Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна, у якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку, загальна площа якого 84,6 м2, житлова площа 49,6 м2, зі службовими та господарськими будівлями [ADDRESS] . Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 16.03.2002 він перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 05.03.2024. В період шлюбу 27.12.2003 за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] було придбано житловий будинок зі службовими та господарськими будівлями [ADDRESS] , вартість якого на час придбання становила 22397,00 грн, а на даний час вартість будинку визначити неможливо через перешкоди в оцінці з боку відповідачки. Зазначений будинок був оформлений на ім`я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Богодухівською державною нотаріальною конторою Харківської області від 27.12.2003. Позивач стверджує, що вказаний житловий будинок зі службовими та господарськими будівлями є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В період перебування у шлюбі та після його розірвання позивач продовжує проживати у спірному домоволодінні, але відповідачка почала чинити перешкоди у користуванні спільним майном та не дає позивачу можливості виділити його 1/2 частку у позасудовому порядку. У зв`язку з чим [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про поділ спільного майна. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 14.05.2024 вказану позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання. 31.05.2024 через канцелярію суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , її особистою приватною власністю. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 10.06.2024 вказану зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, залишено без руху. Надано позивачці за зустрічним позовом (відповідачці за первісним позовом) строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви. 12.06.2024 відповідачкою за первісним позовом було подано зустрічну уточнену позовну заяву, в якій вона просить визнати житловий будинок (загальною площею 84,6 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м.) з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] . В обґрунтування зустрічної позовної заяви відповідачка зазначила, що вказаний будинок придбано за рахунок продажу її матір`ю [PERSON] трикімнатної квартири у м. Харкові, тобто, за особисті кошти відповідачки, які не є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи викладене, сам по собі факт придбання вказаного будинку в період перебування у шлюбі не є безумовною підставою для надання цьому будинку статусу спільної сумісної власності подружжя. Так, 23.12.2003 її матір [PERSON] продала належну їй трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , і 27.12.2003 [PERSON] за рахунок коштів від продажу вказаної квартири придбала спірний будинок за договором купівлі-продажу, посвідченим Богодухівською державною нотаріальною конторою Харківської області. 29.12.2003 право власності на спірний будинок було зареєстроване КП «Богодухівське БТІ» за реєстраційним номером 4122557 номер запису 2416 у книзі 27. За час шлюбу з 2002 по 2023 рік загальна та житлова площа будинку не змінювались. Зазначила, що на час придбання спірного будинку вони з [PERSON] перебували у шлюбі 1 рік 9 місяців. [PERSON] в період з березня 2002 року по грудень 2003 року не працювала, з травня 2002 року здійснювала догляд за новонародженою дитиною. [PERSON] в період з березня 2002 року по грудень 2003 року доходів не отримував. Подружжя матеріально підтримувала матір [PERSON] , яка вирішила замість трикімнатної квартири придбати собі житло меншої площі, а на різницю придбати доньці будинок, оскільки подружжя не мало коштів для придбання житла. Кошти, виручені від продажу квартири [PERSON] , були використані [PERSON] в інтересах сім`ї, але є її особистими коштами, а не спільною сумісною власністю подружжя. Поданий [PERSON] позов не містить будь-якого обґрунтування наявності у подружжя спільних коштів для придбання спірного будинку. Враховуючи придбання майна хоч і в період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом права спільної сумісної власності. Спірний будинок був набутий до 01.01.2004 в результаті правочину купівлі-продажу за рахунок коштів, наданих [PERSON] її матір`ю, а не створений спільними зусиллями [PERSON] та [PERSON] , а тому остання є єдиною власницею будівлі. [PERSON] ніколи