Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований 15 жовтня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 80. Після розірвання шлюбу позивачка просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Також позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 15 жовтня 2011 року сторони зареєстрували між собою шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років відносини між позивачкою та відповідачем поступово погіршувалися. В результаті чого між ними зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів, оскільки сторони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Подружні відносини між ними припинилися більше п`яти років тому. Спільні неповнолітні діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач коштів на утримання дітей не надає, а тому позивачка вирішила звернутися до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Ухвалою судді від 13 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду письмове клопотання з проханням розглянути справу за її відсутності, наполягає на задоволенні позову. Після розірвання шлюбу позивачка просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, подав до суду письмову заяву від 17.01.2025 з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти позовних вимог не заперечує. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У ч. 2 ст. 247 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені доказами, зібраними по справі, виходячи з наступного. З дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] установлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 жовтня 2011 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області зроблено відповідний актовий запис № 80. Після укладення шлюбу прізвища подружжя: « [PERSON] », « [PERSON] ». (а. с. 6) Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] у м. Городня Городнянського району Чернігівської області, його батьками значаться: [PERSON] , [PERSON] . (а. с. 7) Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] убачається, що [PERSON] народилася [INFO] у м. Городня Городнянського району Чернігівської області, її батьками значаться: [PERSON] , [PERSON] . (а. с. 8) Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до приписів ст. 37 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб є правозгідним. Згідно із ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У статті 110 СК України закріплено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З матеріалів позовної заяви вбачається, що подружні відносини сторони припинили, і їх відновлювати позивачка не має наміру, наполягає на розлученні. Відповідач також не заперечує проти розірвання шлюбу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та інтересам їхніх неповнолітніх дітей, і це має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачкою заявлено клопотання про залишення їй прізвища « [PERSON] », а тому суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як убачається з позовної заяви, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільних з відповідачем дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Згідно із ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, зважаючи на відсутність будь-яких заперечень проти позову з боку відповідача, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10.12.2024 і, відповідно для [PERSON] до 17 січня 2030 року, для [PERSON] до 04 березня 2031 року. Статтею 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому сума судового збору в розмірі 1211,2 грн, яка сплачена позивачкою, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, що є підставою в порядку ст. 141 ЦПК України для стягнення із відповідача в дохід держави 1211,20 грн судового збору. За правилами п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved