Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 29.10.2024 міський голова звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що з 21.08.2024 малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку служби у справах дітей з причини ухилення матері [PERSON] від виконання її батьківських обов`язків. Батько дитини записаний за вказівкою матері відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України. 19.08.2024 до органу опіки та піклування надійшло повідомлення від відділення поліції №1 Коростенського РУП про те, що [PERSON] вчинила спробу самогубства (вжила таблетки парацетамолу). При проведенні перевірки встановлено, що близько шести місяців дитина проживає зі знайомою її матері, [PERSON] , так як її мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та близько місяця взагалі не виходить на зв`язок із донькою. 20.08.2024 службою у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради спільно із фахівцями із соціальної роботи Малинського міського центру соціальних служб здійснено рейд за місцем проживання дитини в [ADDRESS] . Встановлено, що причиною спроби самогубства [PERSON] була відсутність спілкування з мамою і рідними та відчуття повної самотності. [PERSON] працівникам служби у справах дітей повідомила, що не має батьківського потенціалу, підтвердила факт ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно її доньки, а також подала заяву щодо поміщення її доньки до сім`ї патронатного вихователя, пояснивши це складним матеріальним становищем та відсутністю бажання виховувати власну дитину. Позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , передати її під опіку органу піки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн щомісячно до досягнення нею повноліття. Явка сторін по справі: Представник позивача начальник служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради Суханова А.В., яка діє на підставі довіреності № 764/03-23 від 06.11.2023, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. 09.12.2024 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечила відносно позбавлення її батьківських прав. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області у повному обсязі з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.3). Батько дитини, записаний на підставі ч.1 ст. 135 СК України за вказівкою матері, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України індексний номер 00047483957 від 15.10.2024 (а.с.5). 19.08.2024 до ВП №1 Коростенського РУП надійшло телефонне повідомлення з приймального відділення КПН «Малинська міська лікарня», про те, що [PERSON] , 2010 року народження, вчинила спробу самогубства, що підтверджується листом заступника начальника ВП №1 Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області Бондарчука М. від 20.08.2024 (а.с.8). Відповідно до наказу служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради №132 від 21.08.2024, [PERSON] , 2010 року народження, яка проживає в [ADDRESS] , взято на облік дітей , які перебувають у складних життєвих обставинах служби у справах дітей, на підставі того, що мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.6). Відповідно до листа за № 240 від 01.10.2024, заступник директора Малинського міського центру соціальних служб Кащук Т. звернулася до Служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради з проханням внести на розгляд комісії з питань захисту прав дитини питання щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. Звернення обґрунтовано тим, що [PERSON] висловила бажання щодо відмови від доньки, у зв`язку з відсутністю материнських почуттів, низьким виховним потенціалом та мінімальним рівнем доходів для забезпечення потреб дитини. [PERSON] знаходиться в сім`ї патронатного вихователя , відчуває себе непотрібною та говорить про суїцидальні наміри (а.с.7). Згідно з характеристикою, наданою за підписом директора Малинського ліцею №2 Фурманською О. від 20.08.2024, [PERSON] за час навчання зарекомендувала себе як не старанна учениця, має низький та середній рівень успішності, на уроках пасивна. Учениця не вміє керувати своїми емоціями, легко піддається негативному впливу, замкнута, не має друзів серед однокласників, неодноразово обманювала вчителів (а.с. 10). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради від 29.11.2024 за № 573, [PERSON] проживає в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] . За весь час перебування дитини у патронатній сім`ї до служби у справах дітей жодного разу не надходило звернення щодо побачень матері або інших близьких родичів з [PERSON] . Від пропозиції у надані комплексу соціальних послуг та взяття під соціальний супровід з метою подолання складних життєвих обставин [PERSON] відмовилася. [PERSON] не цікавиться життям та здоров`я своєї доньки. Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні за клопотанням представника позивача допитано свідків. Так, патронатний вихователь [PERSON] пояснила, що [PERSON] потрапила до неї у патронатну сім`ю в серпні 2024 року. Дівчинка була замкнена в собі, ні з ким не спілкувалася. З того часу, її мати [PERSON] жодного разу не провідала дитину і не зателефонувала їй. На даний час, дівчинка дуже змінилася, почала спілкуватися та товаришувати з однолітками, в школі навчається. До матері повертатися не хоче, оскільки зрозуміла, що їй не потрібна. Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що мама припинила з нею спілкування, не приділяє увагу, не забезпечує та жодним чином не підтримує з нею відносини. Неодноразово чула від мами, що вона втомилася від дочки. З моменту поміщення до патронатної сім`ї, мама з дівчинкою не спілкувалася, номер її телефону заблокувала, не вітала з днем народження. Саме тому, [PERSON] не хоче проживати з мамою. Мотиви та застосовані норми права. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час розгляду справи судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Статтею 150 СК України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позивачем належними доказами доведено ухилення від виконання [PERSON] обов`язків по вихованню [PERSON] , що полягає у відсутності виховання дитини та зацікавленості у її розвитку, в не забезпеченні продуктами харчування, одягом, засобами гігієни. Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України, участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради від 29.11.2024, встановлено свідоме нехтування відповідачем своїх обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи нормативні приписи та роз`яснення, надані Верховним Судом, у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дочки [PERSON] . Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дочки. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що при зміні своєї поведінки та зміні обставин, згідно зі ст. 169 СК України, відповідачка не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. [PERSON] необхідно передати під опіку органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради для подальшого її влаштування. Частиною 3 ст.166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (789-ХІІ) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в судовому порядку. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи те, що відповідачка є матір`ю неповнолітньої дочки, інформація стосовно того, що вона не є працездатною у суду відсутня, а тому, суд приходить до висновку, що з неї підлягають стягненню аліменти на користь установи (особи) де перебуватиме дитина, на утримання [PERSON] у розмірі 2500,00 грн щомісячно і до досягнення нею повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення утримання дитини та задоволення її потреб. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Враховуючи вище викладене та те, що позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позовної заяви про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів на утримання дітей до суду, то в такому разі з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн. на користь держави.

Outcome: approved