Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачки, в якій просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором на загальну суму 21735,80 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 28 жовтня 2019 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» (далі за текстом - ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7674269211, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «ЦФР» надало відповідачці кредит у сумі 18039,22 грн., включаючи витрати на страховий платіж, строком на 36 місяців, а [PERSON] отримала кредит у вказаній сумі та зобов`язалась повернути кредитні кошти у повному обсязі не пізніше 26 жовтня 2022 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати за користування кредитом річні проценти у розмірі 0,15 % від суми кредиту, розмір яких було зменшено до 0,01 %, щомісячні проценти у розмірі 3,00 % від суми кредиту шляхом сплати платежів. ТОВ «ФК «ЦФР» виконало умови вказаного кредитного договору у повному обсязі, надавши [PERSON] обумовлену суму кредиту, однак відповідачка не здійснила повернення коштів, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за основною сумою боргу, річними відсотками, щомісячними відсотками за користування кредитом та пенею на загальну суму 21735,80 грн. Між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі за текстом - ТОВ «ФК «ЄАПБ») та ТОВ «ФК «ЦФР» укладено Договір відступлення прав вимоги № 20211229 від 29 грудня 2021 року, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 7674269211 від 28 жовтня 2019 року на загальну суму заборгованості в розмірі 21735,80 грн. Враховуючи, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Представники позивача, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явились, але просили суд про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, у разі неявки відповідача у судове засідання не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі, про що зазначили у позовній заяві та клопотанні, поданих до суду. Відповідачка про дату, час та місце судового засідання двічі повідомлялась належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явилась. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилались судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачки, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовими конвертами з судовими повістками, що повернулись до суду з довідками відділення «Укрпошти» з позначками «адресат відсутній за вказаною адресою», свідчить про неможливість вручення відповідачці судових повісток, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судові виклики вручені відповідачці належним чином. Клопотання про розгляд справи за її відсутності, відзив до суду не подала, про причини неявки у судове засідання суд не повідомила. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже відповідачка зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідачка надавала суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідачки в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки відповідачки в судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідачки, яка з 10 лютого 2023 року, тобто з моменту прийняття судом позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі до ухвалення даного заочного рішення, жодного разу до суду не прибула, станом розгляду справи не цікавилась, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтувала. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачку, яка не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоди представників позивача, що викладені у позовній заяві та клопотанні, поданих до суду, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає позовну заяву позивача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «ФК «ЦФР» (а. с. 23, 24, 24 зворотна сторона) та [PERSON] (а. с. 9-11, 12), відповідачкою у справі, був укладений кредитний договір № 7674269211 від 28 жовтня 2019 року (далі за текстом - Договір), згідно умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» надало відповідачці кредит (грошові кошти) на будь-які законні цілі в сумі 18039,22 грн., включаючи витрати на страховий платіж, строком на 36 місяців, а відповідачка зобов`язалась повернути кредитні кошти разом з річними процентами у розмірі 0,15 % від суми кредиту, розмір яких було зменшено до 0,01 %, щомісячними процентами у розмірі 3,00 % від суми кредиту шляхом 36 щомісячних внесків, згідно з графіком платежів (а. с. 5, 6-7, 8). Згідно з пунктом 2.1. Договору позичальниця до укладення цього Договору ознайомилась та приєдналась до інших умов кредитного договору, викладених у Паспорті кредиту та в Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (редакція від 18 вересня 2019 року), які, відповідно до пункту 2.2. Договору, складають єдиний кредитний договір, та які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua. Відповідно до пункту 6 Заяви-анкети на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» підписанням цією Заяви-анкети позичальниця підтвердила, що ТОВ «ФК «ЦФР» у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі ознайомило її з інформацією, вказаною у статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», статтях 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною їй для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги. В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «ЦФР», яка згідно довідкою та розрахунком заборгованості, наданими ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем, станом на 29 грудня 2021 року з урахуванням заборгованості за основною сумою боргу, відсотками та пенею склала загальну суму 21735,80 грн. (а. с. 13-14, 15). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом частин 1, 2статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що між [PERSON] , відповідачкою у справі, та ТОВ «ФК «ЦФР» виникли зобов`язальні правовідносини, в тому числі і ті, що витікають з вказаного кредитного договору. Вказаним кредитним договором передбачено порядок та умови отримання кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами, а також пені. [PERSON] , відповідачка у справі, підписавши вказаний кредитний договір, надала згоду на отримання та повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими вказаним договором. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з умовами договору відступлення прав вимоги № 20211229 від 29 грудня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а. с. 19, 20), ТОВ «ФК «ЦФР» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі, право грошової вимоги до [PERSON] , відповідачки у справі, за кредитним договором № 7674269211 від 28 жовтня 2019 року в сумі 21735,80 грн., з яких: 15862,15 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1,20 грн. - сума заборгованості за річними відсотками, 5868,69 грн. - сума заборгованості за щомісячними відсотками; 3,76 грн. - сума заборгованості за пенею, що також підтверджується Витягом з Реєстру боржників № 4 до Договору відступлення прав вимоги № 20211229 від 29 грудня 2021 року (а. с. 16-17, 18). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок також зроблено Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61-10389св21 від 23 лютого 2022 року, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039св21 від 19 січня 2022 року, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14 липня 2021 року. Судом встановлено, що позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору відступлення прав вимоги № 20211229 від 29 грудня 2021 року набуло право вимоги за кредитним договором № 7674269211 від 28 жовтня 2019 року, укладеним між первісним кредитодавцем ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] , відповідачкою у справі, тому у позивача, як у нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених договором платежів, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] , відповідачкою у справі, взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Доказів про визнання договору факторингу недійсним чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору № 7674269211 від 28 жовтня 2019 року, позичальниця [PERSON] , відповідачка у справі, зобов`язалась повернути кредит, сплатити річні та щомісячні проценти за користування кредитом в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених у вказаному Договорі. Всупереч умовам кредитного договору, [PERSON] , відповідачка у справі, не виконала своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, остання не здійснювала погашення кредитної заборгованості на рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до частин 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачкою у справі, не спростовано факт укладення між нею та ТОВ «ФК «ЦФР» кредитного договору № 7674269211 від 28 жовтня 2019 року, та отримання відповідачкою коштів, внаслідок чого суд вважає укладеним кредитний договір між сторонами. Згідно з умовами укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] , відповідачкою у справі, кредитного договору № 7674269211 від 28 жовтня 2019 року, строк, на який надався кредит, становив 36 місяців, тобто від 28 жовтня 2019 року до 26 жовтня 2022 року. Відповідно до статті 536 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачка у справі, кредитні кошти отримала, якими в подальшому розпорядилась на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, тобто кредитні кошти не повернула. Доказів на спростування отримання кредиту у сумі 18039,22 грн., [PERSON] , відповідачкою у справі, суду не надано. Згідно з Витягом з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20211229 від 29 грудня 2021 року, до ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивача у справі, перейшло право вимоги до [PERSON] , відповідачки у справі, за кредитним договором № 7674269211 від 28 жовтня 2019 року в сумі 21735,80 грн., з яких: 15862,15 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1,20 грн. - сума заборгованості за річними відсотками, 5868,69 грн. - сума заборгованості за щомісячними відсотками; 3,76 грн. - сума заборгованості за пенею (а. с. 18). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості за кредитним договором № 7674269211 від 28 жовтня 2019 року, [PERSON] , відповідачкою у справі, суду не надано, інші розрахунки заборгованості на іншу дату за вказаним договором суду також не надано, чим не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, тому вказані розрахунки приймаються судом як доказ у вирішенні спору. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄАПБ» про стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 21735,80 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачкою. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена платіжною інструкцією № 32998 від 17 січня 2023 року (а. с. 1). На підставі статей 202, 207, 509, 512, 514, 516, 525, 526, 527, 536, 549, 610, 626-628, 638, 639, 1049, 1054, 1077 ЦК України,

Outcome: approved