не був зареєстрований у спірному будинку і має зареєстроване місце проживання за іншою адресою. Згідно зі звітом про оцінку майна, виконаним ТОВ «Оціночна компанія Реал Естейт Сіті» станом на 29.05.2024 вартість спірного будинку складає 480500 грн.. Ухвалою суду від 05.08.2024 вказаний зустрічний позов було прийнято до розгляду, об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 21.08.2024 представником позивача за первісним позовом - [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому представник позивача (за первісним позовом) пояснив, що на початку сімейного життя подружжя [PERSON] дійсно не мало ні достатку, ні власного житла, і все майно набувалося спільними зусиллями. Після реєстрації шлюбу вони спільно проживали у батька [PERSON] з 2001 року по листопад 2002 року в с. Хрущова Микитівка. З листопада 2002 року вони переїхали в м. Харків до тещі, де прожили до листопада 2003 року, але через постійні сварки з останньою вони були змушені переїхати до бабусі дружини в с. Кручик Богодухівського району, і в цей час почали спільно шукати недорогий будинок для себе. Твердження [PERSON] про те, що позивач не мав роботи, не відповідають дійсності. Під час проживання у м. Харкові [PERSON] неофіційно працював на СТО, а у весняний та осінній період, маючи у власності трактор ЮМЗ 6-КЛ, працював по Богодухівському району на сільгоспроботах і отримував за сезон дохід не менше як 1000 доларів США. Таким чином, на час придбання будинку у сім`ї були власні кошти, і частину в розмірі 800 доларів США позивач позичив у свого дядька [PERSON] , який на той час працював головою ПСП ім. Тімірязєва у Богодухівському районі. Частину коштів дійсно надала мати відповідачки, однак, твердження про те, що спірний будинок був придбаний виключно за її кошти не відповідає дійсності. Вказав, що спірний будинок на час придбання перебував у занехаяному стані, у зв`язку з чим деякий час подружжя не могло у ньому проживати і продовжувало жити у с. Кручик, в цей час разом проводили ремонтні роботи. Всі комунікації, у т.ч. газифікація та встановлення опалювального приладдя, та внутрішній ремонт були зроблені подружжям «з нуля». У 2008 році [PERSON] продав свій трактор за 7000 доларів США і подружжя позбавилось боргів, кошти були вкладені також у господарство та навчання дітей. У 2019 році на території домоволодіння був побудований капітальний гараж. Зазначив, що доданий до зустрічної позовної заяви договір купівлі-продажу квартири не містить відомостей про те, що відповідачка (за первісним позовом) отримувала гроші на придбання домоволодіння і тим паче в особисту власність. До справи не долучено розрахункових документів, з яких вбачалося б що [PERSON] придбано спірний будинок за кошти, виручені від продажу квартири. Позивач не заперечує, що близько третини коштів на придбання будинку їм дала теща, однак, ці кошти були використані в інтересах сім`ї, і [PERSON] не заявляла, що діє лише у власних інтересах та за власні кошти. Отримуючи кошти з різних джерел, [PERSON] , [PERSON] та діти з початку купівлі будинку діяли разом, а саме робили ремонт, добудову, вели спільне господарство. Загалом отримавши кошти від родичів та вкладаючи їх у спільний побут, позивач вважає ці кошти теж спільними. Таким чином, твердження [PERSON] про належність їй особисто домоволодіння по [ADDRESS] , є безпідставним, а презумпція спільності права власності подружжя на придбане під час шлюбу майно, за якою частки подружжя є рівними, відповідачкою не спростована. Ухвалою суду від 20.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача за первісним позовом адвокат Тризна Є.М. у судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримав з підстав, викладених в останньому, просив їх задовольнити з підстав, викладених у первісній позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову відмовити, з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Представник відповідача за первісним позовом адвокат Голован Я.А. у судовому засіданні підтримав вимоги зустрічного позову, просив їх задовольнити, у задоволенні первісного позову відмовити. 