Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

В жовтні 2024 року представник позивача ТОВ "ФК "Профіт\~Капітал"\~-\~адвокат \~Ушакевич М.\~П. звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за Угодою № С02.225.72180 про відкриття кредитгної лінії та обслуговування Кредитної Картки, укладеною 05.09.2016 року з Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк", за яким банк встановлює відповідну кредитну лінію на поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт крединої лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн (п.п. 3.1 Договору); ліміт кредитної лінії, доступний на момент укладення Угоди, становить 26 600,00 грн (п.п. 3.2 Договору кредиту); за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 48% річних. Банк на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти в сумі 26 600,00 грн строком до 05.09.2024 року, а позичальник відповідно зобов`язувався повернути його разом з іншими платежами (відповідно до тарифів Банку, які розміщені на сайті Банку за адресою: www.ideabank.ua. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банкіських послуг виконав у повному обсязі відкривши поточний рахунок № [NUMBER] , та надавши кредитні кошти в розмірі 26 600,00 грн в межах кредитного ліміту визначеного в п.п. 3.2 Договору 1. У зв`язку з неповерненням заборгованості за Договором кредиту та відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 19.12.2023 року (дата відступлення) становить 89 224,53 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 35002,71 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 54221,82 грн. 19.12.2023 року між Акціонерним товариством "Ідея Банк" та Товариством з обмеженою відповідальінстю "ОПТІМА ФАКТОРИНГ" укладено договір факторингу № 19/12-2023, прийнявши права вимоги та їх оплату в розмірі заборгованості боржників перед АТ "Ідея Банк", що визначені в реєстру боржників. 22.12.2023 року між "ОПТІМА ФАКТОРИНГ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого, до ТОВ "ФК "Профіт Капітал" перейшло право вимоги за Договором № С02.225.72180 від 05.09.2016 року, що укладено між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] . Досудове врегулювання спору з відповідачем відбулося шляхом направлення досудової вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості від 29.07.2024 року. Оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобовязання за\~вказаним договором,\~ ТОВ "ФК "Профіт Капітал" з метою захисту прав звернулося до суду, та просили стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 89 224,53 грн, а також понесені судові витрати, суму сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. 09.12.2024 в справі відкрито спрощене позовне провадження з призначенням до судового розгляду на 30 грудня 2024 року, з повідомленням учасників справи, яке розглядом відкладено за клопотання відповідача. 29.01.2025 в судове засідання сторони не з`явились, повідомлені належно. Представник позивача Ушакевич М. П. клопотала про розгляду справи без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена належно. Правом на подання відзиву на позов не скористалася. Разом з тим, 29.01.2025 надала заяву, в якій вказала, що з позовною заявою від ТОВ "Профіт Капітал" не погоджується в повному обсязі, оскільки кредит був наданий в 2016 рокці і більш частково сплачений у банківській установі ПрАТ "Ідея-Банк", який і видав кредит, до моменту його ліквідації, фінансових зобов`язань перед ТОВ "ФК "Профіт Капітал" не має. Беручи до уваги те, що явка до суду є правом, а не обов`язком сторони у справі, суд, враховуючи положення частини 4 статті 223 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до положення частини 2 статті 247 ЦК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених, суд дійшов наступного висновку. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України). Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) звернув увагу на те, що невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Із матеріалів справи вбачається, що 05.09.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк" (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник, відповідач) було укладено Угоду № С02.225.72180 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, яка укладається згідно з умовами Договору комплексного банківського обслуговування, що затверджений розпорядженям банку із усіма змінами та доповненнями до нього, діюча редакція якого розміщена на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою: www.idеabank.ua. Відповідно до умов якого, банк відкриває клієнту поточний рахунок [NUMBER] у валюті гривня, операції за якими можуть здійснюватися за дебитно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватися в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard World терміном дії 2 (два) роки з моменту її випуску (пункт 2). Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн (підпункт 3.1. пункту 3). Кредитний ліміт на момент укладання угоди становить 26 600,00 грн (підпункт 3.2 пункту 3) з процентною ставкою за користування коштами Кредитною лінії 48,0000 % річних (підпункт 3.3 пункту 3). Повернення заборгованості та сплата відсотків за користування кредитною лінією та/або інших платежів за Угодою та Договором здійснюється згідно умов Договору, Типового графіку та Розрахунку сукупної вартості кредиту, а також Тарифів, які розміщені на сайті Банку за адресю www.ideabank.ua. Підписанням Угоди клієнт підтверджує, що ознайомлений з Типовим графіком і розрахунком сукупної вартості кредиту (пункт 4). Відповідно до пункту 5 Тарифів на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб - нових клієнтів банку, сума щомісячного платежу - 1066 грн, термін винесення щомісячного платежу до 30 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, орієнтовна процента ставка, річних 58,70%, абсолютне подорожчання кредиту в рік 2736 грн. Угода № С02.225.72180 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, заява, згода фізичної особи - суб`єкта кредитної історії, Тарифи на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб - нових клієнтів банку, підписані 05.09.2016 власноручно відповідачем, та як вбаачється із поданої до суду заяви, факт укладення кредитного договору не заперечується [PERSON] . Отже, банк свої зобов`язання за Угодою виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок [NUMBER] та надав позичальнику [PERSON] кредитні кошти. Відповідно до копії виписки АТ "Ідея Банк" по рахунку № [NUMBER] , з 05.09.2016 по 19.12.2023, останній запис 24.12.2019, [PERSON] користувалася кредитними коштами, в тому числі шляхом внесення коштів в рахунок погашення заборгованості. З наданої позивачем копії довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № С02.225.72180 від 05.09.2016 року за підписом заступника директора Операційного департаменту АТ "Ідея Банк" вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] станом на 19.12.2023 року (момент переходу права вимоги) становить 89 224,53 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом 35002,71 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 54221,82 грн. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, статті 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 19.12.2023 року між Акціонерним товариством "Ідея Банк" та Товариством з обмеженою відповідальінстю "ОПТІМА ФАКТОРИНГ" укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до умов якого АТ "Ідея Банк" відступило "ОПТІМА ФАКТОРИНГ за плату належні йому права вимоги боржників вказаних у реєстрі боржників. В підтвердження надано Платіжну інструкцію від 20.12.2023 року № 45 на суму платежу 11 576 112,00 грн. Та, відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 19.12.2023 року ТОВ "ОПТІМА ФАКТОРИНГ" набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в розмірі боргу 89 224,53 грн (порядковий номер 69). 22.12.2023 року між "ОПТІМА ФАКТОРИНГ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого, до ТОВ "ФК "Профіт Капітал" перейшло право вимоги за Договором № С02.225.72180 від 05.09.2016 року, що укладено між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] на суму 89 224,53 грн. За нормами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Досудове врегулювання спору з відповідачем відбулося, шляхом направлення ТОВ "ФК "Профіт Капітал" досудової вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості від 29.07.2024 року Вих. № 7915455/2024, з вимогою повернути заборгованість за Кредитним договором № С02.225.72180 від 05.09.2016 року, на суму боргу 89 224,53 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом 35002,71 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 54221,82 грн, і яка залишена без реагування відповідачем. Відповідно до частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. За змістом статей 3, 6, 627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Оскільки суду, ні позивачем, ні відповідачем не надано доказів повного погашення заборгованості за договором № С02.225.72180 від 05.09.2016 року (як вказує відповідач у заяві від 29.01.2025, частково сплачений кредит у банківській установі ПрАТ "Ідея Банк", який видав кредит, до моменту його ліквідації), останньою як первісному кредитору, так і позивачеві, тому заборгованість підлягає стягненню із [PERSON] на користь позивача ТОВ "ФК "Профіт Капітал". В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі № 6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Згідно довідки-розрахунку заборгованості за Угодою № С02.225.72180 від 05.09.2016 року, заборгованість відповідача [PERSON] станом на 19.12.2023 року (момент переходу права вимоги) становить 89 224,53 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом 35002,71 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 54221,82 грн. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозвязку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обовязок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). З огляду на принципи обовязковості договору, презумпцію правомірності правочину, змагальності та диспозитивності, враховуючи межі заявлених вимог, з відповідача слід стягнути заборгованість за основним\~боргом в\~сумі 35002,71\~грн, яка підтверджується випискою по рахунку відповідача та довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором № С02.225.72180 від 05.09.2016 року. Разом з тим, щодо правомірності вимог про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 54221,82\~грн за вказаним договором, суд виходить з того, що на підтвердження такої заборгованості позивачем надано тільки довідку-розрахунок заборгованості, яка не відображає ні період, за який здійснювалось нарахування процентів, ні відсоткову ставку, ні те, як нараховуватись відсотки. Суд враховує, що відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості за відсотками, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення відсотків за кредитним договором № С02.225.72180 від 05.09.2016 року, оскільки позивач не надав до суду належних доказів на її підтвердження, тоді як саме на позивача покладено обовязок щодо доведення заявлених позовних вимог, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих складових боргу (процентів) відповідачу не є можливим. Таким чином, з урахуванням вище встановленого, та того, що відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, позовні вимоги ТОВ "ФК "Профіт Капітал" про стягнення з [PERSON] за Угодою № С02.225.72180 про відкриття кредитгної лінії та обслуговування Кредитної Картки від 05.09.2016 року, в заявленому розмірі 89 224,53 грн, підлягають до часткового задоволення. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що станом на день ухвалення рішення суду відповідач хоча б частково повернула борг. За правилами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволенню позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені на 39,23 %, тому на користь позивача, слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, за подання позовної заяви, в розмірі 1187,89 грн. Згідно з положенням пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Надаючи правову оцінку документам на підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги (загальна вартість яких складає 7000 грн), де викладено об`єм виконаних адвокатом робіт, та враховуючи те, що суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, а також часом, витраченим на їх виконання, а тому не відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та справедливості розміру отриманих коштів, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial