Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить усунути перешкоди у користуванні власністю - приміщенням квартири [ADDRESS] , які чиняться [PERSON] , шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого приміщення. В обґрунтування позовних вимог вказано, що [PERSON] , згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.02.2023 у спадковій справі №28/2019, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального круту Прімою Н.В. за реєстром №207, належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Право власності позивача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 01.02.2023 №321625942. Від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Пріми Н.В., якою [PERSON] було неодноразово призначено протягом 2022-2023 років видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дочки, позивачу стало відомо, що [PERSON] втретє заявляються до суду вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю його, як чоловіка, та дочки позивача - як жінки, без шлюбу, з метою відібрання у позивача квартири, яка належала її дочці, та яку успадкувала [PERSON] . [PERSON] , в порушення права власності, при висловленому йому офіційному запереченні, займає квартиру [ADDRESS] і перешкоджає позивачу проживати в цьому житлі. Позивач має потребу вселитись в належну їй в одній другій частині квартиру та проживати в ній, тому що квартира, у якій зареєстрована позивач, належить її онуку, а позивач в теперішній час вимушено, з вини [PERSON] , з 2019 року проживає в садовому будинку, який призначений для тимчасового проживання в ньому в теплу пору року. Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Н.В., від імені [PERSON] , [PERSON] надсилалась заява від 01.11.2022 з вимогою надати можливість реалізувати свої спадкові права щодо спірної квартири та передати їй безпідставно відібрані у позивача та утримувані ним правовстановлюючі документи на це нерухоме майно. Однак [PERSON] , отримавши від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Пріми Н.В. зазначену заяву від 01.11.2022 №1883, усвідомлено продовжив чинити [PERSON] перешкоди у володінні належним спадковим майном, які чинить з березня 2019 року по цей момент, і по цей час безпідставно утримує правовстановлюючі документи на це нерухоме майно. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Царіцина І.С., від імені [PERSON] , надсилала [PERSON] заяву від 15.02.2023 №801 з вимогою надати позивачу можливість реалізувати свої спадкові права щодо квартири і виселитись з цієї квартири та звільнити її до 21.03.2023. Також позивач зверталась на особистий прийом до Житомирського міського голови - роботодавця Поліводи М.Є., з проханням вплинути на підлеглого з метою припинення порушення права власності позивача та звільнення неналежної йому квартири, передавши її позивачу в належному стані, що підтверджується листом виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.01.2023 №25/В-452. 03.03.2023 [PERSON] отримав від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Царіциної І.С. заяву від 15.02.2023 №801, усвідомлено продовжив чинити позивачу перешкоди у володінні належним їй спадковим майном, які чинить з березня 2019 року, і по цей час безпідставно проживає у спірній квартирі. Також, на неправомірні дії [PERSON] щодо незаконного зайняття ним спірної квартири і виселення з неї на вимогу власника, у 2019 році та у 2020 році онукою позивача [PERSON] подавались заяви до поліції, з [PERSON] поліцією проводились профілактичні бесіди щодо недопущення порушення прав і вчинення протиправної поведінки. Позивач вважає, що користування відповідачем спірною квартирою є безпідставним і позбавляє її права на користування приміщенням квартири, у якому [PERSON] має потребу, а тому вбачаються обґрунтовані законом підстави для усунення перешкод у користуванні власністю, які позивачу чинить [PERSON] , і виселення [PERSON] з належної позивачу квартири. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.02.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. 19.03.2024 та 11.04.2024 до суду надійшли відзиви, які протокольною ухвалою суду від 23.05.2024 залишені без розгляду. Інших заява по суті справи до суду не надійшло. Протокольною ухвалою суду від 12.06.2024 підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті. 03.10.2024 від відповідача до суду надійшло письмове пояснення, у якому [PERSON] вказує, що [PERSON] у лютому 2001 року придбала однокімнатну квартиру [ADDRESS] , квартира перебувала у нежилому стані. Колеги [PERSON] , у тому числі відповідач, допомогли [PERSON] зробити ремонт у квартирі. Мінімальний ремонт, який дозволяв з обмеженим комфортом проживати у квартирі, закінчили на початку 2001 року. З 2001 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом за вищевказаною адресою, за спільні кошти понад десять років продовжували у квартирі ремонтні роботи, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, та перебували у фактичних шлюбних відносинах. У спірній квартирі позивач проживає за згодою померлого власника, правила добросусідства не порушує, приймає участь у благоустрої будинку та прилеглої території, у повному обсязі оплачує комунальні послуги. [PERSON] , окрім спірної квартири, після смерті [PERSON] успадкувала також частину квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] вказує, що змушений проживати у спірному житлі, оскільки його житло за адресою: [ADDRESS] , прийшло у нежитловий стан у період з кінця 2013 року по березень 2019 року, коли всі сили та кошти були кинуті на боротьбу з онкологічним захворюванням, яким захворіла та від якого [PERSON] померла [INFO] . Позивач та третя особа матеріальної допомоги на лікування [PERSON] не надавали. Зазначає, що був членом сім`ї попередньої власниці квартири [PERSON] , 18 років жив разом з нею та вів спільне господарство, вселився у житло за її згодою, іншого житла для проживання в даний час не має. Позивач [PERSON] має 2-кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , частину 3-кімнатної квартири (спадок після смерті дочки [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] , двоповерхову дачу в [PERSON] дачному масиві, якою користується незалежно від пори року, з опаленням, електрикою, водопостачанням (колодязь з насосом), вбиральнею, господарськими приміщеннями для утримання для власних потреб і продажу кролів, індиків, курей, качок, присадибною ділянкою, де вирощується городина, ягодні культури. Цю будівлю останніх 18-20 років [PERSON] використовує як постійне місце проживання, відвідуючи місто лише за необхідності. Відповідач не заперечує проти вселення [PERSON] в 1/2 частини квартири [ADDRESS] , власницею 1/2 частини якої вона є згідно зі свідоцтвом про спадщину за законом від 01.02.2023, однак відповідач категорично проти виселення його із займаної площі (інша половина квартири). Предметом позову у даній справі є усунення перешкод у користуванні [PERSON] власністю, але відповідач не чинив ніяких перешкод, адже [PERSON] до нього не зверталася з вимогами усунення перешкод у вселенні, а наполягаючи виключно на його виселенні. Позивач не обґрунтувала, у чому саме полягають перешкоди у користуванні власністю, [PERSON] з дня смерті [PERSON] володіє ключами від квартири, доказів на підтвердження чинення відповідачем перешкод не надає. Позивач та її представник у судових засіданнях за їх участі позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача додатково пояснила, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою своєю фізичною присутністю, оскільки не має законних підстав там проживати. Позивач та третя особа усно та письмово звертались до дільничного офіцера поліції та до управління поліції із заявами з приводу незаконного проживання відповідача у квартирі. У судове засідання, яким завершується розгляд справи, позивач та її представник не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні. Відповідач пояснив, що квартиру [PERSON] придбала у жахливому стані, відповідач допомагав її ремонтувати та проживав там з 2001 року. Після смерті [PERSON] , коли він був зайнятий питаннями організації поховання, у квартирі залишилась [PERSON] , після чого з квартири зникли ключі від неї та документи, гадає, що ключі взяла позивач. Відповідач не чинить перешкоди позивачу у користуванні належної їй частиною квартири, [PERSON] жодного разу з цього приводу до нього не зверталась, замки у вхідних дверях не змінювались. Іншого житла відповідач не має, у будинку, де зареєстроване його місце проживання, зруйнувався дах, оскільки відповідач всі кошти витрачав на лікування [PERSON] та не мав можливості ремонтувати своє житло. Представник відповідача пояснив, що позивач є власником частини квартири, тому вона не може заявляти вимоги щодо всієї квартири. [PERSON] з 01.02.2023 жодного разу не з`являлась у квартиру, не вимагала надати ключі від квартири, оскільки має комплект ключів, відповідач не чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою, доказів протилежного позивач не надала. Треті особи у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.02.2023, яке видане приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Н.В., спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1959 року народження, яка померла [INFO] , є її мати [PERSON] , в частці у спадщині, її дочка [PERSON] , в частці у спадщині. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на частку спадкового майна видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на частку спадкового майна ще не видано (а.с. 6). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав від 01.02.2023, [PERSON] належить частини квартири за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності (а.с. 7). З копії паспорту громадянина України [NUMBER] вбачається, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). З листа Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 08.01.2020 вбачається, що [PERSON] зверталась до управління поліції з приводу неправомірних дій [PERSON] . В ході проведення перевірки в даному випадку вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, вирішення яких відноситься до компетенції суду. Також із [PERSON] було проведено профілактичну бесіду про недопущення вчинення протиправної поведінки в побуті (а.с. 16). Згідно з довідкою дільничного офіцера поліції Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 03.01.2020, 27.12.2019 до Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області надійшло звернення від [PERSON] з приводу неправомірних дій [PERSON] . В ході перевірки було встановлено, що з даного приводу [PERSON] вже зверталася з письмовим зверненням до Житомирського ВП яке було зареєстроване в ЖЄО №60483 від 06.12.2019, по якому проводилася перевірка та прийнято рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян». Також в ході проведення перевірки в даному випадку вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, вирішення яких відноситься до компетенції суду. Із [PERSON] було проведено профілактичну бесіду про недопущення вчинення протиправної поведінки в побуті. Враховуючи те, що в ході перевірки в даних матеріалах не встановлено фактів вчинення кримінального правопорушення, тому підстав для внесення даної інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань не має (а.с. 15). 01.11.2022 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Пріми Н.В. із заявою, у якій просила передати [PERSON] заяву про надання документів про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , які необхідні для оформлення спадкових прав (а.с. 8). З листа виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.01.2023 вбачається, що [PERSON] зверталася щодо дій директора Житомирського Центру творчості дітей і молоді [PERSON] щодо звільнення ним квартири [ADDRESS] . Вказано, що правовідносини між [PERSON] та [PERSON] є цивільно-правовими, мають приватний характер і вирішуються в установленому законом порядку. Безпосереднє вирішення вказаних спірних питань між сторонами не відноситься до повноважень міської ради, виконавчих органів міської ради та її посадових осіб (а.с. 9). 15.02.2023 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Царіциної І.С. із заявою, у якій просила передати [PERSON] листа з вимогою виселення/звільнення квартири за адресою: [ADDRESS] , до 20.03.2023 (а.с. 10). Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Царіциною І.С. видано свідоцтво від 09.05.2023, яким посвідчено, що 27.02.2023 заяву [PERSON] , яка містила вимоги про виселення/звільнення квартири за адресою: [ADDRESS] , передано [PERSON] . Заява була передана рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримана 03.03.2023 (а.с. 14). Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі\~статтею 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (стаття 379 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна (статті 317 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої\~статті 109 ЖК України\~виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. У частині третій\~статті 116 ЖК України\~передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. \~\~Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб (частина перша\~статті 383 ЦК України). Відповідач [PERSON] посилається на те, що до спірної квартири він вселився за згодою колишнього власника [PERSON] . Зазначені обставини стороною позивача не заперечуються. Таким чином, оскільки вселення відповідача до житла відбулося за згодою власника, відсутні підстави стверджувати, що [PERSON] самоправно зайняв жиле приміщення. Згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Стаття 8 Конвенції гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine») поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №90/12384/16-ц, від 22.11.2018 у справі №760/13113/14-ц, від 26.02.2020 у справі №333/6160/17, від 18.03.2020 у справі №182/6536/13-ц, від 22.12.2021 у справі №758/12823/17, від 24.12.2020 у справі № 369/6361/15-ц. У пункті 2 статті 8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. Суд зауважує, що зміст «трискладового тесту» для оцінки відповідності втручання у право особи європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання (згідно із законом); 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою, тобто необхідність у демократичному суспільстві. Водночас у постанові Великої Палати Верховного від 21.08.2019 у справі №569/4373/16 зазначено, що навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Оцінюючи конкуруючий приватний інтерес позивача та відповідача щодо проживання у спірній квартирі, суд приймає до уваги, що місце проживання ні позивача, ні відповідача, за адресою: [ADDRESS] , не зареєстроване. Разом з тим, зазначена квартира, є житлом [PERSON] , зважаючи на наявність достатніх і тривалих зв`язків відповідача зі спірною квартирою, що позивачем не спростовується. У постанові Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №925/180/18 зазначено, що звернутися із негаторним позовом може\~власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем є лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. У постанові Верховного Суду\~від 30.06.2021 у справі №661/1702/17 зазначено, що власник має право вимагати усунення порушення його прав, якщо дії третіх осіб мають неправомірний характер. [PERSON] у позові посилається на те, що [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні належним позивачу майном, яке вона має потребу використовувати для проживання. Разом з тим, суд зауважує, що [PERSON] просить усунути перешкоди у користуванні приміщенням квартири [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] із спірної квартири. Однак, позивач є власником не всієї квартири, а лише її частини, власником іншої частини квартири є третя особа [PERSON] , яка жодного інтересу до справи не виявила. Оскільки [PERSON] не є власником цілої квартири, вона не уповноважена заявляти позов щодо усунення перешкод у користуванні всією квартирою, а такими правомочностями позивач наділена лише щодо свої частки квартири. Зважаючи на те, що спірна квартира є житлом відповідача, а позивач зазначену квартиру не використовувала та не використовує як житло, суд вважає, що виселення [PERSON] із займаного ним житлового приміщення не відповідатиме принципу пропорційності між інтересами позивача та відповідача. Крім того, будь-яких доказів того, що [PERSON] вчиняє протиправні дії, в результаті яких позивач не може здійснювати правомочності власника щодо належної їй частини квартири, матеріали справи не містять. При цьому, відповідач у своїх поясненнях зазначає, що у [PERSON] є ключі від спірної квартири, замки у вхідних дверях з часу смерті [PERSON] не змінювались, відповідач не заперечує та не перешкоджає щодо вселення позивача до належної їй частини спірної квартири. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що квартира за адресою: [ADDRESS] , є житлом [PERSON] , а втрата житла є крайньою формою втручання у право на житло, позивач не довела належними та допустимими доказами, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні частини за адресою: [ADDRESS] , та не довела, що відповідач вчиняє протиправні дії, у зв`язку з якими позивач позбавлена можливості здійснювати правомочності власника щодо належної їй частини квартири, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed