Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Предметом позову є виселення [PERSON] з житлового приміщення - кімнати [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) без надання іншого житла. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.07.2024 р. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.11.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] (далі - Відповідач) 1974 р.н., працював в Головному управлінні Національної поліції України, що підтверджується посвідченням від 16.04.2019 № [NUMBER] та надав на розгляд комісії з розподілу житлової площі в гуртожитку (далі - Комісія) пакет документів визначений п. 2.1. Положення. За результатами розгляду пакету наданих документів Комісією було прийнято рішення виділити йому в тимчасове користування житлове приміщення в гуртожитку (протокол засідання № 1 від 10.07.2017) та укладено з ним договір найму житлового приміщення в гуртожитку № 46/17 від 10.07.2017 року (далі - договір найму) та договір відшкодування витрат за комунальні послуги та утримання нерухомого майна наймачами житлового приміщення у гуртожитку № 46-46/17 від 10.07.2017 (далі - договір відшкодування). Відповідно до п. 1.1. договору найму наймодавець передає, а наймач отримує на строк перебування у трудових відносинах з Національною поліцією України (далі - трудові відносини) у тимчасове платне користування житлове приміщення - кімнату [ADDRESS] . В орендованій кімнаті гуртожитку згідно спеціального ордеру мають право мешкати наступні члени сім`ї наймача: 1) Дружина - [PERSON] , 1978 р.н.; 2) Донька - [PERSON] , 2003 р.н. Згідно п. 10.1. договору найму останній укладається строком на три роки і діє з 10.07.2017 до 10.07.2020 року. Проте, на неодноразові звернення до відповідача, останній не вжив заходів щодо продовження строку дії договору. Однак, 17.04.2024 року на адресу Центру Позивачем подано заяву щодо продовження строку дії договору найму до якої долучено копію пенсійного посвідчення, копію посвідчення ветерана «Національна поліція» та копію квитанції про відшкодування заборгованості за комунальні послуги. За результатами розгляду вказаних вище документів Центром підготовлено лист від 30.04.2024 № 1708-2024 та витребувано в останнього додаткові документи, які передбачені п. 2.2. Розділу 2 Положення. Однак, станом на момент направлення позовної заяви Відповідачем так і не вжито заходів щодо їх надання. У зв`язку із вищевикладеним, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом до відповідача, за захистом своїх майнових прав та інтересів. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання, яке відбулось 20.01.2025 року, представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення суду заперечень не надав. В судове засідання, яке відбулось 20.01.2025 року, відповідач не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштового відправлення, яке повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суд не сповістив. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 30.10.2017 № 10196067 будівля, гуртожиток, літера «А» за адресою: [ADDRESS] перебуває на праві оперативного управління в Державній установі «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» (далі - Центр, Позивач). Вулиця Хохлових Сім`ї була перейменована 14.04.2023 на вулицю Гарета Джонса. Порядок надання житлової площі в гуртожитку, вселення на надану житлову площу, особливості користування гуртожитком та виселення з нього визначено в Положенні про гуртожиток Центру, затвердженого наказом від 10.05.2018 № 53. Відповідно до п. 1.2. Розділу 1. Положення гуртожиток - це спеціально споруджена будівля, яка використовується для тимчасового проживання поліцейських, працівників, державних службовців та членів їх сімей у період проходження ними служби або роботи в структурних підрозділах апарату центрального органу управління поліцією, територіальних, міжрегіональних територіальних органах, а також установ, що належать до сфери управління Національної поліції України, пенсіонерів та колишніх працівників МВС, які не можуть бути виселенні відповідно до ст. 125 Житлового кодексу Української РСР. [PERSON] , 1974 р.н., працював в Головному управлінні Національної поліції України, що підтверджується посвідченням від 16.04.2019 № [NUMBER] та надав на розгляд комісії з розподілу житлової площі в гуртожитку пакет документів визначений п. 2.1. Положення. За результатами розгляду пакету наданих документів Комісією було прийнято рішення виділити йому в тимчасове користування житлове приміщення в гуртожитку (протокол засідання № 1 від 10.07.2017) та укладено з ним договір найму житлового приміщення в гуртожитку № 46/17 від 10.07.2017 року та договір відшкодування витрат за комунальні послуги та утримання нерухомого майна наймачами житлового приміщення у гуртожитку № 46-46/17 від 10.07.2017. Відповідно до п. 1.1. договору найму наймодавець передає, а наймач отримує на строк перебування у трудових відносинах з Національною поліцією України у тимчасове платне користування житлове приміщення - кімнату [ADDRESS] . В орендованій кімнаті гуртожитку згідно спеціального ордеру мають право мешкати наступні члени сім`ї наймача: 1) Дружина - [PERSON] , 1978 р.н.; 2) Донька - [PERSON] , 2003 р.н. Згідно п. 10.1. договору найму останній укладається строком на три роки і діє з 10.07.2017 до 10.07.2020 року. Проте, на неодноразові звернення до відповідача, останній не вжив заходів щодо продовження строку дії договору. На підтвердження неодноразових звернень позивача до [PERSON] , позивач надав копії двох листів, які було направлено у 2023 році за №1173/51/01-2023 від 30.03.2023 та за № 1946/51/01-2023 від 18.05.2023, які були повернуті у зв`язку із закінченням строку зберігання. Відповідно до п. 5.16 Положення особи, які проживають у гуртожитку, зобов`язані після закінчення терміну дії договору або дострокового його розірвання/припинення, а також у разі втрати права на проживання в гуртожитку, повернути балансоутримувачу житлове приміщення в день настання відповідної підстави для цього згідно з актом приймання-передачі (повернення). Однак, 17.04.2024 року на адресу Центру [PERSON] подано заяву щодо продовження строку дії договору найму до якої долучено копію пенсійного посвідчення, копію посвідчення ветерана «Національна поліція» та копію квитанції про відшкодування заборгованості за комунальні послуги. За результатами розгляду вказаних вище документів Центром підготовлено лист від 30.04.2024 № 1708-2024 та витребувано в останнього додаткові документи, які передбачені п. 2.2. Розділу 2 Положення. Однак, [PERSON] не вжито заходів щодо їх надання. Відповідно до пп. 9.2.3 п. 9.2. Розділу 9 виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення підлягають, зокрема особи, з якими строк дії договору припинено або розірвано. Згідно статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності. Частиною 3 статті 116 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) визначено, що підлягають виселенню без надання громадянам іншого жилого приміщення осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення. За умовами статті 810 ЦК України найм (оренда) житла здійснюється на підставі відповідного договору, певний строк, за плату. До договору найму житла крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності застосовується положення ЦК України. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для поживання у ньому на певний строк за плату. За змістом статті 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. На даний час договір найму кімнати між позивачем та відповідачем відсутній, відповідно й відсутні правові підстави для його проживання в спірному житловому приміщенні. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Крім того, у відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved