Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

21 листопада 2024 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося та рішенням суду від 12 квітня 2023 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею. З 2015 року з відповідача стягуються аліменти на утримання вказаних дітей у розмірі 2/5 частин від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на кожну дитину. В жовтні 2023 року відповідач звернувся до суду із позовною заявою про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, рішенням суду від 11 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено. Вказує, що 10 жовтня 2024 року їхньому старшому синові [PERSON] виповнилося 18 років, стягнення аліментів на його утримання з відповідача припинилося. Однак, син продовжує навчання на денній формі навчання у відокремленому структурному підрозділі «Коломийській політехнічний фаховий коледж національного університету «Львівська політехніка». У зв`язку із навчанням на денній формі навчання не може самостійно забезпечувати себе, крім того він є інвалідом дитинства, та потребує різного роду медикаментів, реабілітації та медичного забезпечення, тому потребує матеріальної підтримки з боку батька. Вона, як мати намагається забезпечити сина всім необхідним, однак самостійно не може нести всі витрати на його утримання. Проте, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Тому позивачка\~просить стягувати\~з відповідача\~аліменти 1/4\~(однієї\~четвертої)\~частини усіх видів заробітку\~(доходу)\~ щомісячно\~до припинення\~навчання у\~навчальному закладі,\~але не довше,\~ніж до\~досягнення сином\~сторін 23-річного\~віку. Ухвалою від 22 листопада 2024 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник, адвокат Гринів Я.В. подала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її та позивача участі, зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належно повідомлений про розгляд справи, в\~судове засідання\~не з`явився, про причини неявки суд не повідомив заяви про розгляд справи в його відсутності та відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач надала згоду на такий порядок розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 11). Рішенням суду від 12 квітня 2023 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 14). Згідно довідки Міністерства освіти і науки України Відокремленого структурного підрозділу «Коломийський політехнічний фаховий коледж національного університету «Львівська політехніка» від 07 листопада 2022 року № 1177 повнолітній син сторін [PERSON] є студентом Відокремленого структурного підрозділу «Коломийський політехнічний фаховий коледж національного університету «Львівська політехніка», денної форми навчання. Термін навчання з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року (а.с. 18). Згідно з частиною 1 статті 28 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці визнають право дитини на освіту, і з метою поступового досягнення здійснення цього права на підставі рівних можливостей вони, зокрема: а) вводять безплатну обов`язкову початкову освіту; b) сприяють розвиткові різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечують її доступність для всіх дітей та вживають таких заходів, як введення безплатної освіти та надання у випадку необхідності фінансової допомоги; с) забезпечують доступність вищої освіти для всіх на підставі здібностей кожного за допомогою всіх необхідних засобів; d) забезпечують доступність інформації і матеріалів у галузі освіти й професійної підготовки для всіх дітей; е) вживають заходів для сприяння регулярному відвіданню шкіл і зниженню кількості учнів, які залишили школу. Відповідно до частини 1 статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Статтею 199 Cімейного кодексу України (надалі - СК України) визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (частина 2 статті 200 СК України). Згідно з статтею 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, до яких відносяться: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зміст ст. 200 Сімейного Кодексу вказує про те, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також суд зауважує, що право дитини на утримання від матері не може бути узалежнене виключно від факту існування в неї зобов`язань перед іншими особами. Судом встановлено, що повнолітньому сину сторін [PERSON] на даний час виповнилось 18 років, він продовжує навчання, у зв`язку з чим не має можливості забезпечувати себе матеріально та потребує допомоги. Враховуючи викладене, зокрема, що повнолітній [PERSON] є студентом денної форми навчання, а тому потребує утримання, суд, виходячи з принципів справедливості та розумності, приходить до висновку про те, що сума аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, буде достатньою та посильною для відповідача. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі наведеного та наявних доказів, суд приходить до висновку, що заявлений позов слід задовольнити та визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітнього сина, який навчається, у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 21 листопада 2024 року до закінчення його навчання у вказаному навчальному закладі, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років. Куруючись ст. ст. 182, 185, 191, 199 Сімейного кодексу України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України , суд,-

Outcome: approved