Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

У квітні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , стягнути судовий збір в сумі 1 211,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за час перебування сторін в шлюбних стосунках у них [INFO] народився син [PERSON] . 16.05.2019 заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва було вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі частки заробітку (доходу) з 19.03.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Син позивачки проживає разом із нею, відповідач проживає окремо, участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги не надає. Аліменти відповідач не сплачує, у наслідок чого виникла значна заборгованість. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не дбає про нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступ до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не цікавиться станом її здоров`я. Відповідач взагалі не забезпечує дитині ані медичного догляду, ані лікування. Нажаль, відповідач не виявляє ніякої турботи про дитину, яка вже навчається у п`ятому класі школи. Дитина розчарована в своїх очікуваннях спілкування з батьком, а тому вже не бажає цього. Разом з цим, 22.02.2022 відповідач у приміщенні служби у справи дітей та молоді Голосіївської районної державної адміністрації м. Києва написав власноручно заяву, в якій не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно сина. На думку позивачки, відповідач веде асоціальний спосіб життя. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06.05.2024 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.33-35). 21.08.2024 від Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов висновок Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (орган опіки та піклування) від 18.07.2024 №100-9503 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] (а.с.67-70). 20.11.2024 від позивача та його представника надійшли додаткові докази у справі (а.с.76-78). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.11.2024 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні (а.с. 83-84). У судове засідання з`явились позивач, представники позивача та третьої особи. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у ньому, додала, що відповідач не був готовий до такої відповідальності як дитина, про що сам говорив. Відповідач не спілкується з сином, який ніколи відповідача не називав батьком, дитина відповідачу не потрібна. Коли почалась війна, позивачка з дитиною виїздили за кордон, перед цим відповідач погодився на позбавлення його батьківських прав. Батько ніколи не допомагав дитині, аліменти не сплачував, а навпаки, просив у неї грошей для себе. Їй відомо, що він має алкогольну та наркотичну залежності. Представник позивача адвокат Гладченко А.В. просила задовольнити позовну заяву з підстав, викладених у позові. Додатково пояснила, що відповідач рішення суду про стягнення аліментів не виконує, через що має борг у розмірі 273 935,12 грн. Крім того, він ніяк не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні, навчанні, лікуванні. Про небажання виконувати батьківські обов`язки свідчить і заява відповідача до служби у справах дітей та сім`ї, де він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Повідомила, що в 2021 році питання про позбавлення відповідача батьківських прав вже порушувалось. Відповідач на неодноразові виклики на засідання органу опіки та піклування не з`являвся, хоча в телефонній розмові говорив що буде присутнім. В 2021 році виходили за місцем проживання відповідача, було встановлено, що він перебував у стані сплутаної свідомості, поводився дивно. В школу, де навчається його син, він ніколи не приходив, не цікавився про успіхи дитини. Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, про що написав заяву. З 2021 року поведінка відповідача не змінилась, він так і не виконує своїх обов`язків щодо виховання сина. Представник третьої особи вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав в рамках даної справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином шляхом направлення позовної заяви та судових повісток за адресою реєстрації. Поштові відправлення повернулись до суду із відмітками «За закінченням строку зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що 23.11.2013 складено відповідний актовий запис №1875. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про народження, виданого повторно Голосіївським районним в місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 04.03.2020 (а.с.16). Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану №00034065024 від 07.12.2021, до актового запису про народження №1875 стосовно [PERSON] вносилися зміни, а саме: 23.11.2013 внесення відомостей про визнання батьківства за спільною заявою батьків про визнання батьківства, де прізвище дитини змінено з « [PERSON] » та « [PERSON] »; 04.03.2020 зміна прізвища дитини її батьками відповідно до ст. 148 Сімейного кодексу України. Підстава зміни прізвища: заява батьків про зміну прізвища малолітньої дитини №58 від 04.03.2020; актовий запис про зміну імені матері №19 від 17.02.2017, де прізвище дитини змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », прізвище матері змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.12,19). Малолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що вбачається і наданих суду витягів з реєстру Київської територіальної громади №2024/003149157 від 28.03.2024 та №2023/002664443 від 31.03.2023 (а.с.11,17). [PERSON] проживає окремо від своєї дитини за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія паспорта громадянина України серія [NUMBER] виданого Голосіївським РУ ГУ МВС України в м. Києві 22.12.2006 (а.с.14-15). Згідно інформації №02-04/372 від 09.12.2021 наданої директором ліцею №227 імені М.М. Громова міста Києва, [PERSON] , [INFO] , навчається в 2-А класі ліцею. Зі слів класного керівника [PERSON] , мати дитини [PERSON] постійно цікавиться ліцейним життям сина, його успіхами у навчанні та відвідуванням Денисом навчального закладу. Батько не відвідує школу і не цікавиться шкільним навчанням дитини (а.с.20). Як вбачається з розрахунку заборгованості від 12.11.2024 у ВП [NUMBER], на підставі виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва №752/5604/19 від 20.06.2019 відбувається стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.03.2019 і до досягнення дитиною повноліття . Загальний розмір заборгованості за період з 19.03.2019 по жовтень 2024 року включно складає 273 935,12 грн. За вказаний період жодної сплати аліментів відповідачем не здійснено (а.с.76-78). Встановлено, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Просив питання про позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Голосіївської РДА розглядати без його участі, про що 22.02.2022 написав власноручно пояснювальну на ім`я начальника Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с.23). Позивач зазначав, що відповідач коштів на утримання дитини не надає, не цікавиться життям сина. Згідно положень ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За нормою п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно положень частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України та вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно Висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (орган опіки та піклування) №100-9503 від 18.07.2024 у 2021 році [PERSON] вже зверталась з позовом до Голосіївського районного суду м. Києва щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] (справа №752/30794/21). До суду надано висновок Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.06.2022 №100-5798 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] . Висновком встановлено, зокрема, що дитина зареєстрована та проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання дитини за вказаною адресою створені належним чином. Дитина навчається у ліцеї №227 імені М.М. Громова міста Києва, батько не цікавиться шкільним життям дитини. [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів. При виїзді за місцем проживання батька дитини встановлено, що він перебував у стані сплутаної свідомості та відмовився від спілкування, 22.02.2022 на електронну адресу служби надійшли пояснення [PERSON] в яких він не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Справа була залишена без розгляду через неявку позивача. В рамках розгляду справи №752/9155/24 25.06.2024 в телефонній розмові з посадовою особою Служби [PERSON] підтвердив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно сина та обіцяв з`явитися до служби, проте не з`явився. 03.07.2024 на електронну адресу служби надійшли письмові пояснення [PERSON] від 02.07.2024 з яких вбачається, що батько не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно вказаного висновку, є доцільним [PERSON] позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 67-70). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач самоусунувся від виконання обов`язків покладених законом на батьків, не проявляє до дитини батьківської турботи, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь якої іншої участі у вихованні сина, власноруч склав заяву про те, що проти позбавлення його батьківських прав не заперечує. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки, всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, з урахуванням винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Судом не встановлено наявності будь-яких перешкод для батька у відвідуванні дитини, протягом судового розгляду справи відповідач своєї поведінки відносно дитини не змінив, суду не надано будь-яких доказів, що хоча б після звернення позивача із цим позовом до суду відповідач вчиняв реальні дії щодо намагання спілкуватись з сином та приймати участь у його вихованні. Отже, відповідач не надав суду жодного доказу з його боку щонайменшої батьківської турботи. У даній справі доведене нехтування відповідачем потребами свого сина, порушення прав дитини на належне батьківське виховання та не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо спілкування з дитиною та виховання. За вимогами частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У спростування наведеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано. За викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у порядку розподілу між сторонами судових витрат, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений нею судовий збір в дохід держави в сумі 1 211,20 грн. (а. с. 1,30).

Outcome: approved