06.11.2024 представником відповідача було подано письмові пояснення з питань, які виникли в судовому засіданні. Представник відповідача зазначив, що на момент придбання спірного будинку (27.12.2003) разом з подружжям [PERSON] проживали діти відповідачки від першого шлюбу : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а [INFO] у них народилася спільна донька [PERSON] . З серпня 2006 року з ними також проживала донька позивача від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . До укладення шлюбу у березні 2002 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з листопада 2001 року. Відповідачка [PERSON] до шлюбу та в період шлюбу постійно працювала бухгалтером, а з 31.10.2001 була звільнена з ТОВ «Агроекспорт Молоко» за власним бажанням (для догляду за дитиною до 14 років). З листопада 2001 року по листопад 2002 року сторони спору спільно проживали з батьком [PERSON] у с. Хрущова Микитівка Богодухівського району Харківської області, позивач не мав постійного доходу, перебивався тимчасовими заробітками. Доходів, достатніх для утримання сім`ї, сторони не мали та вирішили переїхати до м. Харків з метою пошуку роботи, проживали у квартирі матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не зміг знайти постійного місця роботи в м. Харкові, що стало причиною конфліктів з тещею, яка фактично утримувала сім`ю старшої доньки. У зв`язку з продажем квартири за адресою: [ADDRESS] сторони спору з дітьми повернулись проживати до Богодухівського району Харківської області і до квітня 2004 року проживали у с. Кручик в будинку, що належав родині [PERSON] .. Кошти, які заробляла [PERSON] протягом шлюбу, вистачало лише на утримання родини та дітей обох з подружжя від попередніх шлюбів. У спірному будинку з 2003 року навіть шпалери не були переклеєні за весь час проживання у ньому. [PERSON] , якщо і мав доходи від підробітків після придбання спірного будинку, то витрачав їх не в інтересах сім`ї. У листопаді 2003 року мати [PERSON] вирішила продати належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] , виручивши від її продажу 15000 доларів США. 26.12.2003 мати [PERSON] придбала квартиру у с. Пісочин за 10000 доларів США. 29.12.2003 [PERSON] придбала спірний будинок за адресою: [ADDRESS] , сплативши за нього 3000 доларів США. Третя частина коштів від продажу власної квартири матір`ю [PERSON] становила 5000 доларів США і була подарована [PERSON] без будь-яких умов щодо їх повернення в майбутньому. Будинок був придбаний саме в м. Богодухові, оскільки [PERSON] тривалий час проживала та працювала в Богодухівському районі, тому розраховувала на отримання роботи по спеціальності за місцем проживання. На час придбання спірний будинок перебував у занедбаному стані, потребував газифікації (підключення до вже існуючої мережі), на приведення будинку до ладу [PERSON] витратила отримані від матері кошти, що залишились після придбання будинку в сумі 2000 доларів США. У квітні 2004 року (через 4 місяці після придбання) сторони спору в`їхали разом з дітьми до спірного будинку. В період облаштування спірного будинку сторони проживали в с. Кручик в будинку, що належить родині [PERSON] , в якому вона проживала до шлюбу з [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), пояснення представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб 16.03.2002, який було розірвано рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 05.03.2024 (а.с.8, 12, 14). [PERSON] з 13.01.1998 зареєстрований у с. Хрущова Микитівка Богодухівського району Харківської області (а.с.7, 8). [PERSON] з 08.04.2000 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 21.06.2006 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). 27.12.2003 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Продавці) та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] , зі службовими приміщеннями. Продаж вчинено за 2000 грн., які Продавці отримали від Покупця до підписання договору; вартість будинку 22397 грн.. Договір посвідчено державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1-3235 (а.с.39). 29.12.2023 право власності на вказаний будинок було зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на майно, виданим КП «Богодухівське бюро технічної інвентаризації» № 2466355 від 29.12.2003, номер запису 2416 в книзі 27 (а.с.40). Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 26.12.2003, загальна площа будинку 84,6 кв.м., житлова 49, 6 кв.м., при будинку наявні службові будівлі та споруди: сарай, 1970 року побудови, вбиральня, 1980 року побудови, погріб, 1965 року побудови, літній душ, 1982 року побудови, ворота, паркан, колонка. Останнім власником у технічному паспорті вказана [PERSON] (а.с.36-38). Згідно зі звітом про оцінку майна житлового будинку по [ADDRESS] , виконаним оцінювачем ТОВ «Оціночна компанія Реал Естейт Сіті», вартість об`єкту оцінки (загальна площа 84,6 кв.м., житлова площа 49,6 кв.м.), станом на 29.05.2024 становить 480500 грн. (а.с.31-32). Крім того, матеріалами справи підтверджено, що 20.12.2003 між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав трикімнатну квартиру за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 64,1 кв.м., продаж здійснено за 14493 грн., які [PERSON] отримала до підпису договору. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кухар Н.М. (а.с.35). Згідно з трудовою книжкою [PERSON] , остання в період з 01.05.2000 по 31.10.2001 працювала бухгалтером у ТОВ «Агроекспорт молоко», з 31.10.2001 звільнена за ст.38 КЗпП України у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною віком до 14 років. З 16.08.2004 по 18.05.2006 працювала у Крисинській сільській раді спеціалістом з бухгалтерського обліку, звільнена з 18.05.2006. Відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5) щодо [PERSON] охоплюють період з 01.01.2004 та за вказаний період дублюють дані трудової книжки. Відомості про працевлаштування та дохід [PERSON] , в тому числі станом на дату придбання спірного будинку 27.12.2003, - в матеріалах справи відсутні. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України (далі - СК України), зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Отже, враховуючи зазначені правові норми, порядок набуття спільного майна та його правовий режим повинен визначатися за нормами КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна (27.12.2003). Статтею 22 КпШС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до вимог ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Згідно з частиною першою статті 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Аналогічні положення закріплені в статтях 60,70 СК України, статті 368 ЦК України. Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17. У пункті 9 постанови від 12.06.1998 № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (чинному на дату виникнення спірних правовідносин) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Виходячи із аналізу зазначених норм, судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Крім того, якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС). За твердженням відповідачки (позивачки за зустрічним позовом) спірний будинок був придбаний виключно за кошти, які подарувала їй її мати [PERSON] , і які були виручені останньою від продажу трикімнатної квартири по [ADDRESS] . В силу\~ч.\~3\~ст.\~2,\~ч.\~1\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін та диспозитивності. За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Як встановлено статтею 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні підтверджені відомості про отримання будь-якого доходу кожною зі сторін у справі станом на дату придбання спірного будинку (27.12.2003). Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідачка не працювала і доходу не отримувала, звільнившись 31.10.2001 та будучи вагітною, а потім перебуваючи в декретній відпустці з дитиною, яка народилась у травні 2002 року. Докази працевлаштування позивача (за первісним позовом) у спірний період та отримання ним доходу в матеріалах справи відсутні. Матеріалами справи підтверджено, що спірний будинок було придбано 27.12.2003, згідно з договором купівлі-продажу вартість будинку становила 22397 грн., а продаж вчинено за 2000 грн. За тиждень до цього, 20.12.2023 матір [PERSON] [PERSON] продала належну їй трикімнатну квартиру по [ADDRESS] , вартість продажу згідно з договором становила 14493 грн., загальна вартість квартири згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.10.2003, виданого КП «Харківське міське БТІ», становила 14493 грн. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що має трьох дітей, старшою дитиною є [PERSON] .. У грудні 2002 року подружжя [PERSON] з усіма своїми дітьми (двома дітьми [PERSON] від першого шлюбу та спільною дитиною) приїхали жити до неї у трикімнатну квартиру [ADDRESS] . [PERSON] офіційно не працював, отримував лише тимчасові заробітки. Для того, щоб забезпечити доньці окреме житло, вона у грудні 2003 року продала трикімнатну квартиру в м. Харкові за вищевказаною адресою, виручені гроші поділила на 3 частки, виходячи з кількості дітей, 1/3 (одну третю) віддала старшій доньці [PERSON] , на 2/3, що залишились, вона придбала трикімнатну квартиру в смт Пісочин Харківської області. Таким чином, виходячи зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 20.12.2023 та договору купівлі-продажу будинку від 27.12.2003, 1/3 (одна третя) від вартості продажу квартири (4831 грн.) перевищувала вартість купівлі будинку (2000 грн.). Як пояснювала свідок у судовому засіданні та як зазначено у письмових поясненнях представника відповідачки (за первісним позовом), вартість квартири по [ADDRESS] фактично становила 15000 доларів США, 5000 доларів [PERSON] подарувала доньці [PERSON] , за 3000 доларів фактично був придбаний спірний будинок, 2000 доларів було витрачено на його благоустрій. Доказів на спростування таких висновків (документів щодо дійсної вартості будинку і квартири станом на момент їх придбання тощо) до матеріалів справи не надано. Договір купівлі-продажу будинку від 27.12.2003 не був визнаний недійсним, ціна продажу, за який його було придбано, ніким під сумнів не поставлена. При цьому, позивачем не надано суду жодних доказів отримання ним будь-яких коштів, які б могли бути внесені ним в рахунок придбання спірного будинку. Отже, оскільки ані позивач, ані відповідачка за первісним позовом не мали самостійного доходу на момент купівлі будинку (доказів протилежного суду не надано), натомість, матеріалами справи підтверджено факт продажу матір`ю позивачки власної квартири за тиждень до придбання спірного будинку, враховуючи, що факт передачі [PERSON] своїй доньці коштів для придбання спірного будинку [PERSON] не заперечувався (без зазначення конкретної суми), слід дійти висновку, що спірний будинок був придбаний за кошти, подаровані [PERSON] її доньці [PERSON] .. Жодних інших підтверджених джерел доходу для придбання спірного будинку позивачем за первісним позовом не наведено. Показання свідка [PERSON] не підтверджують придбання спірного будинку на спільні кошти подружжя [PERSON] , та не спростовують факту придбання його на кошти, подаровані матір`ю [PERSON] своїй доньці, оскільки цей свідок чітко зазначив, що не знає, за чиї кошти був придбаний спірний будинок. Пояснив, що познайомився з подружжям [PERSON] уже після того, як було придбано спірний будинок (у 2005-2006 роках, коли працював разом із [PERSON] у СПТУ-51, наразі це Богодухівський аграрний ліцей), і в подробиці придбання цього будинку не вдавався. Свідок лише підтвердив, що у подружжя були борги, періодично [PERSON] позичав у нього кошти, потім віддавав, а також те, що вже після купівлі будинку [PERSON] продав свій трактор, і після цього подружжя позбавилось боргів. З огляду на викладене вище правове регулювання, правові висновки ВС та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, які обґрунтовуються поданими сторонами доказами, суд приходить до висновку, що у даному випадку будинок по [ADDRESS] , про поділ якого порушено питання у справі, хоча і набутий [PERSON] в період шлюбу з позивачем за первісним позовом [PERSON] , однак є її особистою власністю, на яку не поширюється правовий режим спільного сумісного майна подружжя, адже її отримано відповідачкою (позивачкою за зустрічним позовом) за особисті кошти, подаровані матір`ю та виручені останньої від продажу власної квартири. Отже,\~позовні вимоги\~ [PERSON] \~про визнання\~будинку [ADDRESS] її особистою приватною власністю підлягають задоволенню, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] про поділ спільного майна подружжя слід відмовити з підстав, наведених вище. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., з огляду на неможливість встановити точну вартість спірного майна (ціну позову) на дату звернення з позовом до суду, з наступним стягненням недоплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Відповідачкою (позивачкою за зустрічним позовом) [PERSON] було сплачено судовий збір при подачі зустрічного позову в розмірі 4805,00 грн., виходячи з вартості спірного будинку, визначеної у звіті про оцінку майна від 29.05.2024, виконаною ТОВ «Оціночна компанія Реал Естейт Сіті». Оскільки зустрічні позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з позивача за первісним позовом [PERSON] слід стягнути на користь відповідачки (позивачки за зустрічним позовом) [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 4805,00 грн. та стягнути з [PERSON] на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 3593,80 грн.

Outcome: approved