Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

18.06.2024 року ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ за об`єктом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 56\~703,57 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем за період з 01 листопада 2018 року до 31 травня 2024 року було спожито природний газ на загальну суму 98\~424,32 грн., однак не сплачено. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.02.2024 року у цивільній справі №398/4319/23, яке набрало законної сили 29.03.2024 року, з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість за спожитий природний газ у сумі 41\~720,75 грн. за об`єктом, що розташований за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 листопада 2018 року до 31 липня 2023 року. Зазначеним рішенням позов задоволено частково, оскільки на той момент у позивача була інформація про те, що на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину, виданого 09.10.2018 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Приходько О.В. за реєстровим №1958, відповідач є власником 1/2 частки нерухомого майна, за місцем розташування якого виникла заборгованість. Водночас, як стало відомо позивачу із архівної довідки №359 від 30.04.2024 року, виданої Олександрійським МБТІ, відповідач також є власником 1/2 частки нерухомого майна, за місцем розташування якого виникла заборгованість на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Яковенко В.М., за реєстровим №2941. Оскільки відповідач є власником нерухомого майна, за адресою: [ADDRESS] , та споживачем послуг з постачання природного газу і ним не проведено своєчасну оплату отриманих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість, яка складається з не стягнутої суми за рішення суду від 27.02.2024 року за період з листопада 2018 року по липень 2023 року та заборгованості за спожитий природний газ за період з серпня 2023 року по травень 2024 року, в загальному розмірі 56\~703,57 грн., то позивач просить стягнути зазначену заборгованість. 22.11.2024 року через систему «Електронний суд» представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просив відмовити в задоволені позову виходячи з наступного. Відповідач є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.02.2024 року по справі №398/4319/23 встановлено факт права власності [PERSON] на 1/2 частку вищевказаної квартири. Даним рішенням суду позовні вимоги позивача задоволено частково, так як відповідач є власником лише частини нерухомого майна, за місцем розташування якого виникла заборгованість, тому позовні вимоги підлягали частковому задоволенню пропорційно розміру її частки у власності. Таким чином, позивач вже звертався з аналогічними позовними вимогами про стягнення боргу з [PERSON] . Також зазначає, що вихідний борг станом на листопад 2018 року становить 1 641,39 грн, тобто заборгованість виникла ще до листопада 2018 року, а тому строк позовної давності у даних спірних правовідносинах пропущений, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 18.06.2024 року, тобто поза межами трьохрічного строку позовної давності. 26.11.2024 року через систему «Електронний суд» представником позивача подано відповідь на відзив, в якому останній просив задовольнити позов не погоджуючись з відзивом на позов, оскільки відповідач є єдиним власником нерухомого майна, за місцем розташування якого виникла заборгованість. Щодо позовної давності представник позивача зазначає, що відповідно до Витягу з білінгової системи «Газоліна» - «Фінансовий стан» по особовому рахунку відповідача, заборгованість виникла з листопада 2018 року, так як в листопаді 2018 року відповідачем було спожито природний газ на загальну суму 1 641,39 грн., а сальдо боргу на кінець листопада 2018 року становило 1641,39 грн., що у свою чергу означає, що до листопада 2018 року у відповідача відсутня заборгованість за спожитий природний газ. Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій зв`язку з поширенням короно вірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12, відповідно до якого строки визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 27.06.2023 року №651 карантин відмінено з 24 год. 00 хв. 30.06.2023 року. Отже, до вимог позивача, строк позовної давності яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Постановою КМУ, тобто станом на 12.03.2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. 27.11.2024 року через систему «Електронний суд» представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що відповідач є власником лише 1/2 частки квартири [ADDRESS] , а не власником всього нерухомого майна, що підтверджується довідкою №359 від 30.04.2024 року, в якій зазначено два власники вищевказаної квартири, а саме [PERSON] та [PERSON] . Крім того, [PERSON] [INFO] померла, а оскільки відповідач з померлою були зареєстровані за різними адресами, відповідачка автоматично була позбавлена можливості прийняти спадщину після смерті [PERSON] . Відповідач не подавала заяву на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а отже не стала власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яка належала померлій. Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню. 20.01.2025 року через систему «Електронний суд» представником відповідача подано додаткові пояснення по справі, де зазначено, що [PERSON] є єдиним власником нерухомого майна, за місцем розташування якого виникла заборгованість, а саме квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину, виданим 09.10.2018 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Приходько О.В. за реєстрованим №1958 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.06.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Яковенко В.М. за реєстровим №2-941. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.02.2024 року по справі №398/4319/23 з [PERSON] вже було стягнуто заборгованість за спожитий газ у сумі, що становить 41\~720,75 грн за період з листопада 2018 року по липень 2023 року включно. Даним рішенням суду позовні вимоги задоволено частково, так як відповідач на той момент була власником лише частини нерухомого майна, за місцем розташування якого виникла заборгованість, тому позовні вимоги підлягали частковому задоволенню пропорційно розміру її частки у власності за вищевказаний період. Виходячи з вищевикладеного позовні вимоги визнають частково, а саме за період з серпня 2023 року по травень 2024 року в розмірі 14\~982,83 грн, адже за період з листопада 2018 року по липень 2023 року сума заборгованості вже була стягнута та повторному стягненню не підлягає. Учасники справи, належним чином повідомлені про час дату та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 21.01.2025 року, не з`явилися. Від представник позивача та представник відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено. Ухвалою суду від 21.01.2025 року закрито провадження в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за спожитий природний газ за період з 01 листопада 2018 року до 31 липня 2023 року в розмірі 41\~720,75 грн. на підставі п. 3 ч. 1 ст.\~255\~ЦПК України у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду, ухваленим з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. З архівної довідки №359, виданої КП «ОМБТІ» 19.04.2024 року, вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] належало [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.1997 року посвідченого державним нотаріусом Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Яковенко В.М., за реєстровим №2941. Зазначене також підтверджується і свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.06.1997 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] успадкували в рівних частках, тобто по 1/2 частці, зазначену квартиру. В подальшому, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданому 09.10.2018 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Приходько О.В., зареєстрованому в реєстрі за №1958, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS] , що також підтверджується і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.03.2024 року. Тобто, з 09.10.2018 року відповідач є єдиним власником всієї квартири [ADDRESS] . Відповідно до 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Частиною 3 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено принцип безперебійного надання споживачу комунальних послуг. За змістом ст. ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. З огляду на те, що норма ч. 3 ст. 714 ЦК України у питанні укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу відсилає до спеціальних законів, то до правовідносин, які склалися між сторонами, застосовуються норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з особливостями, встановленими Законом України «Про ринок природного газу», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2494 (далі Кодекс), Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі Правила), а також умовами Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500. Зі змісту\~положень ст.\~12\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги»,\~абзацу\~2\~ч.\~1\~ст.\~12\~Закону України\~«Про ринок\~природного газу»\~та п.\~2\~розділу ІІІ\~Правил вбачається,\~що постачання\~природного газу\~побутовим споживачам\~здійснюється на\~підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку, умови якого є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір укладається з урахуванням положень статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору може бути підтверджений кількома способами, зокрема, фактом споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник. Із довідки про фінансовий стан споживача станом на травень 2024 року, виданої по рахунку [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) вбачається, що відповідачем за період з 01 серпня 2023 року по 31 травня 2024 року (включно) споживався природний газ, що свідчить про приєднання відповідачем до типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок, серед іншого, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Із довідки про фінансовий стан споживача [PERSON] станом на травень 2024 року вбачається, що відповідачем за період з 01 серпня 2023 року до 31 травня 2024 року (включно) споживався природний газ, однак не сплачувалась його вартість, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 14\~982,83 грн. В додаткових поясненнях від 20.01.2025 року відповідачем визнано позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожитий природний газ за період з 01 серпня 2023 року до 31 травня 2024 року в розмірі 14\~982,83 грн. Тобто, після закриття судом провадження в цій справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за спожитий природний газ за період з 01 листопада 2018 року до 31 липня 2023 року в розмірі 41\~720,75 грн. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за спожитий природний газ за період з 01 серпня 2023 року до 31 травня 2024 року в розмірі 14\~982,83 грн. та відповідно відповідачем визнано позов. Згідно з ч. 1 ст. ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так як, відповідач визнала позов та визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки, відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, то суд вважає, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1\~514,00 грн., іншу частину судового збору у розмірі 1\~514,00 грн., сплаченого позивачем, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved