19 ЦК України визначено строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Відповідно ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до положень ч.ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представником відповідачки заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності у письмових поясненнях. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 з 12.03.2020 на всій території України встановлений карантин, строк якого неодноразово продовжувався. В останнє КМУ постановою від 23.12.2022 р. № 1423 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.06.2023 року. Згідно із законом від 30.03.2020 № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020. Пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції закону №540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Відповідно до п.12 «Перехідних і прикінцевих положень» ЦК України продовжено під час карантину строки загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, ст.ст. 257, 258 цього Кодексу. Проте позивачем пред`явлено позовну заяву до суду 06.09.2024, тобто після припинення дії карантину, а тому у суду відсутні підстави для застосування п. 12 «Перехідних і прикінцевих положень» ЦК України. Разом з тим, Законом України від 15.03.2022 № 2120-розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»(зі змінами), введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та триває на час розгляду справи. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 12.03.2017 до 23.02.2019 не підлягають задоволенню, так як пред`явлені поза межами позовної давності. У межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, які б вказували на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з 12.03.2017 до 23.02.2019 включно. Натомість позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 24.02.2019 до 23.02.2022 заявлені в межах строку позовної давності та за кінцевою датою періоду узгоджуються з п. 18 «Перехідних і прикінцевих положень» ЦК України. Судом здійснено розрахунок за допомогою он-лайн калькулятора (сайт https://calculator.in.ua/web/index) за період з 24.02.2019 до 23.02.2022, згідно з яким сума збитків від інфляції (інфляційні нарахування) складає 114670,91 грн, 3% річних 47197,35 грн, а всього 161868,29 грн. Таким чином суд задовольняє позовні вимоги частково та стягує з відповідача суму заборгованості в розмірі 161868,26 грн, що становить 45,18% позовних вимог. Згідно квитанції, що знаходиться у справі, позивачем при поданні позову до суду сплачений судовий збір у розмірі 4514,94 грн. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам та стягує з відповідача 45,18% від сплаченого позивачем судового збору, що складає 2039,85 грн. Крім того, представником відповідача заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу, але до судових дебатів детального розрахунку вказаних витрат та доказів їх здійснення не подано, тому судом питання про стягнення витрат на правничу допомогу під час ухвалення рішення не розглянуто.

Outcome: partial