Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

До Автозаводського районного суду міста Кременчука надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.08.2015 між позивачкою та відповідачем зареєстрований шлюб, від якого у них [INFO] народився неповнолітній син [PERSON] . 17.12.2018 рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем із визначенням місця проживання малолітнього сина після розірвання шлюбу із [PERSON] . З 2017 року і по теперішній час [PERSON] не спілкується та не бачиться із сином, не цікавиться його життям, розвитком, навчанням та здоров`ям, не надає жодної фінансової допомоги на його утримання. Автозаводським районним судом міста Кременчука 21.01.2020 по справі № 524/9502/19 видано судовий наказ № 524/9502/19 про стягнення із відповідача на користь позивачки кошти (аліменти) на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.12.2019 і до досягнення повноліття дитиною. 29.07.2024 судом отримано інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. 29.07.2024 ухвалою судді відкрите провадження по справі у порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання на 09 год 26.08.2024. 26.08.2024 ухвалою суду закрите підготовче провадження по справі, призначене судове засідання на 03.10.2024. 26.08.2024 о 10:01:30 після проведення підготовчого судового засідання, згідно інформації наявної у комп`ютерній програмі «Д-3», до суду після надійшло клопотання представника позивачки (адвоката) Карабаш Ю.О. про виклик свідків для допиту у судовому засіданні. 28.08.2024 до суду надійшли заяви представника позивачки (адвоката) Карабаш Ю.О. про ознайомлення із матеріалами справи в електронному вигляді. 20.09.2024 до суду надійшла заява представника відповідача (адвоката) Дашко М.В. про ознайомлення із матеріалами справи. Про ознайомлення із справою на вказаній заяві наявний власноруч зазначений напис адвоката із датою та особистим підписом. 03.10.2024 до суду надійшла заява представника позивачки (адвоката) Карабаш Ю.О. про уточнення даних для виклику свідків. 03.10.2024 на 09:00 у судове засідання з`явилась представник позивачки (адвокат) Карабаш Ю.О.. Інші учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час, місце, розгляду справи. 03.10.2024 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивачки про відкладення судового засідання та виклик свідків по справі. Відкладено розгляд справи 21.10.2024. На підставі ч.5 ст. 84 ЦПК України уповноважити представника позивача, як заінтересовану сторону, адвоката на одержання письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як органу опіки та піклування. Викликані у судове засідання для допиту свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 03.10.2024 після завершення судового засідання канцелярією суду передано судді заяву третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, як органу опіки та піклування, про перенесення розгляду справи. 16.10.2024 до суду надійшло клопотання представника позивачки про відкладення розгляду справи. 21.10.2024 ухвалою суду відкладено розгляд справи на 10 год 27.11.2024. Уповноважено представника позивача забезпечити явку свідків до суду, а також на одержання письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у органу опіки та піклування із роз`ясненням, що у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд в подальшому буде застосовувати до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. Викликані у судове засідання позивачка, відповідач, представник третьої особи для надання особистих пояснень. Роз`яснено відповідачу, що у разі повторної неявки в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України. 26.11.2024 до суду від представника органу опіки та піклування надійшла заява про доручення документів до матеріалів справи (копія висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 21.11.2024 №2696). 27.11.2024 судове засідання не відбулось у зв`язку із відсутністю енергопостачання у приміщенні суду. 28.11.2024 до суду надійшла заява представника відповідача (адвоката) Дашко М.В. про ознайомлення відповідача із позовом [PERSON] , визнання його у повному обсязі з посиланням на те, що обставині зазначені у позові дійсно мають місце, із наслідками визнання позову відповідач ознайомлений та просить розглянути справу за його відсутності. 24.12.2024 до суду від представника органу опіки та піклування надійшла заява про доручення документів до матеріалів справи (копії висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 21.11.2024 №2696). 20.01.2025 у судове засідання з`явились позивачка та її представник. Інші особи у засідання не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час, місце розгляду справи, що не є перешкодою для розгляду справи на підставі ст. 223 ЦПК України та з урахуванням їх заяв про розгляд справи без їх участі. У судовому засіданні заслухано позивачку та її представника, які просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється рідною сестрою позивачки. Відповідача не бачила біля 7 років з моменту їх розлучення. Зазначила, що [PERSON] участі у вихованні дитини не приймав і не приймає, фінансової допомоги ніколи не надавав, не цікавився і не цікавиться життям свого сина. Не відвідував дитину у садочку та школі. До моменту розлучення здавалось, що між позивачкою та відповідачем нормальні сімейні відносини, однак виявилось, що останній неодноразово застосовував фізичне насилля до [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка є дочкою її близької подруги, з якою вони проживають поруч, як сусіди. Відповідача знає з моменту одруження із позивачкою та проживання разом з нею. [PERSON] застосовував фізичне насилля стосовно позивачки. Дитиною опікувались постійно виключно позивачка та її мама з батьком. Відповідача у житті дитини свідок ніколи не бачила. Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи позивачки, її представника, пояснення свідків, дослідивши висновок органу опіки та піклування із усіма матеріалами справи, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних по справі доказів, на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволенню позову з наступних підстав. Відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом достовірно встановлено, що за час спільного проживання позивачки із відповідачем однією сім`єю у шлюбі [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 31.01.2020 Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 178. Згідно зазначеного свідоцтва у графі батько зазначено « [PERSON] » та у графі мати « [PERSON] ». Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 17.12.2018, яке набрало законної сили 17.01.2019, розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем, визначено місце проживання малолітнього сина після розірвання шлюбу з позивачкою. Прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу зазначено « [PERSON] ». Відповідно до витягу з реєстру Кременчуцької територіальної громади позивачка та її син значаться зареєстрованими з 10.05.2024 у кв 49, квартал 297, м Кременчук, Полтавської області. Автозаводським районним судом міста Кременчука 21.01.2020 по справі № 524/9502/19 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] кошти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.12.2019 і до досягнення нею повноліття. У зв`язку із невиконанням зазначеного обов`язку відповідачем у добровільному порядку постановами Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області відповідно від 08.07.2020 відкрите виконавчого провадження № [NUMBER], від 05.12.2023 накладено арешт на майно та кошти боржника, встановлені тимчасові обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, у праві виїзду за межі України та у праві полювання. 05.12.2023 Автозаводським відділом державної виконавчої служби у місті Кременчуці внесено відповідні відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників. Інформацією за вих №221911 та №221899 від 06.12.2023 Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 01.12.2023 наявна заборгованість по сплаті аліментів з відповідача на утримання його сина у розмірі 155870,04 грн. Малолітня дитина постійно проживає зі своєю матір`ю, перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач вихованням дитини не займається, інтересами, процесами виховання та станом здоров`я дитини не цікавиться. Не цікавиться навчанням дитини та її розвитком. Відповідач із сином не спілкується, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо нехтує ними, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Зазначене стверджується відповідями на адвокатський запит КНМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» за вих № 561/10-1 від 31.05.2024, Кременчуцького закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №18 Кременчуцької міської ради за вих №01- 28/82 від 04.06.2024, Кременчуцького ліцею № 10 «Лінгвіст» Кременчуцької міської ради за вих № 01-17/200 від 29.05.2024, Кременчуцької гімназії №19 Кременчуцької міської за вих №01-49/233 від 28.05.2024, згідно яких на прийом до сімейного лікаря малолітнього [PERSON] супроводжує його мати [PERSON] , під час відвідування дитиною навчальних закладів, дитину приводила і забирала, відвідувала батьківські збори його мати, яка і цікавилася його фізичним, духовним та моральним розвитком. [PERSON] щомісячно отримувала квитанції на оплату харчування дитини, проводила відповідну оплату та інформувала зранку вихователів про причини відсутності дитини в закладі у разі необхідності. Відповідач [PERSON] навчальні заклади не відвідував, крім того під час навчання малолітнього [PERSON] у першому класі не цікавився його навчальними успіхами, фізичним та моральним розвитком своєї дитини, батьківські збори не відвідував. Актами ТОВ «Житлорембудсервіс» за вих № 56 від 16.06.2024 та № 55 від 16.06.2024 зафіксовано, що відповідач [PERSON] не проживає з липня 2017 року і по теперішній час у кв [ADDRESS] . За цією адресою з липня 2017 року та по теперішній час проживали [PERSON] та її малолітній син [PERSON] . Згідно акту обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] від 31.05.2024, складеного службою у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради, умови проживання дитини задовільні, у будинку чисто, відсутні сторонні запахи, санітарно-гігієнічні норми дотримані, наявні меблі та побутова техніка нового зразка. Дитина має навчальні труднощі помірного ступеня прояву, інтелектуальні труднощі легкого ступеня прояву, соціоадаптаційні / соціокультурні труднощі легкого ступеню прояву, функціональні труднощі легкого ступеня прояву (мовленеву та опорно-рухову функцію) згідно висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 25.04.2024 за вих №ІРЦ-85225/2024/506965, складеного Інклюзивно-ресурсним центром Кременчуцької міської ради, малолітній [PERSON] , а також йому констатовано медичний діагноз на підставі виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 14.05.2024, виданої КНМП «Центр ПМСД №1». З наведеного слідує, що малолітня дитина потребує особливої уваги та турботи з боку батьків, однак відповідач, як батько дитини, тривалий час її по відношенню до сина не проявляє. З боку відповідача протягом тривалого часу відсутнє будь-яке піклування про фізичний і духовний розвиток його дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, відсутній інтерес до внутрішнього світу дитини, що наразі істотно впливає та в подальшому може негативно вплинути на гармонійний розвиток сина. Згідно копії висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 21.11.2024 №2696, долученого до справи, слідує доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його малолітньої дитини. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Ст.ст. 150, 152, 153, 155 СК встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання згідно ст. 152 СК України забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він не забрав дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявив щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводиться із дитиною; є хронічним алкоголіком або наркоманом; вдається до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджений за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного суду України в пунктах 15, 16 постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови, винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із частиною 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсний обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 ст. 19 СК України). При цьому, суд може не погодитись із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 ст.19 СК України). Згідно частини 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа , в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування , прокурор а також сама дитина, по досягненню чотирнадцяти років. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один з батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат щодо життя дитини, який має настати, а також водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Відповідно до ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради №789-XII від 27.02.91 встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. З огляду на зазначене, суд вважає, що у матеріалах справи міститься достатньо доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно виховання свого малолітнього сина, його свідоме нехтування своїми обов`язками як батька, його небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку дитини та навчанні, небажання виконувати свої батьківські обов`язки. Позивачкою та її представником доведено та обґрунтовано обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує дитині необхідного медичного догляду та лікування, харчування. Крім того, зазначене вище стверджується також і заявою представника відповідача (адвоката) Дашко М.В. від 28.11.2024 про ознайомлення відповідача із позовом [PERSON] , про визнання ним у повному обсязі позовних вимог з посиланням на те, що обставині зазначені у позові відповідають дійсності, із наслідками визнання позову відповідач ознайомлений та просить розглянути справу за його відсутності. Таким чином, установлені обставини вказують на свідоме ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню малолітньої дитини, не забезпечення законних прав дитини на нормальні умови життя. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що стверджується заявою від 28.11.2024, а тому за таких обставин доцільно позбавити його батьківських прав стосовно сина. Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу, що позивачка не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов`язаного з обґрунтуванням доводів сторін, суд вважає за необхідне на підставі ст. ст. 259, 268 ЦПК України проголосити його вступну та резолютивну частини, складання повного рішення суду відкласти на строк не більш як десять днів.

Outcome: approved