Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28 жовтня 1989 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Охрімівської сільської ради Якимівського району Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис № 18. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ним, відсутність поваги, байдужість до життя та проблем кожного, у сторін різні погляди на сімейні відносини, ведення спільного домогосподарства. Позивач стверджує, що поступово різне відношення до життя призвело до віддалення між сторонами, та як наслідок і до повного відчуження. З 2022 року сторони проживають окремо, не пов?язані спільним побутом. На даний момент подружжя не підтримує шлюбних відносин, у кожного окреме господарство та роздільний бюджет. На думку позивача, спільне життя, примирення з відповідачем та збереження сім`ї неможливе, оскільки це буде суперечити її інтересам. Спір про поділ спільно нажитого майна відсутній. Посилаючись на зазначені обставини, враховуючи, що шлюб фактично не існує, сім`ю зберегти неможливо, позивач просить суд розірвати шлюб, який укладений між [PERSON] і [PERSON] , та який зареєстрований 28 жовтня 1989 року Виконавчим комітетом Охрімівської сільської ради Якимівського району Запорізької області, актовий запис № 18. Крім того, позивач просить суд після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.23). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином (а.с.25, 28), про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином (а.с.26, 29), про причини неявки суд не повідомила. При цьому, відповідач надіслала до суду через підсистему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Просить суд\~після розірвання\~шлюбу залишити\~їй прізвище\~« [PERSON] »(а.с.20-21). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 3 статті 105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 28 жовтня 1989 року Виконавчим комітетом Охрімівської сільської ради Якимівського району Запорізької області було зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON] , актовий запис № 18, про що Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 24 вересня 2024 року. При укладенні шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.14). У подружжя є повнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.11.1990 року, відповідний актовий запис № 594 (а.с.15). Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог, врахувавши, що сторони не бажають зберегти шлюб та сім`ю, а також не мають намірів проживати спільно, оскільки факти, які викладені у позовній заяві, свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, шлюбні стосунки сторони не підтримують, від шлюбу мають спільного повнолітнього сина, спір між сторонами щодо нажитого в шлюбі майна відсутній, приймаючи також до уваги, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, незважаючи на зусилля суду до примирення подружжя, суд дійшов висновку про те, що сім`ю зберегти не має можливості, тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. За правилами ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову до суду, а саме, у розмірі 605 грн. 60 коп., згідно квитанції про сплату від 27.09.2024 року (а.с.1). Крім того, відповідно до положень п.1) ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] залишок судових витрат у вигляді судового збору за пред`явлення позову до суду, а саме у сумі 605\~грн. 60 коп., які були понесені позивачем та документально підтверджені відповідною квитанцією про сплату судового збору від 27.09.2024 року (а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved