Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1654. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підставою для розірвання шлюбу є\~ відсутність спільних інтересів з відповідачем, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Позивач\~ зазначає, що подружжя спільного господарства не веде та разом не проживає. Шлюб із відповідачем фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим позивач наполягає на його розірванні. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею у справі визначено суддю Чорнуху Ю.В. Ухвалою суду від 27.09.2024 відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09.10.2024 на адресу суду від позивача - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог в повному обсязі. У судове засідання 17.10.2024 сторони не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце судового засідання. У матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності позивача, відповідач про причини неявки суду не повідомив, клопотання та заяви не подавав. Розгляд справи відкладено на 04.12.2024. У судове засідання 04.12.2024 сторони не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце судового засідання. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, клопотання та заяви не подавав. Розгляд справи відкладено на 21.01.2025. У судове засідання 21.01.2025 сторони не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце судового засідання. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, клопотання та заяви не подавав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.. З метою недопущення затягування строків розгляду справи судом та з урахуванням неодноразового відкладення розгляду справи, поданням від позивача заяви про розгляд справи за її відсутності та ненадходженням від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу відсутності сторін. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 2ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували 26.09.2015 шлюб, про що 26.09.2015 складено відповідний актовий запис № 1654. Шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.09.2015 вбачається, що після реєстрації шлюбу прізвище: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с. 5). З наданої суду копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.08.2017 вбачається, що у [PERSON] та [PERSON] у шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] , про що 19.08.2017 складено відповідний актовий запис № 5689, місце державної реєстрації: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 12). Позивач [PERSON] виявила бажання розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] . Відповідач відзив до суду не подав. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави.. Жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються, відповідно до ч. 3 ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Приписами ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 2-4 ст. 56 СК України). Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ч.1 ст. 113 CК України). Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, проте, як встановив суд, позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідач не звертався до суду із вимогами про надання часу на примирення та не подав відзив. Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Суд вважає, що бажання й право кожного із подружжя на розірвання шлюбу не може бути порушено. З огляду на викладене, наявні підстави для задоволення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, 26.09.2015, про що складено відповідний актовий запис № 1654. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч.2 ст. 114 СК України). Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сплата судового збору за подання позовної заяви про розірвання шлюбу до суду підтверджена квитанцією до платіжної інструкції № 0.0.3798254364.1 (код квитанції: 9350-1383-5270-9121) від 02.08.2024, згідно якої вбачається, що сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 гривень (а.с. 4). Суд встановив при відкритті провадження у справі факт зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат по оплаті судового збору у розмірі 1211,20 гривень. Інші процесуальні витрати по справі відсутні.

Outcome: approved