Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

У вересні 2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього на її користь аліментів на утримання дітей: неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення із дня пред`явлення позовної заяви і до осягнення дитиною повноліття; малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, а також на її утримання, як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю, в сумі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позовної заяви і на весь час проживання та опікування дитиною-інвалідом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем, сторони по справі продовжили проживати однією сімєю, як чоловік та дружина. Відповідач не піклується про дітей та не надає коштів на їх проживання. Неповнолітній син сторін по справі [PERSON] має статус дитини з інвалідністю з дитинства та потребує постійного лікування, своєчасного оздоровлення та належного харчування. Відповідач має у приватній власності будинок, вантажний автомобіль, земельний пай, а тому має можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій формі без погіршення свого матеріального стану. Враховуючи, що дитині має бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який не може бути меншим, ніж прожитковий мінімум, та який позивач не зможе забезпечити одна з огляду на отримувані нею доходи у вигляді державних соціальних допомог на догляд за дитиною з інвалідністю та при народженні дитини, позивач вважає наявними підстави для сплати відповідачем аліментів на утримання дітей у зазначених нею розмірах, чим забезпечуватиметься їх рівність, як батьків, при несенні обовязку з утримання дітей. Крім того, будучи законним представником дитини з інвалідністю, позивач вважає наявними підстави для стягнення з відповідача аліментів на її утримання, як матері, з якою проживає дитина-інвалід згідно зі ст.88 СК України. В судовому засіданні по розгляду справи по суті позивач підтримала позов та прохала суд задоволити його з підстав, викладених в позовній заяві. Одночасно з цим зазначила, про те, що з 31 серпня 2024 року вони з відповідачем [PERSON] перестали проживати разом у звязку з чим виникла необхідність у стягненні з нього аліментів. На даний час, враховуючи розмір отримуваної відповідачем пенсії, вважає за можливе стягнути з нього аліменти на утримання сина та дочки по 3000,00 грн. на кожну дитину та на її утримання, як матері, з якою проживає дитина-інвалід, в сумі 1000,00 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей та позивача у визначеному в позовній заяві розмірі заперечив. Зазначив, що отримує пенсію по інвалідності в сумі 12 тис. грн. щомісячно. Доходів від належної йому на праві власності земельної ділянки він не має, оскільки обробляє її самостійно. Інші доходи в нього відсутні. З отримуваної ним пенсії частина грошових коштів витрачається ним для придбання ліків та проходження лікування. Останній рік у звязку із хворобою сина він не лікувався, а тому має намір пройти курс лікування у військовому госпіталі в цьому році. Крім того, він в добровільному порядку надавав позивачу грошові кошти на утримання дітей. З огляду на отримуваний ним дохід та стан здоровя прохав суд визначити розмір аліментів, які він зможе сплачувати, в загальній сумі 6 тис. грн. щомісячно, з яких: 3 тис. грн. на утримання сина, 2 тис. грн. на утримання дочки та 1 тис. грн. на утримання позивача. Заслухавши пояснення сторін, безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2010 року шлюб між сторонами по справі було розірвано (а.с.11). Сторони по справі є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.9, 10). Адресою місця проживання дітей згідно з витягами з реєстру Устинівської територіальної громади є [ADDRESS] (а.с.54, 55). Позивач по справі є законним представником неповнолітнього сина [PERSON] , як дитини з інвалідністю, що підтверджується копією посвідчення серія [NUMBER] (а.с.35). \~ \~ \~ \~Відповідно до медичного висновку №4 від 27 березня 2024 року, дійсного до 05 квітня 2026 року, неповнолітній син сторін по справі [PERSON] має захворювання (патологічний стан), який відповідає розділу ХVІІІ пункту 2 підпункту 2.9 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років (а.с.12). \~ \~ \~ \~Випискою із медичною карти стаціонарного хворого (гематологічне відділення) №13101 підтверджена наявність у неповнолітнього сина сторін [PERSON] захворювання, у зв`язку з яким він проходив лікування в Кіровоградській дитячій обласній лікарні. Рекомендовано домашній режим. За місцем проживання вирішити питання про навчання на дому на період 2024/2025 навчальні роки, спостереження педіатра та гематолога ендокринолога (а.с.33-34). Згідно з довідкою №462 від 05 вересня 2024 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Кропивницької районної державної адміністрації, позивач по справі є отримувачем щомісячної одноразової допомоги при народженні однієї дитини в розмірі 860,00 грн. щомісячно. Загальний розмір отриманої допомоги за шість місяців (з березня по серпень 2024 року) складає 5160,00 грн. (а.с.13). Судом по справі також встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в Устинівському відділенні з питань призначення та виплати державних соціальних допомог Управління соціального захисту населення Кропивницької райдержадміністрації як особа, якій призначено допомогу на догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років. Загальна сума доходу за період з 01 березня по 31 серпня 2024 року становить 16672 грн. 94 коп.. Розмір щомісячної допомоги з квітня 2024 року становить 3250 грн. 00 коп. (а.с.14). Згідно інформації, наявної в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 05 вересня 2024 року, за період з 1 кварталу 2023 року по 2 квартал 2024 року позивачем [PERSON] отримувався дохід у виді: соціальних виплат в сумі 860 грн.00 коп. щомісячно; допомоги від благодійної організації «МБФ «Янгол життя» на лікування та медичне обслуговування в загальному розмірі 72694 грн. 80 коп. та допомоги від МБФ «Центр соціальних проектів майбутнього» на лікування та медичне обслуговування в сумі 13136 грн. 00 коп. (а.с.15-16). Відповідач по справі [PERSON] у зв`язку із наявністю в нього захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, є особою з інвалідністю 2 групи безтерміново (а.с.43, 44). Згідно з висновком про умови та характер праці, зазначеним в довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (серія 12 ААВ №197327), відповідачу по справі протипоказані значні та помірні фізичні та психоемоційні навантаження, тривала хода, роботи на висоті з механізмами , що рухаються (а.с.43). Як вбачається із довідки №49/2599 військово-лікарської комісії від 23 жовтня 2024 року, відповідач по справі [PERSON] має підтверджений діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. атеросклеротичного та гіпертонічного генезу у вигляді цефалгії, церебростенії (а.с.61). Згідно з довідкою про доходи №7946519203295921, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області 16 січня 2025 року, відповідач [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, розмір якої за період з 01 січня 2023 року по лютий 2024 року складав по 10988,25 грн. щомісячно, а з березня 2024 року по січень 2025 року - по 12396,00 грн. щомісячно, всього на загальну суму 290191,50 грн. (а.с.42). Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку загальною площею 73,6 кв.м. з прибудовами, що розташований по [ADDRESS] , та оціночна вартість якого згідно договору купівлі-продажу від 27 грудня 2023 року становить 783324,50 грн. (а.с.58). Відповідач [PERSON] також є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,808 га з кадастровим номером: 3525888300:02:000:0251 та спеціалізованого вантажного самоскида марки «ЗИЛ-ММЗ», реєстраційний номер: [NUMBER] (а.с.59, 60, 62). 08 грудня 2024 року та 23 грудня 2024 року відповідачем на рахунок позивача було здійснено переказ грошових коштів в сумі 6000,00 грн. та 2000,00 грн. відповідно, що було безпосередньо підтверджено сторонами під час надання ними пояснень в ході судового розгляду справи (а.с.38, 39). Виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також доказам, якими вони підтверджуються, з урахуванням засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Положеннями ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. \~ \~ \~ \~На дату розгляду судом справи по суті наявності між сторонами домовленості щодо способу утримання їх спільних дітей, за відсутності наданих ними відповідних письмових заяв з цього приводу, судом не встановлено. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звернення позивача по справі [PERSON] , як матері двох дітей, з якими вона проживає, до суду з позовом до відповідача [PERSON] , як батька цих дітей, про стягнення з нього аліментів на їх утримання, здійснено у спосіб, передбачений законом, а тому порушене право дітей на матеріальне утримання з боку батька підлягає судовому захисту. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). У разі визначення судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше (ч.2 ст.184 СК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. \~ \~ \~ \~За змістом ст.ст.3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, ким вони здійснюються, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.\~ Відповідно до ч.1 с.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач по справі, будучи особою з інвалідністю другої групи, щомісячно отримує дохід в розмірі 12396,00 грн., має у власності житловий будинок, земельну ділянку та вантажний автомобіль. Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності тяжкого стану здоров`я, обумовленого інвалідністю та потребою у звязку з цим у тривалому та вартісному лікуванні, наявності аліментних та (або) грошових зобов`язань перед іншими особами, а також інших обставин, які б унеможливлювали чи істотно впливали на виконання ним обов`язку щодо утримання своїх рідних дітей, відповідачем суду надано не було. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років визначений в розрахунку 2563,00 грн. на місяць, для дітей віком від 6 до 18 років - 3196,00 грн. на місяць. Згідно зі ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для дітей віком від 6 до 18 років. Судом враховується, що позивач [PERSON] , як законний представник неповнолітнього сина сторін по справі [PERSON] , щомісячно отримує призначену йому відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» державну соціальну допомогу в розмірі 3250,70 грн., що перевищує прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років (3196,00 грн.), встановлений ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік». Відповідно до ст.1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначену законодавством, встановлено інвалідність. Отже, наявність у неповнолітнього сина сторін по справі інвалідності обумовлює необхідність підвищеного рівня його матеріального забезпечення, внаслідок наявного в нього стійкого захворювання та повязаних з цим особливими потребами. За встановлених судом обставин в їх сукупності, виходячи із достатності доходу відповідача по справі, як платника аліментів, та стану здоров`я його неповнолітнього сина, суд приходить до висновку про наявність у відповідача [PERSON] можливості сплачувати на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі по 3500,00 грн. щомісячно. Судом також встановлено, що у зв`язку із народженням дочки [PERSON] позивач щомісячно отримує державну допомогу при її народженні в сумі по 860,00 грн.. З огляду на викладене, враховуючи законодавчо передбачений обовязок кожного з батьків брати участь в матеріальному забезпеченні дитини, визначення судом розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на утримання його малолітньої дочки [PERSON] в сумі 2500,00 щомісячно, що разом із сумою отримуваної позивачем державної допомоги, становитиме 3360,00 грн., забезпечить, на думку суду, нормальну життєдіяльність малолітньої [PERSON] , виходячи із визначеного законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі №320/4186/18, стандарт доказування є важливим елементом загального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, судом не приймаються до уваги при вирішенні спору, як підстави для визначення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] в сумі 5000,00 грн. наведені [PERSON] у поданій до суду позовній заяві обставини потреби сина в постійному лікуванні та своєчасному проходженні оздоровлення, оскільки позивач не довела належними, достовірними та достатніми в своїй сукупності доказами наявності цих обставин (виписка із медичної карти підтверджує проходження [PERSON] лікування з 23 лютого по 03 березня 2024 року та його перебування у стаціонарі медичного закладу з 11 по 14 грудня 2024 року і не містить будь-яких рекомендацій лікаря щодо проходження ним оздоровчих процедур), а також жодним чином не обгрунтувала наявності об`єктивних умов, які обумовлюють необхідність визначення судом розміру аліментів саме в такому розмірі, як достатньому для забезпечення належного рівня життя та розвитку неповнолітнього сина сторін по справі. Також зі змісту доданих до позовної заяви відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору, вбачається, що за період часу з січня 2024 року по червень 2024 року позивач [PERSON] отримала від благодійних організацій допомогу на лікування та медичне обслуговування члена сімї в загальному розмірі 85830,80 грн.. Отже, саме лише посилання позивача на наявність у неповнолітнього сина [PERSON] захворювання та групи інвалідності без надання суду доказів на підтвердження понесених нею у зв`язку з цим витрат, не є достатньою підставою для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у сумі 5000,00 грн.. При цьому у разі здійснення витрат, повязаних із інвалідністю неповнолітнього сина, що потребує тривалого лікування, позивач, за доведеності існування цих витрат як реальних та таких, що потребують значних грошових коштів, не позбавлена можливості звернутись до суду з позовом до відповідача про його участь у додаткових витратах на дитину згідно ст.185 СК України. З огляду на викладене, за встановлених дійсних обставин справи в їх сукупності, приймаючи до уваги засади добросовісності та розумності регулювання сімейних відносин, враховуючи: 1) заяву позивача [PERSON] про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі та надані відповідачем [PERSON] в судовому засіданні пояснення щодо розміру аліментів, які він має змогу сплачувати позивачу; 2) наявність у неповнолітнього сина сторін по справі [PERSON] статусу дитини з інвалідністю, що свідчить про його підвищену потребу за станом здоровя у постійному матеріальному забезпеченні з боку обох батьків; 3) визначений законодавчо принцип рівності обовязків (участі) обох батьків в матеріальному забезпеченні дітей; 4) стан здоровя та розмір отриманого відповідачем [PERSON] доходу у формі пенсії по інвалідності, а також належність йому на праві власності нерухомого та рухомого майна (житлового будинку, земельної ділянки та вантажного автомобіля); 5) недоведеності понесення позивачем [PERSON] значних витрат, повязаних із лікуванням та оздоровленням неповнолітнього сина, які б неможливо було покрити за рахунок аліментів, визначених в розмірі меншому, ніж було зазначено нею у поданій до суду заяві, суд приходить до висновку про спроможність відповідача брати участь в матеріальному забезпеченні двох його дітей шляхом сплати ним аліментів на їх утримання в загальному розмірі по 6000,00 грн. щомісячно, з яких: 3500,00 грн. - на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , як дитини з інвалідністю, та 2500,00 грн. - на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Розмір аліментів, визначений судом в таких твердих грошових сумах, на переконання суду, відповідатиме інтересам дітей та забезпечить їх право на достатній життєвий рівень. При цьому зазначений позивачем [PERSON] у позовній заяві спосіб стягнення аліментів в твердій грошовій сумі з одночасним визначенням розміру цих аліментів як таких, що не можуть бути меншими 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не може бути застосований судом до спірних правовідносин сторін з огляду на те, що за змістом ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, що, як наслідок унеможливлює визначення судом розміру аліментів одночасно у твердій грошовій сумі та в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В частині вирішення позовної вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на її утримання на весь час проживання та опікування нею дитини-інваліда, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Отже, виходячи із аналізу наведених правових норм, обовязковими умовами для виникнення права на утримання одного з подружжя на підставі ст.88 СК України є: проживання разом дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, та опікування нею, а також можливість надання матеріальної допомоги іншим з подружжя. З наявної в матеріалах цивільної справи копії медичного висновку №4 від 27 березня 2024 року вбачається наявність у неповнолітнього сина сторін по справі [PERSON] захворювання, яке відповідає розділу ХVІІІ пункту 2 підпункту 2.9 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років. Разом з тим, зазначений медичний висновок не встановлює будь-яких обмежень життєдіяльності неповнолітнього [PERSON] та не визначає його потреби у постійному сторонньому догляді внаслідок наявного у нього захворювання. Будь-яких інших медичних документів на підтвердження неможливості самостійного здійснення неповнолітнім [PERSON] функцій із самообслуговування та виконання ним певного виду дій, повязаних з цим (в тому числі харчування, пересування), позивачем суду надано не було. Крім того, з особистих пояснень сторін, наданих ними в судовому засіданні під час розгляду справи, судом не було встановлено наявності в неповнолітнього [PERSON] будь-яких функціональних обмежень, крім тих, які стосуються перебування у місцях масового скупчення людей. Позивачем також була підтверджена обставина вільного пересування сина та проходження ним дистанційно навчання в Кропивницькому аграрному фаховому коледжі. \~ \~ \~ \~За вказаних обставин, враховуючи недоведеність позивачем по справі [PERSON] належними та допустимими доказами потреби неповнолітнього сина у постійному сторонньому догляді, що є обовязковою умовою для стягнення аліментів порядку ст.88 СК України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання в розмірі 1500 грн. 00 коп. щомісячно з дня предявлення до суду позовної заяви з огляду на її недоведеність та безпідставність. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Інших правових підстав для стягнення аліментів на своє утримання позивач [PERSON] не зазначала. При цьому висловлене в судовому засіданні відповідачем [PERSON] твердження щодо можливості сплати ним аліментів на утримання позивача [PERSON] в сумі 1000,00 грн. щомісячно не береться судом до уваги при вирішенні спору, оскільки визнання відповідачем позову, в тому числі і частини позовних вимог, лише тоді може бути підставою для ухвалення судом рішення про задоволення позову, якщо воно не суперечить закону (ч.4 ст.206 ЦПК України). Натомість стягнення аліментів на утримання позивача [PERSON] в порядку ст.88 СК України без доведеності нею потреби дитини з інвалідністю у постійному сторонньому догляді, виключає ухвалення судом рішення про задоволення цієї позовної вимоги, навіть за відсутності заперечень відповідача, оскільки не грунтується на вимогах закону. У цьому випадку відповідач [PERSON] , за наявності у нього такого наміру, не позбавлений права надавати позивачу матеріальну допомогу в добровільному порядку. З огляду на викладене, враховуючи обставини, якими обґрунтовується позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів\~у їх\~сукупності,\~приймаючи до\~уваги,\~що відповідно\~до ст.2\~ЦПК України\~завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ,\~суд приходить\~до висновку\~про наявність\~законних підстав\~для ухвалення\~рішення про\~часткове задоволення\~позову [PERSON] \~та стягнення\~із відповідача\~по справі\~ [PERSON] \~аліментів на\~утримання неповнолітнього\~сина [PERSON] \~в твердій\~грошовій сумі\~3500\~грн.\~00\~коп.\~та аліментів\~на утримання\~малолітньої дочки\~ [PERSON] \~в твердій\~грошовій сумі\~2500\~грн.\~00\~коп.,\~щомісячно,\~починаючи з\~19\~вересня 2024року (день пред`явлення позову до суду) і до досягнення кожним із дітей повноліття. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень п.п.3, 9 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~(далі - Закону) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів та особи з інвалідністю І та ІІ груп. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~За змістом ч.1, п.п.1 п.1 ч.2\~ст.4 Закону\~судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. За подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Станом на 01 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 3028 грн.00 коп.. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, беручи до уваги звільнення від сплати судового збору сторін по справі, судові витрати\~у вигляді\~судового збору\~в розмірі\~1211\~грн.\~20 коп. (0,4 х 3028 грн.00 коп.) підлягають компенсуванню за рахунок держави. Інші судові витрати, повязані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed