Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Представник позивача\~ТОВ «Іннова\~Фінанс» звернувся\~до суду\~з вищевказаною\~позовною заявою,\~мотивуючи свої\~вимоги тим,\~що 19\~січня 2024\~року між\~ТОВ «Іннова\~Фінанс» і\~ [PERSON] \~було укладено\~договір про\~надання грошових\~коштів у\~позику № 2753300124, який був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа та за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7 600 грн. шляхом їх безготівкового перерахунку на рахунок позичальника, на строк 30 днів, з дисконтною (зниженою) процентною ставкою 1,5 % на день (547,5 % річних) і процентною ставкою позаакційною (базовою) - 2,5% на день (912,5% річних) фіксована, з датою повернення позики 18 лютого 2024 року. Позичальник свої зобов`язання відповідно до умов договору позики не виконала, в той час як позикодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 7 600 грн. Загальна заборгованість відповідача перед позивачем за вищезазначеним договором складає 62\~700 грн., з яких: 7 600 грн. заборгованість за тілом кредиту; 55 000 грн. заборгованість за процентами. На підставі вищевикладеного представник позивача звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі 62 700 грн., а також судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача Павленко А.С. у системі «Електронний суд» було сформовано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити ТОВ «Іннова Фінанс» у задоволені позовної заяви в частині стягнення заборгованості за договором №2753300124 в розмірі 51\~680 грн. В обґрунтування зазначила, що позовна вимога є необґрунтованою та несправедливою для відповідача у розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» з огляду на те, що сторонами при укладенні договору про надання споживчого кредиту було погоджено розмір відсотків, який за домовленістю між сторонами за зниженою процентною ставкою не мав перевищувати суму 3420 гривень 00 копійок за весь період кредитування. Позивач фактично не мав права нараховувати проценти за користування кредитом після спливу строку договору позики №2753300124, а саме після 18 лютого 2024 року, отже позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором понад 11 020 грн., а саме в розмірі 51\~680 грн., є безпідставними та підлягають відмові у їх задоволенні. Представником позивача Чмир М.П. у системі «Електронний суд» було сформовано відповідь на відзив, в обґрунтування якого зазначив, що договором про надання грошових коштів у позику №2753300124 від 19 січня 2024 року передбачено проценти за користування наданими позичальнику коштами, які нараховуються протягом строку кредитування за договором. Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, не погашаючи заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «Іннова Фінанс», через що змушено було звернутись до суду задля захисту власних прав через свого представника, а факт укладення вищевказаного договору про надання грошових коштів у позику та отримання кредиту підтверджується представником відповідача у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що договором про надання грошових коштів у позику №2753300124 від 19 січня 2024 року передбачено проценти за користування наданими позичальнику коштами, які нараховуються протягом строку кредитування за договором, отже це не є заходом цивільно-правової відповідальності у розумінні ЦК України, а тому посилання відповідача на п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у цьому випадку є некоректним. Представник позивача у відповіді на відзив просила проводити розгляд справи за відсутності їх представника. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив провести судове засідання без її участі та без участі відповідача, відмовивши у задоволенні позовної заяви в частині стягнення заборгованості в розмірі 51 680 грн. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено,\~що 19\~січня 2024\~року між\~ТОВ «Іннова\~Фінанс» і\~ [PERSON] \~було укладено\~договір надання\~грошових коштів\~у позику\~№2753300124, відповідно до умов якого ТОВ «Іннова Фінанс» надав позичальникові [PERSON] позику в розмірі 7 600 грн. шляхом їх безготівкового перерахування на рахунок позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з п. 1.3, п. 1.5 та/або п. 1.6 цього договору, і його додатків (а. с. 24-27). Відповідно до п. п. 1.1.1, 1.1.2 вищевказаного договору, тип позики - кредит; мета отримання кредиту - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з п. п. 1.2, 1.3., 1.3.1, 1.3.2 зазначеного договору строк позики (строк дії договору) становить 30 днів. Орієнтовний строк повернення позики на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково. Дата надання позики 19 січня 2024 року, дата повернення позики 18 лютого 2024 року. Пунктом 1.5 вищезазначеного договору передбачено, що на період строку, визначеного п. 1.2 договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,5% (з урахуванням програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний кредит») від суми позики за кожний день користування позикою. Положеннями пункту 1.6 договору передбачено, що у випадку користування позикою понад строк, встановлений п. 1.2 договору, з наступного дня після спливу строку, вказаного в п. 1.2 цього договору умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,5% на день (з урахуванням програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний кредит») перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (базова) процентна ставка з розрахунку 2,5% на день від суми позики за кожен день користування позикою. Крім того, відповідно п. 1.6.1. договору за порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, позикодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Даний пункт не застосовується у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування. Пунктом 5.2. договору встановлено, що строк дії цього договору, вказаний у п. 1.2. договору, діє на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим договором, але не раніше повного виконання сторонами своїх обов`язків, та визначається як період від дати отримання позичальником позики до фактичної дати повернення позики, процентів, штрафних санкцій, які мають бути сплачені у разі невиконання умов договору та інших нарахувань передбачених договором. Також судом встановлено, що додатком №1 до кредитного договору №2753300124 від 19 січня 2024 року, є таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику (а. с. 28). Вищезазначені кредитний договір та додаток №1 до договору підписано відповідачем [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора. У матеріалах справи також наявний лист ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 08 січня 2025 року №7/6908, який підтверджує факт перерахування ТОВ «Іннова Фінанс» 19 січня 2024 року грошових коштів у сумі 7 600 грн. на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] (а. с. 66). Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Як зазначалося вище з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] 19 січня 2024 року уклала з ТОВ «Іннова Фінанс» договір про надання грошових коштів у позику №2753300124, який був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію» і у відповідності до вимог ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», підписаний відповідачем [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора. При цьому, представник відповідача у відзиві на позовну заяву не заперечує факт укладення вищевказаного кредитного договору, а також отримання відповідачем коштів за його умовами. Також стороною відповідача жодним чином не доведено належного повернення коштів у розмірі та на умовах, визначених вищевказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 600 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. З розрахунку ТОВ «Іннова Фінанс» судом встановлено, що заборгованість [PERSON] за договором про надання грошових коштів у позику №2753300124 від 19 січня 2024 року складає 62 700 грн., з яких: 7 600 грн. заборгованість за тілом кредиту; 55 100 грн. заборгованість за процентами. Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком заборгованості в частині нарахованих процентів у розмірі 55 100 грн., виходячи з наступного. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. З умов кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк позики (строк дії договору) 30 днів та дату повернення позики 18 лютого 2024 року (п.п. 1.2., 1.3.2.). При цьому, ТОВ «Іннова Фінанс» просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 04 листопада 2024 року. Враховуючи, що договором надання грошових коштів у позику №2753300124 від 19 січня 2024 року був визначений строк його дії, саме протягом якого позивач ТОВ «Іннова Фінанс» мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які, з урахуванням невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк та положень п. 1.6. цього договору, становлять 2,5%, то нарахування процентів за користування кредитом по 04 листопада 2024 року (як зазначено позивачем) незалежно від закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на нормі закону. Виходячи з суми наданої позики у розмірі 7 600 грн., узгодженої сторонами процентної ставки у розмірі 2,5% за день та строку кредитування (строку дії договору) тривалістю 30 днів, заборгованість відповідача за відсотками за договором надання грошових коштів у позику №2753300124 від 19 січня 2024 року становить 5 700 грн., яка розраховується: (7 600 грн. (сума позики) х 2,5% (процентна ставка згідно п. 1.6. договору) = 190 грн. (нараховані проценти за 1 день); 190 грн. х 30 (строк дії договору) = 5\~700 грн. Посилання відповідача на те, що розмір нарахованих відсотків суперечить вимогам статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» суд вважає необґрунтованими з таких підстав. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі №766/8096/20, встановивши в кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,4% від суми кредиту щомісячно, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позивачу, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи, зокрема, розмір кредиту та процентів, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови підпункту «б» пункту 1 кредитного договору щодо сплати позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту є несправедливими. Відтак Верховний Суд вважає несправедливими умови договору, що стосуються обов`язку оплатити позичальником комісію по кредиту (позиці), а не відсотки за позикою у погодженій сумі, як у даному випадку. Крім того, згідно правового висновку у постанові ВП ВС від 20 липня 2022 року у справі №343/557/15-ц вбачається, що за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Тобто погодження сторонами договору відсоткової ставки ВП ВС відокремлює окремо у аспекті оцінки справедливості умов кредитного договору. При цьому, з системного аналізу змісту ст. ст. 1046, 1048 ЦК України, що регламентують комплекс прав та обов`язків сторін за договором позики, вбачається, що позикодавець передає у користування позичальнику кошти позики у тому числі з метою отримання прибутку у вигляді відсотків за позикою. Натомість інтерес позичальника в укладенні договору позики полягає у тому, що він отримує у строкове користування чуже майно (грошові кошти) за що сплачує погоджені відсотки разом із наявним зобов`язанням по поверненню такого майна у визначені строки. При цьому позичальник зважує пропозицію на ринку позик (кредитів) та обирає найвигідніший для себе варіант щодо отримання коштів у позику, з урахуванням, зокрема, розміру відсоткової ставки та строку повернення отриманих від позикодавця коштів. Також суд зазначає, що посилання представника на обґрунтованість стягнення заборгованості за процентами саме в розмірі 3\~420 грн., тобто за зниженою процентною ставкою 1,5% у відповідності до умов п. 1.5. договору, є безпідставним, оскільки умови кредитного договору, погодженого сторонами містять розмір процентної ставки у випадку користування позикою понад строк, встановлений у п. 1.2 договору, яка становить 2,5% на день від суми позики за кожен день користування позикою. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Іннова Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню і стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за договором надання грошових коштів у позику №2753300124 від 19 січня 2024 року в сумі 13 300 грн., з яких: 7 600 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5 700 грн. заборгованість за процентами, а в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 513,84 грн. (13 300 грн. х 2 422,40 грн. / 62 700 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial