Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

У лютому 2024 позивач [PERSON] в особі представника адвоката Апазіді К.Ю. звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] ; зняти арешт з майна, а саме з 1/3 частини квартири [ADDRESS] , накладений ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 06.08.1999, що належала [PERSON] ; скасувати заборону на відчуження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , та виключити з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна запис № 3173160 від 04.05.2006. В обґрунтування позову зазначено, що 05.05.2021 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області Томчук С.М. з заявою про відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] , який проживав по [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області Томчук С.М. заведено спадкову справу № 47/2021, згідно якої єдиним спадкоємцем померлого є спадкоємець першої черги його син [PERSON] , [INFO] . 30 грудня 2021 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області Томчук С.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , проте за результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту на спадкове майно нотаріусом встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень міститься запис № 3173160 про арешт зазначеної квартири, у зв`язку із чим, нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. У зв`язку з відсутністю іншого способу відновлення порушеного права вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Апазіді К.Ю. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник Шевченківської селищної ради надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при прийнятті рішення по справі покладався на розсуд суду. Представник Куп`янського\~відділу державної\~виконавчої служби\~у Куп`янському\~районі Харківської\~області Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~надала суду\~заяву про\~розгляд справи\~за її\~відсутності,\~при прийнятті\~рішення по\~справі покладалася\~на розсуд\~суду. Зазначила, що будь-які відомості про наявність виконавчих проваджень стосовно [PERSON] у Куп`янському відділі державної виконавчої служби у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутні. Приватний нотаріус Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області Томчук С.М. в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.10.1977 райвідділом ЗАГС Харківської області, актовий запис № 162 07.08.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 07.08.2018 Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 16. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 31.03.2021 Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис 88. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Згідно із свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 13 грудня 1993 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної (сумісної) власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З Витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 77216531 від 05.06.2024 вбачається, що 05.05.2021 заведено спадкову справу № 47/2021. Постановою приватного нотаріуса Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області Томчук С.М. від 31.12.2021 № 839/02-14 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] згідно з підпунктом 4.17. пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідно до якого, якщо на майно спадкодавця накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Згідно із зазначеною постановою, єдиним спадкоємцем померлого є спадкоємець першої черги, його син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії ухвали Шевченківського райсуду Харківської області від 06.08.1999 накладено арешт на 1/3 частину приватизованої квартири, що належить [PERSON] , розташованої за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~З відповіді Куп`янського відділу державної виконавчої служби у Куп`янському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17.01.2024 № 26.11-31/4040 вбачається, що на підставі ухвали Шевченківського нарсуду від 06.08.1999 зареєстровано заборону на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , належне [PERSON] . Вказану заборону зареєстровано в системі за реєстраційним номером обтяження 3173160 від 04.05.2006. Відповідно до Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавчі провадження про примусове виконання ухвали суду від 06.08.1999, за якою боржником є [PERSON] , в системі не містяться, а також відсутні відносно нього відкриті виконавчі провадження. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. В силу положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Положеннями статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). У відповідності до розділу 10 пункту 4 підпункту 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України), та є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини передбачені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно із ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~(1950 р.), ратифікованою\~Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд враховує, що відомості про наявні\~виконавчі провадження на ім`я [PERSON] , реєстраційний номер обтяження № 3173160, в Автоматизованій системі\~виконавчих проваджень\~відсутні. Відомості щодо рішення, його номеру, яке слугувало підставою накладення\~арешту\~в АСВП відсутні, майнових претензій з боку стягувача протягом всього часу дії\~обтяження нерухомого майна боржника [PERSON] , тобто більше ніж 25 років, не надходило. У постанові від 07 серпня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи\~№ 14-7238/2009, провадження № 61-6085св24 та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 серпня 2024 року у справі\~№ 947/36027/21, провадження № 61-12849св23 дійшов висновку про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Таким чином, у цьому випадку наявність тривалого часу арешту майна спадкодавця за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у майнові права позивача. Це є\~підставою для\~зняття арешту\~з майна\~боржника з\~метою захисту\~майнових прав\~позивача як спадкоємця після смерті батька. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.05.2023 р. у справі №463/3251/22 зробила висновок про право спадкоємця звертатися в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття з нього арешту. Виходячи з\~обставин справи,\~позивач не\~може завершити\~процедуру оформлення\~спадкових прав\~на нерухоме\~майно,\~зважаючи на\~існування обтяження\~у вигляді\~арешту,\~тому суд\~доходить висновку\~про обґрунтованість\~вимог позивача\~та необхідності\~захисту його права шляхом скасування такого арешту. Суд погоджується з доводами позовної заяви та вважає, що відомості в реєстрі про заборону на нерухоме майно впливають на права позивача, а тому, з метою недопущення порушення права\~власності позивача на вказану квартиру, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Outcome: approved