Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Представник позивача Гавриленко А.О., звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача переплату пенсії у розмірі 87\~227,35 гривень та судові витрати. Вимоги позову обґрунтовує тим, що відповідачці [PERSON] було призначено соціальну пенсію по інвалідності (в розмірі пенсії за віком) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Під час перевірки електронної пенсійної справи спеціалістами ГУ ПФУ в Запорізькій області виявлено дані про працевлаштування відповідачки [PERSON] , у зв`язку з чим був здійсненний перерахунок пенсії починаючи з 03.09.2018 року по 30.06.2023 року. Таким чином, виплата пенсії відповідачу здійснювалась як непрацюючому пенсіонеру (пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком). З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача направлено листи щодо відшкодування надміру виплачених грошових коштів, однак відповідач у добровільному порядку шкоду не виплатив. У зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою від 03.12.2024 року суддя прийняла позовну заяву до свого провадження у справі, а також відповідно до ст.274\~ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. 07.01.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Мар`яненко В.Ю. надійшов відзив на позовну заяву. Свої заперечення відповідач зводить до того, що позивачем пропущенню строки позовної давності під час звернення до суду з даним позовом, оскільки переплата виникла в вересні 2018 року, а позов скеровано до суду лише 02.12.2024 року. Крім цього, відповідач зазначає, що нею не допущено зловживань з приводу подання неправильних відомостей до управління ПФУ в Запорізькій області. За такого просила відмовити в задоволенні позову. Представник позивача ГУ ПФУ в Запорізькій області не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, додаткових клопотань не заявляв. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, висловили думку щодо переривання строку позовної давності у зв`язку з карантином і воєнним станом, які призупинили перебіг строку позовної давності, відповідно до законодавства. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Мар`єнко В.Ю. просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, наполягали на застосуванні строків позовної давності, а також вказували, що дана переплата відбулася не з вини пенсіонера. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України\~юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст.76,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 24.03.2009 року [PERSON] отримує пенсію призначену на підставі заяви та наданих документів, як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок загального захворювання, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 30.12.2016 року [PERSON] на підставі її заяви було переведено з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 01.01.2017 року. Спеціалістами управління з реєстру застрахованих осіб було встановлено, що відповідач [PERSON] у вересні 2018 року працевлаштувалася до ТОВ «Дніпро сервіс груп», а вересні 2020 року до ТОВ «Запорізький трейд». Страхові внески підприємствами за найманого працівника [PERSON] , сплачувалися. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». 27.07.2023 року заступником начальника ГУ ПФУ в Запорізькій області було скеровано листа [PERSON] , про повернення переплати у сумі 87\~227,35 гривень за період 03.09.2018 року по 30.06.2023 року. 21.09.2023 року [PERSON] звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області з Заявою-Скаргою на дії працівників управління у зв`язку з зменшення розміру виплачуваної пенсії. 23.10.2023 року за підписом заступника начальника ГУ начальника управління обслуговування громадян [PERSON] було скеровано на адресу проживання [PERSON] листа за результатами звернення від 21.09.2023 року. 05.08.2024 року було повторно надіслано [PERSON] , про повернення переплати у сумі 87\~227,35 гривень за період 03.09.2018 року по 30.06.2023 року. 18.09.2015 року [PERSON] під особистий підпис була ознайомлена з пам`яткою пенсіонеру, п.4 якої передбачає наступне: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27\~і\~28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У разі працевлаштування особи, якій призначено пенсію відповідно до частини другої статті 33 цього Закону (крім випадків передбачених ст.26 цього Закону), у період роботи пенсія по інвалідності сплачується у розмірі, передбаченому частиною першою статті 33 цього Закону. В судовому засіданні було вивчено матеріали пенсійної справи на відповідача, які підтверджують факт працевлаштування [PERSON] до ТОВ «Дніпро сервіс груп», а вересні 2020 року до ТОВ «Запорізький трейд» та сплату страхових внесків за найманого робітника під час отримання нею пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком як непрацюючої особи. В ході\~судового розгляду\~відповідач [PERSON] , категорично заперечувала ту обставину, що вона була обізнана про те, що вона зобов`язаний повідомити Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про своє працевлаштування. Відповідно до ст.93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію, зокрема інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого\~статтею 26\~цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до\~статей 27\~і\~28\~цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в\~абзаці першому\~частини першої статті 28 цього Закону. Відповідно до п.2.5, 12 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі працевлаштування (навчання) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання). Відповідно до статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав. В усіх випадках звернення стягнень на пенсію за пенсіонером зберігається не менш як 50 процентів належної пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку. Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Факт недобросовісності набуття відповідачем отриманих коштів за призначеною пенсією, що виразилось у неповідомленні органу, що призначив пенсію про офіційне працевлаштування встановлено в ході розгляду справи, а тому, сума надміру виплаченої пенсії має бути повернута відповідачем, як така, що одержана без належної правової підстави. Дослідивши та надавши належну оцінку доказам, суд приходить до висновку, що відповідач при призначенні їй пенсії був належним чином повідомленим про обставини, за яких втрачала право на отримання пенсії по інвалідності. Вказана неправомірна поведінка відповідача призвела до безпідставного отримання нею пенсії і останній були надміру виплачені кошти за період з 03 вересня 2018 року по 30 червня 2023 років в сумі 87\~227,35 гривень, внаслідок чого надміру виплачені пенсійні кошти підлягають поверненню позивачу у заявленому розмірі. Крім цього, відповідач не довела належними та допустимими доказами об`єктивні причини для неповідомлення про зміну свого статусу. Щодо застосування позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Встановлено, що даний позов пред`явлений до суду 02.12.2024, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції суду на першому аркуші позовної заяви. Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року. Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 до 30 червня 2023 року. Отже, беручи до уваги вищевказані положення Постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року. Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі. Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону №3450-IX від 08 листопада 2023 року) встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропуску позовної давності не вбачається, а клопотання відповідача та її представника про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню. Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 03 вересня 2018 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупиненим на строк дії воєнного стану в Україні. Крім того, в силу вимог ст.141 ЦПК України на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідачки на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривні.

Outcome: approved