Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 16 жовтня 2024 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області як органу опіки та піклування до [PERSON] і [PERSON] , у якій позивач просить відібрати у відповідачів малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення їх батьківських прав, а також стягнути з відповідачів аліментів на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 598 грн з кожного, щомісячно, на рахунок, який буде відкрито на дитину у Державному ощадному банку України. Позовна заява обґрунтована тим, що на обліку служби у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області перебуває [PERSON] , [INFO] , як дитина у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням батьків від належного виконання батьківських обов`язків. Батьки дитини: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , - проживають окремо від дитини. Малолітній мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з бабою і дідом - [PERSON] та [PERSON] . Зібраними позивачем даними встановлено, що батьки дитини тривалий час ухиляються від виконання батьківських обов`язків: не створюють для сина належних умов для проживання, виховання та розвитку, не піклуються про стан його здоров`я, не цікавляться його життям, навчанням, участі в утриманні та вихованні дитини не беруть. Малолітній повністю перебуває на утриманні баби та діда. Питання про доцільність відібрання у відповідачів малолітнього сина без позбавлення батьківських прав, було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Балаклійської міської ради Харківської області. Батьки на засідання комісії не з`явилися, причину неявки не повідомили. Вивчивши матеріали справи, комісія з питань захисту прав дитини Балаклійської міської ради Харківської області дійшла висновку, що відібрання у відповідачів малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Представник позивача - начальник Служби у справах дітей у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на доводи позовної заяви. Також зазначила, що відповідачі до теперішнього часу своєї поведінки не змінили, свої батьківськи обов`язки не виконують. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлялися належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, а також викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Про причини неявки суд не повідомили, відзивів не подали. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 28.10.2024 позовну заяву Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області до [PERSON] , [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів прийнято до провадження Балаклійського районного суду Харківської області, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 27.11.2024. 27.11.2024, у зв`язку із першою неявкою відповідачів, підготовче засідання було відкладено до 17.12.2024. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 17.12.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд на 23.01.2025. Разом з цим, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 23.01.2024 суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів, зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідачів у розгляді справи та відсутність у позивача заперечень проти заочного розгляду справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-10). З матеріалів справи встановлено, що останнім зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є: [ADDRESS] , фактичним місцем проживання - [ADDRESS] . Останнім відомим зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] . Малолітній [PERSON] зареєстрований і фактично проживає в [ADDRESS] . Під час обстеження умов проживання, проведених 03.10.2023, 23.11.2023 та 15.05.2024 за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що умови проживання малолітнього [PERSON] є задовільними. Дитина проживає з бабою [PERSON] , [INFO] , і дідом [PERSON] , [INFO] , у приватному трикімнатному будинку, стіни та стеля у якому побілені, на дерев`яній пофарбованій підлозі застелені килими, дерев`яні вікна оздоблені шторами. У будинку є електропостачання, газопостачання, пічне опалення. У приміщенні чисто, прибрано, є необхідні меблі та побутова техніка. Наявний запас харчування у достатній кількості. Дитина має окрему кімнату, де є ліжко, місце для навчання, необхідне шкільне приладдя, засоби гігієни. Для навчання також у дитини є мобільний телефон і планшет (а.с. 11, 12, 13). Службою у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області 01.12.2023 було проведено обстеження умов проживання [PERSON] . За результатами обстеження встановлено, що складні життєві обставини, у яких перебуває [PERSON] класифіковано як випадки середньої складності, чинниками яких є відсутність працевлаштування, умов та засобів для утримання дитини, низький виховний потенціал матері, скрутне матеріальне становище, схильність до вживання алкогольних напоїв. [PERSON] має статус внутрішньо переміщеної особи, мешкає у гуртожитку, де винаймає одну з кімнат. Кухня та зручності загального користування. Кімната обладнана речами та меблями довготривалого вжитку, запас продуктів харчування обмежений. Умов для проживання малолітньої дитини не створено. Відповідно до письмового пояснення [PERSON] від 01.12.2023 її малолітній син [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з бабою [PERSON] та дідом [PERSON] за їх спільною домовленістю, так як наразі мати не в змозі утримувати дитину через тяжке фінансове становище. [PERSON] зазначила, що підтримує зв`язок з дитиною та бабусею у телефонному режимі. Забрати дитину за місцем свого фактичного проживання не може, оскільки не має засобів для його утримання, не має можливості створити належні умови для проживання дитини (а.с. 20-21, 22-23). 01 грудня 2023 року [PERSON] було винесено офіційне попередження № 207 щодо відповідальності з дотримання прав дітей згідно із законодавством України (а.с. 25). З повідомлень Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області від 15.04.2024 та Лозівського міського центру соціальних служб Лозівської міської ради Харківської області від 22.04.2024 вбачається, що під час відвідування [PERSON] з метою з`ясування її думки щодо позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] та проведення оцінки потреб сім`ї, надання соціальної послуги супроводу, її не було вдома, на запрошення до служби у справах дітей вона не з`явилася, на телефонні дзвінки не відповідає (а.с. 24, 29). За даними довідок комунального некомерційного підприємства "Балаклійський центр первинної медико-санітарної допомоги" Балаклійської міської ради Харківської області від 12.10.2023 № 390 та від 20.08.2024 № 313 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , знаходиться під наглядом сімейного лікаря АЗПСМ с. Петрівське, проходить профілактичні огляди, щеплений за віком, проживає з бабою [PERSON] і дідом [PERSON] , які приводять дитину на огляди та профілактичні заходи до лікаря. Мати дитини [PERSON] в с. Петрівське не проживає, до сімейного лікаря не звертається, зі слів баби, до сина не приїжджає (а.с. 30, 31). З довідки-характеристики, наданої старостою Петрівського старостинського округу виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 15.11.2023 за № 03-10-07/365, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , вже не перший рік проживає у баби [PERSON] . При цьому, [PERSON] жодного разу не зустрічали під час відвідування дитини з метою обстеження умов проживання. Зі слів баби, мати дитини не цікавиться життям сина, не бере участі у його вихованні та не надає матеріальної допомоги, зловживає спиртними напоями. Під час активних бойових дій в Ізюмському районі дитина з бабою виїжджали в м. Лозова. Навесні 2023 року баба з онуком повернулися додому у с. Петрівське, мати дитини залишилася у м. Лозова (а.с. 32). Інформація, надана старостою Петрівського старостинського округу виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 20.08.2024 № 03-10-07/344, є аналогічною наданій у довідці-характеристиці від 15.11.2023. Крім того, зазначено, що, зі слів баби дитини [PERSON] , батько дитини [PERSON] проживає в РФ і вже більше 6-ти років не приїжджає, не телефонує та не цікавиться життям сина у будь-який спосіб (а.с. 33). З характеристик, наданих директором і класним керівником Петрівського ліцею Балаклійської міської ради Харківської області від 11.10.2024, вбачається, що [PERSON] , 2012 р.н., навчається у 7-му класі вказаного ліцею з першого класу, володіє матеріалом на середньому рівні, проявляє інтерес до деяких предметів, зокрема, природознавства, літератури, потребує постійного контролю. Виявляє образне та творче мислення. Має добрий загальний розвиток. Відвідує тренування з футболу, бере участь у змаганнях. Не порушує норм та правил поведінки, конфліктів з учнями та вчителями не має. Підтримує дружні відносини з однокласниками. Хлопчика виховує баба [PERSON] , яка відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. Він повністю перебуває на її утриманні. Вдома у дитини бабою створено всі необхідні житлові умови для проживання та навчання малолітнього. [PERSON] постійно підтримує постійний зв`язок з класним керівником, відвідує батьківські збори. Мати дитини - [PERSON] належного контролю за навчанням та вихованням сина не здійснює, безробітна, має алкогольну залежність, погано впливає на його поведінку та навчання. Батько дитини - [PERSON] за роки навчання [PERSON] в ліцеї взагалі не з`являвся, з сином зв`язок не підтримує (а.с. 34-35). За даними ювенальної превенції сектору превенції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області від 05.10.2023 [PERSON] , [INFO] , притягалася до адміністративної відповідальності 12.12.2023 за ч. 2 ст. 178 КУпАП, 12.05.2023 за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, 12.05.2023 за ст. 183 КУпАП, 26.10.2023 за ст. 183 КУпАП. За невиконання або неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, вчинення домашнього насильства до адміністративної відповідальності не притягалася (а.с. 36). Разом з цим, за постановами судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.11.2022 та 27.05.2024 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 37, 38). За вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.04.2024 [PERSON] , [INFO] , засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до 1-го року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України (а.с. 39). Начальником Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області за поданням служби у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області від 19.09.2024 № 1325/01-23 надано висновок про доцільність відібрання у [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, що вказане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Балаклійської міської ради Харківської області. Батьки на засідання комісії не з`явилися, про причину неявки не повідомили. Комісія дійшла висновку, що [PERSON] і [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків стосовно малолітнього [PERSON] : не створюють належних умов для проживання, виховання та розвитку дитини, не беруть участь у її вихованні, утриманні та розвитку, не піклуються про здоров`я сина, не виявляють інтересу до внутрішнього світу малолітнього. Враховуючи викладене, Балаклійська міська військова адміністрація Ізюмського району Харківської області вважає за доцільне відібрати у [PERSON] і [PERSON] малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав, оскільки це відповідатиме інтересам дитини (а.с. 40-43). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що доводиться бабою малолітньому [PERSON] , [INFO] , та виховує його разом зі своїм чоловіком [PERSON] з самого народження. Мати дитини - [PERSON] є донькою [PERSON] , вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги на його утримання не надає, життям, здоров`ям, розвитком дитини не цікавиться. Батько дитини - [PERSON] є громадянином РФ та протягом тривалого часу не проживає в Україні, з сином не спілкується, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] , яка разом із своїм чоловіком [PERSON] виховує малолітнього [PERSON] . Дитина з самого народження проживає в родині баби і діда, вони займаються його вихованням та утриманням. Мати дитини - [PERSON] проживає окремо в м. Лозова, вихованням дитини не займається. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засідання, зазначила, що вона проживає по сусідству із родиною [PERSON] . Їй відомо, що вони з самого народження виховують онука - [PERSON] , займаються його вихованням і утриманням. Батьки дитини проживають окремо, його вихованням не займаються, не піклуються про його життя та здоров`я. Мати дитини - [PERSON] проживає в м. Лозова, та майже ніколи не приїжджає в с. Петрівське відвідати сина. батько дитини - [PERSON] проживає в РФ протягом тривалого часу, вихованням свого сина не займається взагалі. На виконання вимоги ст. 171 СК України щодо врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя, та врахування її найкращих інтересів, судом за згодою та в присутності представника позивача була заслухана думка дитини. У судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив, що з самого народження він проживає з бабою [PERSON] і дідом [PERSON] . Вони займаються його вихованням та навчанням, купують йому необхідні речі, одяг, продукти харчування тощо. Мати проживає окремо від нього у м. Лозова Харківської області, його вихованням не займається, майже ніколи не відвідує, іноді телефонує. Батько взагалі не цікавиться його життям, не відвідує його, не телефонує. Норми права, які застосував суд. Частиною 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України "Про охорону дитинства" від 21 червня 2001 року, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства", далі - Закон). Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 11 Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. (ст. 12 Закону). Частиною 8 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 152 СК України передбачено забезпечення права дитини на належне батьківське виховання. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави для відібрання дитини від батьків встановлені частиною першою статті 170 СК України. Так, відповідно до п. 2-5 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що, відповідно до вимог ч. 3 статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дітей їх батьками, суд, за заявою матері може постановити рішення про повернення їй дитини. Згідно з ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статей 183 та 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мотиви суду. Позовні вимоги про відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у його батьків: [PERSON] та [PERSON] , ґрунтуються на ухиленні відповідачів від виконання своїх обов`язків з виховання дітей (ст. 170, пункт 2 частини 1 статті 164 СК України). З огляду на зміст ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, тобто у випадках, зокрема, у разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. У пункті 16 Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відібрання дитини - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Європейський суд з прав людини зазначав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України"). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Доцільно з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, а також визначити, чи виправдовуються такі заходи станом фізичного або психічного здоров`я дитини. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України). Оцінка пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Такий висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 404/9387/21, провадження № 61-13425св23. Частинами 5, 6 статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанова Верховного Суду від 26.12.2024 у справі № 561/474/24, провадження № 61-13691св24). У висновку Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області як органу опіки та піклування, від 11.10.2024 № 04-08/5726 визначено доцільним відібрання малолітнього [PERSON] у його батьків, оскільки вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не створюють належних умов для проживання, виховання та розвитку, не піклуються про здоров`я сина, не виявляють інтересу до внутрішнього світу малолітнього. Суд визнає висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав вмотивованим та таким, що містить належне, підтверджене доказами обґрунтування необхідності відібрання дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав, отже застосування такого заходу відповідає інтересам дитини. Крім того, в діях органу опіки та піклування убачається у динаміці здійснення супроводу цієї родини, надання їй допомоги в межах покладених на них функцій і завдань. За загальним правилом відібрання дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає в родині баби та діда, які піклуються про нього, забезпечують належні умови для виховання, проживання та навчання дитини, піклуються про його стан здоров`я. На підтвердження викладених у позовній заяві доводів стосовно ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків позивач надав суду акти обстеження умов проживання дитини від 03.10.2023, від 23.11.2023 та від 15.05.2024, інформацію, зібрану службою у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області за місцем реєстрації [PERSON] , довідки із закладів охорони здоров`я, характеристики з місця навчання дитини, відомості ювенальної превенції сектору превенції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, копії постанов про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, з яких вбачається, що протягом тривалого часу малолітній [PERSON] проживає в родині своїх баби і діда, перебуває на їхньому утриманні, батьки дитини самоусунулися від своїх батьківських обов`язків, не піклуються про нього, взагалі не цікавляться його життям, розвитком, навчанням, станом здоров`я. Ухвалюючи рішення про відібрання малолітньої дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, суд виходить з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт ухилення [PERSON] і [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання сина. Отже у матеріалах справи наявні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування відповідачами своїми обов`язками, що свідчить про злісне ухилення їх від виховання своєї дитини і, як наслідок, необхідність застосування такого заходу як відібрання дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав, оскільки у цьому випадку це відповідатиме найкращим інтересам дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Балаклійської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області про відібрання малолітнього [PERSON] у його батьків [PERSON] і [PERSON] без позбавлення їх батьківських права підлягають задоволенню. У зв`язку із задоволенням позовної вимоги про відібрання дитини від матері та батька без позбавлення їх батьківських прав суд,

Outcome: approved