Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

1. Описова частина. 1.1. Позиція позивача. 12 липня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі позивач, ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 січня 2023 року між відповідачем та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» укладений кредитний договір №04387-01/2023. У відповідача утворилася заборгованість за цим договором у розмірі 35\~085,98 грн., з яких 10\~800,00 грн. заборгованість за основною сумою позики та 24\~285,96 грн. заборгованість за відсотками. Позивач вказує, що за договором факторингу набув права вимоги за цим кредитним договором. Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на свою користь 35\~085,98 грн. 1.2. Позиція відповідача. Відповідач був належним чином повідомлений про надходження позову та відкриття провадження у справі, однак, після скасування заочного рішення та призначення нового розгляду справи, відзиву на позов не подав. 1.3. Рух справи. Ухвалою суду від 22 липня 2024 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Під час первісного розгляду справи відповідач відзиву на позов не подав. Заочним рішенням суду від 05 вересня 2024 року позов було задоволено повністю. 10 жовтня 2024 року від відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 25 листопада 2024 року скасоване заочне рішення, а справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. 1.4. Щодо заочного розгляду справи. Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судовий розгляд, але не подав відзиву на позов, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Вказане рішення є повторним заочним, оскільки судом вже ухвалювалося заочне рішення у справі, яке в подальшому було скасоване. 2. Мотивувальна частина. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. 2.1. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. З матеріалів справи судом встановлено, що 20 січня 2023 року між відповідачем та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» укладений договір про надання споживчого кредиту №04387-01/2023, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 10\~800,00 грн. на строк 25 днів та сплатою 456,25 % річних, що становить 1,25 % на день. За твердженнями позивача, у відповідача утворилася заборгованість за цим договором у розмірі 35\~085,98 грн., з яких 10\~800,00 грн. заборгованість за основною сумою позики та 24\~285,96 грн. заборгованість за відсотками. За договорами факторингу від 01 червня 2023 року, від 27 грудня 2023 року, позивач набув права вимоги за цим кредитним договором. Отже, спірні правовідносини стосуються повернення отриманого фізичною особою кредиту, який отриманий у фінансовій установі, який складається із тіла кредиту та нарахованих відсотків за ним. 2.2. Норми права, що регулюють спірні правовідносини. Оскільки спірні правовідносини виникли стосовно повернення кредитну, вони врегульовані відповідними положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). 2.3. Позиція суду. 2.3.1. Щодо порушення з боку відповідача зобов`язань за кредитним договором. Зі встановлених судом обставин слідує, що позивач дійсно порушив свої зобов`язання за кредитним договором, а саме не повернув кредит повністю у строк, встановлений договором, чим порушив приписи частини першої статті 526 ЦК України. В такому випадку позовні вимоги в цілому виглядають обґрунтованими, але у суду є ряд зауважень, що розміру нарахованих позивачем відсотків за користування кредитом, а також ігнорування ним часткового внесення коштів відповідачів, з приводу чого суд зазначає наступне. 2.3.2. Щодо неможливості нарахування договірних відсотків, поза межами строку кредитування. Зі змісту вимог позову слідує, що відповідачу продовжувалися нараховуватися відсотки за користуванням кредитом, поза строком кредитування у 25 днів. Однак такий підхід позивача, як і минулих кредиторів, є помилковим, адже Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту. Після закінчення строку кредитування позивач, як і попередній кредитор, не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України. Позовних вимог про стягнення відсотків, передбачених ст.625 ЦПК України, у даній справі не заявлено. З огляду на вищевикладене, з відповідачу могли бути нараховані відсотки, нараховані за період строку кредитування, який становить 25 днів. Враховуючи визначену сторонами процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,25 % на даень, розрахунок договірних відсотків наступний: 10\~800 х 0,0125 х 25 = 3\~375 грн. Наявна в матеріалах справи додаткова угода про відстрочення виконання зобов`язань за договором від 13 лютого 2023 року не впливає на обрахунок відсотків за користування кредитом, оскільки у них сторони чітко визначили, що будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються (а.с.9). 2.3.3. Щодо часткового погашення заборгованості відповідачем. Суд звертає увагу, що в заявці про надання відстрочки, яка була підтверджена відповідною додатковою угодою від 13 лютого 2023 року, зазначено, що відповідач добровільно вніс на погашення кредиту грошові кошти у розмірі 5\~400,00 грн (а.с.9). Зважаючи на те, що розраховані судом відсотки за кредитним договором становлять 3\~375,00 грн, а позивач вніс на оплату заборгованості 5\~400,00 грн., слід дійти висновку, що він повністю погасив нараховані відсотки, а решту суми слід зараховувати у погашення тіла кредиту. Тобто, з відповідача необхідно остаточно стягнути лише тіло кредиту у розмірі 8\~775,00 грн. (10\~800 + 3\~375 5\~400). 2.3.4. Загальний висновок суду. Оскільки судом встановлений факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, але, одночасно, встановлені обставини неправомірного нарахування договірних відсотків поза межами строку кредитування, а також ігнорування позивачем часткового внесення відповідачем коштів на погашення кредиту, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту у розмірі 8\~775,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. 2.3.4. Щодо розподілу судових витрат Оскільки суд задовольнив позов частково, на підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 757,30 грн. (3\~028,00 х (8\~775,00 / 35\~085,96)) На підставі наведеного та

Outcome: partial