Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] , право власності на який не було зареєстровано в органах реєстрації нерухомого майна. Зазначила,\~що є спадкоємицею померлого [PERSON] першої черги, як і її брат [PERSON] , який був зареєстрований разом з батьком на момент його смерті, а отже прийняв спадщину. Вказала, що на момент смерті батька вона проживала разом з ним без реєстрації та також прийняла спадщину. В серпні 2024 року вона звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області з тим, щоб їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак нотаріус відмовив їй у видачі такого свідоцтва у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини. Вказала, що факт спільного проживання її разом з [PERSON] на момент його смерті підтверджується довідкою Попільнянської селищної ради Житомирської області. Враховуючи те, що вона являється спадкоємцем першої черги за законом, у встановлений законом строк прийняла спадщину, проживаючи разом із спадкодавцем на момент його смерті, через що має право на визнання за собою права власності на частку вказаного спадкового майна. Просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] на день його смерті, тобто [INFO] , та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , який належав померлому [INFO] [PERSON] . Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 27.09.2024 року у вказаній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.12.2024 року підготовче провадження у вказаній справі було закрито та справу було призначено до судового розгляду. Представник позивача адвокат Штундюк О.А. в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та розгляд справи проводити в їх відсутність. Представник відповідача Брусилівської селищної ради Житомирської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справу в їх відсутність, у вирішенні позову [PERSON] покладався на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується оголошеннями про виклик до суду на офіційному сайті судової влади, про причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. (а.с. 8). [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 5) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо зміни прізвища з [PERSON] на [PERSON] через реєстрацію шлюбу (а.с. 6). Відповідно до довідки № 358 від 10.08.2018 року, виданої виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради Житомирської області, згідно погосподарської книги Брусилівської сільської ради № 18 за 2011 -2015 роки, за померлим [INFO] [PERSON] , [INFO] , рахується житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (перейменована на Соборну згідно розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації від 20.05.2016 року № 140), за яким рахується земельна ділянка 0, 21 га (а.с. 11). Згідно довідки № 3555 від 22.07.2024 року, виданої відділом ЦНАП Брусилівської селищної ради Житомирської області, померлий [PERSON] на момент смерті [INFO] , актовий запис про смерть № 61 від 30.09.2014 року, був зареєстрований по [ADDRESS] , та разом з ним був зареєстрований [PERSON] , 1975 р.н. (а.с. 10). Відповідно до довідки № 239 від 09.07.2024 року, виданої виконавчим комітетом Попільнянської селищної ради Житомирської області, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживав до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті та протягом шести місяців після його смерті за вказаною адресою проживала його дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області від 29.08.2024 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті її батька [PERSON] , оскільки [PERSON] було пропущено строк прийняття спадщини (а.с. 15). З інформаційної довідки зі спадкового реєстру вбачається, що інформація про прийняття спадщини після смерті [PERSON] відсутня (а.с.14). Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Як роз`яснив у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Враховуючи, що спірний будинок був побудований у 1976 році, коли законом не вимагалась державна реєстрація права власності для виникнення такого права, при цьому згідно даних погосподарської книги на 2011-2015 роки вказаний будинок з господарськими будівлями належав [PERSON] , суд вважає, що будинок [ADDRESS] входить до складу спадщини померлого [PERSON] . Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, з урахуванням вказаних норм закону та всіх встановлених обставин справи у суду наявні законні підстави встановити факт, що [PERSON] постійно проживала разом з [PERSON] на день його смерті, тобто [INFO] , та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , який належав померлому [INFO] [PERSON] . На підставі ст.ст. 331, 1218, 1268, 1296 ЦК України та

Outcome: approved