Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначає,\~що з22 квітня 1988 року по 15 березня 2013 року позивач працювала у виробничому структурному підрозділі ШУ «Першотравенське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді машиніста козлового крану та кочегара з повним робочим днем. Місце роботи шахта «Ювілейна». Звільнення позивача було пов`язане з тим, що вона більше не могла виконувати свої трудові обов`язки за станом здоров`я та була звільнений з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України, про що здійснено запис в трудовій книжці за номером № [NUMBER] . Внаслідок роботи у відповідача понад 29 (двадцять дев`ять) років позивач отримала захворювання: вібраційна хвороба, синдром церебральної-перифиричної ангіодистонії, енціфолопатія з вестибулопатією, вегетативно-сенсорна поліневропатія, радикулопатія попереково-крижова та шийна з статико-динамічними порушеннями, нейодистрафія у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу, деформуючий артроз з періартрозом ліктьових та колінних суглобів та вазомоторно-трофічні порушення на кистях. Відповідно до повідомлення, вперше виявлено професійне захворювання 25.12.2013 року. Захворювання професійні з 25 грудня 2013 року комісією встановлено, що захворювання є професійним з 11 лютого 2014 року первинно, та встановлено третю групу інвалідності безстроково. В зв`язку з професійними захворюваннями згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії мені було встановлено 55 (п`ятдесят п`ять ) відсотків втрати працездатності. Фактично позивач є інвалідом третьої групи з обмеженням здійснювати повноцінно будь-які роботи. Група інвалідності встановлена з 11 лютого 2014 року, безстроково. Таким чином, існують підстави для відшкодування моральної шкоди. Наявність факту моральної шкоди - підтверджується довідкою МСЕК про встановлення групи інвалідності від 11.02.2014 року. Вина Відповідача та факт порушень охорони праці та інше, визначення винних осіб- викладено зафіксовано в акті розслідування хронічного професійного захворювання від 17 січня 2014 року. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.01.2014 році п.16 визначено обставини виникнення професійного захворювання: неефективність роботи системи вентиляції, кондиціювання повітря, захисних засобів, механізмів, відсутність засобів індивідуального захисту. П.17 визначено причини виникнення професійного захворювання: запиленість повітря робочої зони, загазованість, підвищені та занижені температури поверхні устаткування, матеріалів, збільшений рівень шуму, рівень вологості повітря. Для ліквідації і запобігання причин пошкодження здоров`я п. 18 визначено для Відповідача, забезпечення протипилових заходів (комплексе знепилювання), модернізація обладнання, використання засобів механізації на основних та допоміжних роботах. Протягом тривалого часу роботи в підземних умовах, Відповідачем не в достатній мірі здійснювались заходи, щодо покращення умов праці. Тим самим втрата здоров`я продовжувалась тривалий час з причини впливу негативних факторів. Як наслідок втрата здоров`я та встановлення інвалідності. Переживання з приводу того, що позивач стала інвалідом та з нових обставин життя до який вона змушена пристосовуватись, а саме: день розпочинається з того, що позивачу дуже важко звестися на ноги, біль в суглобах обмежує рух, та не тільки рук і ніг, а тіла вцілому. Постійний біль в суглобах, запалення, набряки суглобів унеможливлює здійснення будь якої роботи та змушує вживати постійно ліки. Під час, коли до неї звертаються, позивач не дочуває, що ставить її в незручне становище, та примушує перепитувати вдруге, або прохати говорити гучніше. З причини наявності захворюванні верхніх кінцівок, відсутня можливість вільно користуватися мілкими приборами та інструментами. Важко тримати та користуватися телефоном та іншою технікою. Обмеження рухів в шийному та п\\крижовому відділах хребта з віддачею в кінцівки, відчуття затерпання, судоми в литкових м`язах та кистях рук, біль та терпкість в кистях. Зазначені дії взагалі, сковують позивача. Порушилося звичне коло спілкування. Позивачу необхідно докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Стан здоров`я погіршувався з часом та вона вимушена звертатися до лікарів. Позивач не може виконувати роботи пов`язані з фізичними навантаженнями та займатись домашніми справами. Скарги позивача зафіксовані та обстежені лікарями, викладені у виписках-епікризі від 21.02.2019 року, медичним висновком від 24.12.2013 року, запропоноване лікування, яке позивач систематично виконує. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 120000 гривень. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, а також наявності вини підприємства у спричиненні цієї шкоди. Прохала в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії трудової книжки виданої на ім`я [PERSON] виданої 16.10.1970 року вбачається, що позивач працювала на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 22.04.1988 року по 15.03.2013 року та була звільнена з займаної посади на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпПУ у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. 17 січня 2014 року затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] , згідно якого професійні захворювання захворювання: вібраційна хвороба другого ступеня: синдром церебральної-перифиричної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефолопатією з вестибулопатією; вегетативно-сенсорна поліневропатії в сполученні з синдромом шийної та п/крижової радикулопатії з вираженим (3 ст.) статико-динамічними порушеннямина шийному і попереково-крижовому рівнях, нейодистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу, деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом, ліктьових та колінних суглобів та вазомоторно-трофічні порушення на кистях, виникли внаслідок запиленості повітря робочої зони, температури поверхні устаткування, рівня шуму та загальної вібрації більше 80% робочого часу, рівня вологості та рухомості повітря, рівня іонізуючого випромінювання, рівня фізичного перенавантаження. Згідно з довідкою МСЕК серії 12 АВ №0253593 від 11 лютого 2014 року [PERSON] при огляді встановлена третя група інвалідності безстроково. Довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ №0009312 від 11 лютого 2014 року, [PERSON] було встановлено з 06 лютого 2014 року сукупно ступінь втрати професійної працездатності - 60%, безстроково у зв`язку з вібраційною хворобою. Встановлено потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку трудове каліцтво пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Судом встановлено, що під час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання, у зв`язку з чим йому встановлено третю групу інвалідності. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що хронічне професійне трудове захворювання відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отримання професійного захворювання в результаті праці на виробництві, останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Професійне захворювання призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного способу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні\~розміру відшкодування\~моральної шкоди\~суд керується\~принципом розумності\~та справедливості,\~приймає до\~уваги стан\~здоров`я\~позивача,\~втрату професійної\~працездатності,\~інвалідність,\~вину підприємства\~та працівника\~в заподіянні\~шкоди,\~характер та\~об`єм\~його фізичних,\~душевних,\~психічних страждань,\~втрату можливості\~його трудової\~та соціальної\~реабілітації,\~що призвело\~до значних\~тяжких змін\~життєвих зв`язків,\~а саме\~55%\~втрати професійної\~працездатності,\~істотність вимушених\~змін в\~життєвих стосунках,\~вважає за\~необхідне стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача 110 000грн в порядку відшкодування моральної шкоди. У постанові Верховного Суду 05 січня 2024 року у справі № 629/2371/23 вказано, що посилання касаційної скарги на незазначення у резолютивних частинах оскаржуваних судових рішень відомостей про те, що моральна шкода підлягає виплаті без відрахування податків та обов`язкових платежів, не є підставою для скасування законних та обґрунтованих судових рішень, з огляду на встановлений податковим законодавством порядок оподаткування доходу платника податку, зокрема встановлений підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України припис щодо не включення до оподатковуваного доходу платника податку сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю. Виходячи зі змісту підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2022 року у справі № 161/16011/20, від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21, від 17 січня 2024 року у справі № 175/623/23, від 17 квітня 2024 року у справі № 552/7011/22. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так ціна позову 120 000 гривень, позовні вимоги задоволено на суму 110 000 гривень, що становить 91,67% від заявленого розміру відшкодування, судовий збір для фізичних осіб становить 1211,20 грн, отже 91,67% від цієї суми становить 1110,31 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial