Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах за період з 22.08.2022 по 15.08.2024 у розмірі 72\~000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що діти сторін [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком. Згідно з нотаріально посвідченим договором від 22.08.2022 мати зобов`язана сплачувати на користь батька аліменти у розмірі 3\~000 грн щомісячно, однак відповідач не виконує умови договору у зв`язку з чим в неї утворилася заборгованість у розмірі 72\~000 грн (за 24 місяці по 3\~000 грн). Ухвалою від 19.08.2024 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 08.10.2024. У зв`язку з неявкою учасників справи, з метою належного сповіщення відповідача, розгляд справи у судовому засіданні 08.10.2024 було відкладено на 20.11.2024. Розгляд справи у судовому засіданні 20.11.2024 відкладено на 13.01.2025. Ухвалою від 20.11.2024 витребувано від [PERSON] оригінал договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батька у їх виховані, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 22.08.2022 у місті Чернівці та зареєстрованого в реєстрі за №2528 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Новосельською І.Л. У судовому засіданні 13.01.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було оглянуто оригінал витребуваного договору, ухвалено розгляд справи проводити в заочному порядку та з метою опитування дітей розгляд справи відкладено на 30.01.2025. У судовому засіданні 30.01.2025 [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги т просили задовольнити. Діти сторін [PERSON] та [PERSON] розповіли суду, що проживають разом з татом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за відсутності заперечень позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, зважаючи на наступне. Відповідно до змісту ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно з витягів з реєстру територіальної громади [PERSON] з дітьми зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . 22 серпня 2022 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Новосельською І.Л. та зареєстрований в реєстрі за №2528. Згідно п.1 вищевказаного договору, сторони домовилися, що діти [PERSON] та [PERSON] проживатимуть разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2.1.5 Договору визначено, що мати зобов`язана щомісячно сплачувати батькові кошти в сумі 3\~000 грн до досягнення дітьми повноліття та відшкодування витрат з їх утримання. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.02.2023 у справі №522/13882/22 шлюб між сторонами, укладений 24.11.2011 було розірвано. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положеннямист.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до норм ч. 1 ст.203, ч. 1 ст.215 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно з частиною другою статті 181 Сімейного кодексу України (далі СК України) за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 1 ст. 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Установлено, що договір від 22.08.2022 містить усі істотні умови, які необхідні для укладення такого виду договору, умови надання коштів на утримання дітей, їх розмір, що відповідає інтересам дітей та є обов`язковими для сторін договору. Цей договір укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений. Відповідно до положень статей 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач стверджує, що відповідачка на виконанням умов договору кошти не сплачує, утриманням дітей не займається. Відповідач доказів на спростування таких обставин суду не представила. За період з 22.08.2022 по 15.08.2024 розмір заборгованості складає 72\~000 грн, з розрахунку 3\~000 грн щомісячно х на 24 місяці. Згідно висновків, сформованих в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 754/1167/16-ц, ч. 1 ст. 189 СК України батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. Водночас розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України. У постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 456/1826/16 Верховний Суд виснував, що порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса (ч. 2 ст. 189 СК України) не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. В цій справі відповідач наполягав на тому, що за існування договору про сплату аліментів позивачка не може стягувати з нього заборгованість за аліментами в судовому порядку. Тож, встановлені судом обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог, та необхідність стягнення заборгованості по аліментах, яка виникла у зв`язку з невиконанням договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Новосельською І.Л. та зареєстрований в реєстрі за №2528 від 22.08.2022. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved