Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

До Калинівського районного суду Вінницької області 01 листопада 2024 року надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON] до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно із позовною заявою [PERSON] та [PERSON] просять визнати за ними право власності по частці на житловий будинок з господарськими будівлями за [ADDRESS] , загальною площею107, 4 м.кв. вартістю 264\~000,00 гривень, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] в с. Павлівка, Калинівського району Вінницької області. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] та [PERSON] зазначили, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , який постійно проживав в с. Павлівка Калинівського району Вінницької області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 12.04.2006 Калинівським відділом ДРАЦСу у Хмільницькому районі Вінницької області ЦМУМЮ (м.Київ). Спадщина, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та присадибної земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства площею 0, 64 га, що розташовані по [ADDRESS] . Спадщину [PERSON] та [PERSON] прийняли за законом, отримавши 19.09.2024 року в Калинівській державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом по частці на земельні ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, копії яких додаються. Однак, 19.09.2024 року позивачі отримали постанову державного нотаріуса Калинівського району Вінницької області Василишиної Л.В. № 707/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо зазначеного вище будинковолодіння. Так, з`ясувалося, що в свідоцтві про право особистої власності на будівлю, виданому на ім`я померлого батька [PERSON] , 25.01.1989 року виконкомом Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області на підставі рішення Калинівської районної ради народних депутатів № 108 від 31.03.1988 року, записано, що він не власник, а голова колгоспного двору. Згідно положень ст. ст. 17, 18, 19 Закону України «Про власність», який регулював відносини після припинення поняття «колгоспного двору», та частини 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вбачається, що право власності на майно , яке належало колгоспному двору, мають ті члени колгоспного двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку у цьому майні. Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів. Колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Однак станом на день припинення існування колгоспного двору ( в зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року) в будинку [ADDRESS] проживали батько позивачів та його дружина, їх мати [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується довідкою-випискою (викопіровкою) з по господарської книги Павлівської сільської ради за 1991-1995 року та довідкою № 792, виданою Павлівським старостинським округом 03.10.2024 року. Спорів щодо будинку і власності на нього між батьками позивачів не було ніколи, так як батько [PERSON] завжди вважався його повноправним власником, тому і присадибна земельна ділянка була передана в його, як власника будинку, приватну власність рішенням 15 сесії 21 скликання Павлівської сільської ради від 05.04.1994 року. Таким чином єдиним правовим способом захисту прав позивачів, як спадкоємців є звернення з цим позовом до суду. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 05.11.2024 у цій справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання на 21.11.2024 на 09:10 хв. У підготовче засідання, призначене на 21.11.2024 позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, 21.11.2024 подали до суду заяви із проханням розглядати справу без їх участі. Представник відповідача Калинівської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, про дату і час його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка від 12.11.2024 в отриманні повістки. Інформації про причини неявки відповідача до суду не надходило. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 21.11.2024 призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні в приміщенні суду на 15:30 год. 13 грудня 2024 року. Сторони в судове засідання призначене на 13.12.2024 не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином в передбаченому законом порядку. В матеріалах справи наявні заяви позивачів про розгляд справи без їх участі, представник відповідача Калинівської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, про дату і час його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка від 26.11.2024 в отриманні повістки. Інформації про причини неявки відповідача до суду не надходило. У зв`язку із чим судове засідання було відкладено на іншу дату, поновлено виклик учасників. Учасники справи в судове засідання, призначене на 21.01.2025 на 16:00, не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином в передбаченому законом порядку. На адресу суду 23.12.2024 від представника відповідача Калинівської міської ради Вінницької області Трохименка Миколи Валерійовича надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Калинівська міська рада не заперечує щодо визнання позовних вимог у повному обсязі та просить розгляд даної справи проводити без присутності представника Калинівської міської ради. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 325 ЦК України суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від прийняття - відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статей\~77,\~78,\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають\~\~встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачі є спадкоємцями за законом першої черги після смерті батька, про що свідчить їх свідоцтва про народження. Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України позивачі подали заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька в передбачений законом строк. Так, в судовому засіданні встановлено, що до Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області 12 квітня 2006 року надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини, залишеної після смерті батька [PERSON] , на підставі якої була заведена спадкова справа № 188/2006. Із такою ж заявою звернулась [PERSON] , на підставі заяви якої була заведена спадкова справа № 475/2019. Кожна із них має право на частку в спадщині, яка залишилась після смерті [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за законом, отримавши 19.09.2024 в Калинівській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом по частці на земельну ділянку площею 0, 25 гектара в межах згідно з планом, що розташована [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки: 0521686100:01:004:0004, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, [PERSON] , державним реєстратором відділу надання адміністративних послуг Калинівської міської ради Вінницької області «24» червня 2024 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2961429105216, номер запису про право власності: 55625285, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, отриманою [PERSON] , державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області «19» вересня 2024 року індексний номер 395636242. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 0500662902024, створеного за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру «08» липня 2024 року експлікація земельних угідь: всього земель - 0,2500 га, у тому числі за земельними угіддями: малоповерхова забудова 0,2298\~га, малоповерхова забудова - 0,0141 га, малоповерхова забудова - 0,0061 га. Також 19.09.2024 позивачі отримали свідоцтво про право на спадщину за законом по частці на земельну ділянку площею 0,05 гектара в межах згідно з планом, що розташована [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: 0521686100:01:004:0005, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, [PERSON] , державним реєстратором відділу надання адміністративних послуг Калинівської міської ради Вінницької області «24» червня 2024 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2961418405216, номер запису про право власності: 55625057, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, отриманою [PERSON] , державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області «19» вересня 2024 року індексний номер 395636505. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 500662882024, створеного за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру «08» липня 2024 року експлікація земельних угідь: всього земель - 0,0500 га, у тому числі за земельними угіддями: рілля - 0,0500 га. Постановою державного нотаріуса Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиної Л.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 707/02-31 від 19 вересня 2024 року, відмовлено [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями за законом щодо спадщини, яка залишилась після смерті їх батька [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами номер [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] , 1937 року народження, що на день смерті мешкав в селі Павлівка Хмільницького району Вінницької області, в зв`язку із тим, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області «25» січня 1989 року, зареєстрованого Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації „25 січня 1989 року, за реєстром № 488 в реєстровій книзі № 2, вказано, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами номер [ADDRESS] , належить колгоспному двору головою якого є [PERSON] , який помер [INFO] , отже вищевказаний будинок належить колгоспному двору, який припинив своє існування в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від «07» лютого 1991 року. Той факт, що свідоцтво про право особистої власності на будівлю, видане на ім`я [PERSON] 25.01.1989 року виконкомом Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області на підставі рішення Калинівської районної ради народних депутатів №108 від 31.03.1988 року дійсно належить колгосному двору, головою якого є [PERSON] , померлий [INFO] , підтверджується довідкою № 792 від 03.10.2024 виданою Павлівським старостинським округом. Частиною першою статті 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392\~ЦК України). Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до статті 67\~Закону України\~«Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (Постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, Постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої\~статті 16 ЦК України). Зі змісту пункту 1 частини другої\~статті 16 ЦК України\~вбачається, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20, Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20). Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім (Постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22). Згідно із положеннями ст. ст. 13\~та\~89\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше\~\~як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що у позивачів існують реальні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому їх право підлягає захисту судом. Беручи до\~уваги,\~що відповідач\~позов визнає,\~не заперечує\~проти визнання\~за позивачами\~права власності\~в порядку\~спадкування за\~законом,\~тому,\~відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~82\~ЦПК України\~обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved