Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (далі- позивач) Міньковська А.В. звернулась з позовом до [PERSON] (далі- відповідач), про стягнення заборгованості за кредитним договором № 730675 від 24.03.2019 року в сумі 38242,56 грн, яка складається: сума заборгованості - 25102,00 грн., сума інфляційних втрат 10878,48 грн., суми 3% річних 2262,08 грн. та судові витрати: судовий збір в розмірі 2422,40 грн, витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.01.2019 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 730675від 20.01.2019, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000,00 грн., строком на 30 днів. 24 січня 2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 24-01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 4352368 від 22.06.2021, що укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позичальником [PERSON] . Всупереч умов індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №730675 та вимог закону, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (до зміни назви - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»). Відповідно до наведеного у позовній заяві розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 25102,00 грн., і складається з: суми основного боргу 7000,00 грн.; суми процентів 3780,00 грн.; суми прострочених процентів 0,00 грн.; суми пені 15330,00 грн., суми штрафів 400,00 грн. Між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 12.04.2018 року (надалі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») укладено Договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за Договір про надання фінансового кредиту № 730675 від 24.03.2019 за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», на час заявленого позову ТОВ «ВІН ФІНАНС», набуло права кредитора стосовно відповідача. Договір про надання фінансового кредиту № 730675 від 20.01.2019 був укладений з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Після відступлення права вимоги позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 730675 від 24.03.2019 що становить 25102,00 грн., з яких сума збитків з урахуванням 3% річних 2 262,08 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 10 878,48 грн., а разом заборгованість становить - 38242,56 грн. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим позивач який набув право вимоги, звертається до суду з цим позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явився. У разі неявки представника позивача у судове засідання, просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Враховуючи, що у справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Процесуальні дії у справі. Ямпільський районний суд Сумської області своєю ухвалою від 24.10.2024 року прийняв до свого провадження цивільну справу відкрив провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, з Ямпільського районного суду Вінницької області про направлення за підсудністю від 05 вересня 2024 року. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Як було встановлено під час розгляду справи, 24.03.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 730675, згідно з умовами якого останній отримав кредит в сумі 7000,00 грн., строком на 30 днів, договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором, зі сплатою 1,80% щоденно. Договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту підписаний шляхом накладення аналогу власноручного підпису директора Товариства, та електронним підписом [PERSON] 24.03.2019 о 10:18: 07. (а.с.10-10зв). Додаток № 1 до договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 730675 від 24.03.2019 містить графік платежів та погоджений сторонами договору (а.с.10зв.). Товариством було ідентифіковано особу за її фінансовим номером та наданими [PERSON] персональними даними, а саме: РНОКПП: [NUMBER] , документ що посвідчує особу, номер телефону: [NUMBER] , номер договору № [NUMBER] , про що свідчить Довідка про ідентифікацію, із якої вбачається, що 24.03.2019 року о 10:18:20 [PERSON] було подано та підписано електронним підписом Otp пароль - 520767, заявку, про отримання коштів у розмірі 7000,00 грн. (дата банківського переказу коштів - 24.03.2019 24.03.2019 року (а.с.17). Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 730675 укладеного 24.03.2019 заборгованість [PERSON] станом на 21.08.2019 року за відомостями ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» становить - 25102,00 грн грн. з яких: тіло кредиту - 7000,00 грн; проценти - 14742,00 грн; штрафи -3360,00 грн. Відповідачем здійснено платіж в розмірі 3213,00 грн (а.с.15). 12.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (клієнт) укладено договір факторингу № 1, згідно з умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором ( а.с.11-12). Згідно з Реєстру прав вимог №24 від 21.08.2019 року відповідач [PERSON] включений до списку боржників за порядковим номером 1517 за номером кредитного договору № 730675, загальна заборгованість становить 10780,00 на виконання Договору факторингу №1 (а.с.13-14). У позові зазначено, що 25.07.2024 загальними зборами учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийнято рішення про зміну назви на ТОВ «ВІН ФІНАНС», що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.20). Згідно з розрахунком інфляційних втрат та 3% річних, інфляційні втрати за період з вересня 05.08.2021 року по 05.08.2024 року складають 10 878,48 грн.; 3% річних за період з 05.08.2021 по 31.12.2023, 01.01.2024 року по 05.08.2024 року складають всього 2262,08 грн., сума боргу за кредитом 25102,00 (а.с.19-19зв). Мотиви та застосовані норми права. Відповідно до ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь в судовому розгляді справи. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Отже, чинне законодавство України надає можливість укладати кредитні договори у формі електронного документу з використанням електронних підписів сторонами. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Надана копія договору факторингу № 1 від 12.04.2018 містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до фактора - ТОВ «ВІН ФІНАНС» (до перейменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»). Таким чином, суд дійшов висновку, що копії договорів факторингу та реєстри прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором про споживчий кредит № 730675 від 24.03.2019у добровільному порядку в повному обсязі, натомість в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем електронним підписом, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, та позивач надав докази факту відступлення права вимоги. Враховуючи викладене, оскільки відповідач порушив зобов`язання, встановлені кредитним договором № 730675 від 24.03.2019 року, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим договором в матеріалах справи відсутні, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 25102,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача трьох процентів річних та суми інфляційних втрат, то суд приходить до наступних висновків. Зі змісту позову та матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача трьох процентів річних у розмірі 2262,08 грн. та інфляційні втрати у розмірі 10878,48 грн. за період з 05 серпня 2021 року по 05 серпня 2024 року. Згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до положень ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35). Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Відтак, нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі ч. 2 ст.625ЦК України не підлягають стягненню з відповідача з 24 лютого 2022 року по 05 серпня 2024 року. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Таким чином, за період з 05 серпня 2021 року по 23 лютого 2022 року три проценти річних складають 418,82 грн. із розрахунку сума заборгованості - 25102,00 грн, кількість днів прострочення 203 дні. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Таким чином, інфляційне збільшення за період з 05 серпня 2021 року по лютий 2022 року складає 25102,00 грн x 1.063565 - 25102,00 грн = 1595,60 грн. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, і тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1595,60 грн. інфляційних витрат та трьох процентів річних в сумі 418,82 грн, розрахованих за період з 05 серпня 2021 року по 23 лютого 2022 року. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно копії платіжної інструкції №28401077 від 16.07.2024 року позивачем було сплачено 2422,40 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем пред`явлено позов на загальну суму 38242,56 грн, і судом такий позов задоволено на суму 27116, 42 грн, що складає 70,91 % від ціни позову. Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1717,72 грн. (2422,40 грн. * 70,91 %). Щодо витрат на професійну правову допомогу, суд приходить до такого висновку. Відповідно до приписів ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги № 33 від 22 березня 2024 року, додаткова угода до договору №33 про надання правової допомоги від 22.03.2024 року, детальний опис робіт (надання послуг), виконаних АБ «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» щодо стягнення кредитної заборгованості. За умовами договору № 33 від 22.03.2024 року про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та АБ «Анастасії Міньковської», клієнт доручає, а АБ бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. В договорі №33 від 22.03.2024 року є тарифікація наданих послуг клієнту. З детального опису робіт (надання послуг, виконаних АБ склад та обсяг та види виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом становить: складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості в сумі 3500 грн., направлення позовної заяви з додатками через підсистему «Електронний суд» в сумі 1500 грн., а всього 5000 грн. Згідно з додаткової угоди до договору №33 про надання правової допомоги від 22.03.2024, АБ зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] (а.с.21-25). Як зазначено у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Звернення до суду з позовами про стягнення заборгованості за кредитним договором носить масовий характер, справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною. З цих підстав суд вважає, що послуги адвокатів за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих професійних затрат. Витрати на послуги адвоката в розмірі 5000,00 грн. за даною справою є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатами робіт. За таких обставин, дотримуючись принципів розумності, пропорційності та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача до 2000,00 грн.

Outcome: partial