Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

Представник позивачки звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що сторони по справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 вересня 1989 року будинком урочистих подій м. Дрогобич Львівської області, актовий запис за № 564. Від спільного проживання у шлюбі малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Протягом останнього\~часу сімейного\~життя,\~відносини між\~сторонами поступово\~погіршувались,\~що в\~кінцевому результаті\~призвело до\~фактичного припинення\~шлюбних відносин.\~У період\~перебування у\~шлюбі сторонами\~був придбаний\~за договором\~купівлі-продажу\~від 07\~липня 2000\~року житловий\~будинок [ADDRESS] .\~Домовиться про\~поділ спільного\~майна у\~позасудовому порядку\~сторони не\~змогли,\~тому представник\~позивачки просить\~суд розірвати\~шлюб між\~сторонами та\~впорядку поділу спільної сумісної\~власності подружжявизнати право власності - за кожним з них на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку, а також стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Позивачка та її представник в підготовче судове засідання не з`явились, однак письмовими заявами просили справу розглядати без їх участі, позов підтримали повністю. Відповідач в підготовче судове засідання також не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згідний. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2024 року вирішено розглядати справу у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву терміном 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. На виконання вимог\~ст.178 ЦПК України\~відповідач у встановлений судом строк відзиву не надав. Враховуючи те, що позивачка та її представник позовні вимоги підтримують, а відповідач з позовом згідний, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, за наявними матеріалами, в порядку ст.ст.200,\~206 ЦПК України.\~\~ Суд, дослідивши документи справи вважає, що позов слід задовольнити з слідуючих підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 09 вересня 1989 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований будинком урочистих подій м. Дрогобич Львівської області, про що складено відповідний актовий запис за № 564, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 09 вересня 1989 року серії [NUMBER] (а.с.11). Від спільного шлюбу малолітніх та неповнолітніх дітей сторони не мають. Протягом останнього часу сімейного життя, відносини між сторонами поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивачка заперечує проти примирення, оскільки вважає його неможливим, за таких обставин суд вважає, що дальше збереження сім`ї не можливе. Крім того, в період подружнього життя [PERSON] та [PERSON] був придбаний житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 59,2 кв.м., житловою плошею 24.5 кв.м., який було оформлено на ім`я позивачки, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 07 липня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1085, і Олександрійським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 4 реєстр 480 від 13 липня 2000 року (а.с.14) та технічним паспортом на будинок від 06 липня 2000 року (а.с.15-17). За змістом статті 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частинами 1 та 3 статті 61\~СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином придбане за період шлюбу сторонами майно є об`єктом їх спільної сумісної власності. За умовами статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу\~не припиняє\~права спільної\~сумісної власності\~на майно,\~набуте за\~час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 69\~СК \~України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1 та 2 статті 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд\~має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Згідно частини 3 статті 368\~ЦК \~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 2 статті 372\~ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На основі викладеного, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, шлюб укладений між позивачкою та відповідачем розірвати, впорядку поділу спільної сумісної\~власності подружжявизнати право власності за кожним з них на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачкою витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до\~ст.133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку\~ст.141 ЦПК України. Відповідно до\~ст.137 ЦПК України\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою . Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання позивачці правничої допомоги суду надано: свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КР №000536 від 28 серпня 2020 року (а.с.7); ордер на надання правничої допомоги від 16 вересня 2024 року (а.с.8); копію договору про надання правничої допомоги №77/24 від 16 вересня 2024 року, укладеного між адвокатом Турбаєвським Ю.В. та [PERSON] (а.с.9-10); додаток до Договору №77/24 від 16 вересня 2024 року (а.с.18); квитанцію №8 від 16 вересня 2024 року (а.с.19). У ч.48 постанови від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц. Таким чином, враховуючи те, що суду надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення позивачкою витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, вимоги позивачки про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 4500 гривень, підлягають задоволенню. Також, у відповідності до положень ч.1\~ст.141 ЦПК України\~та\~Закону України «Про судовий збір»\~з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок, який був сплачений нею за подання позовної заяви (а.с.1). Вказані правовідносини регулюються\~ ст.ст.60, 61,63,68,69,70, 71 СК України та ст. ст.368, 372 ЦК України.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved