Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом вказуючи, що вона з відповідачем 18 вересня 2010 року уклали шлюб. Від даного шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося з тієї причини, що їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечать її інтересам, шлюбні відносини припинені, проживають окремо, вважає, що шлюб розпався остаточно і поновлений бути не може. Дитина проживає разом з позивачем, знаходяться на її вихованні та утриманні. Відповідач коштів на утримання дитини не надає, хоча є фізично здоровим, а тому вважає, що він має можливість сплачувати аліменти у розмірі 3500 гривень на місяць на дитину. Позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 18 вересня 2010 року виконкомом Небізької сільської ради Володарсько Волинського району Житомирської області, актовий запис №2, стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочи [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі, в розмірі 3500 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь судові витрати в сумі 1211,20 грн. Ухвалою Володарсько Волинського районного суду Житомирської області від 19.12.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. 06.01.2025 року ухвалою Володарсько Волинського районного суду Житомирської області здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін . Позивач в позовній заяві просить справу розглянути без її участі, позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Відповідно до\~ст.51\~Конституції України та ч.1\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно ч.3\~\~ст.56 СК України\~\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Частина 3\~\~ст.105\~СК України передбачає, що\~\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~\~ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За положеннями\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст.2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 18 вересня 2010 року виконкомом Небізької сільської ради Володарсько Волинського району Житомирської області, актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Подружжя [PERSON] від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , що слідує з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Із довідки виконавчого комітету Новоборівської селищної ради №150 від 08.11.2024 року слідує, що [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Судом встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу сторін суперечать інтересам позивача, шлюбні відносини припинені, проживають окремо, шлюб розпався остаточно і поновлений бути не може. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її вихованні та утриманні. Відповідач коштів на утримання дочки не надає, хоча є особою працездатного віку. Згідно зі\~статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, а також те, що сторони не бажають зберегти сім`ю, спільне проживання суперечить їх інтересам, шлюбні відносини припинені, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно положень ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку щодо утримання дітей визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини,\~суд виходить з матеріального становища кожної із сторін\~спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживають разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, а тому відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Виходячи з завдань цивільного судочинства, в забезпеченні інтересів дитини, які полягають, крім іншого, в гарантованому отриманні достатнього та необхідного матеріального утримання, що покладається в обов`язок батьків, суд при визначенні розміру аліментів виходить з суспільно визнаного обсягу необхідних щомісячних витрат на утримання дитини, беручи до\~уваги,\~щовідповідач\~є особою\~працездатного віку,\~інших дітей\~на його\~утриманні немає,\~ позов визнає, принципом доцільності, справедливості та розумності, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.11.2024 року до досягнення дитиною повноліття, що у достатній мірі відповідає заявленим позивачем потребам утримання дочки, а також не є заздалегідь непомірними для їх сплати відповідачем. Разом з тим, позивач з урахуванням вимог ст. 192 Сімейного кодексу України, не позбавлена можливості у разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, в подальшому звернутися з позовом до суду про збільшення розміру аліментів. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору за подання позову про розірвання шлюбу в сумі 1211,20 грн. На підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 1211,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved