Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Короткий зміст вимог 10.01.2020 [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ізмаїльська міська рада Одеської області, про виділ частки в окремий об`єкт нерухомості, остаточно уточнивши свої позовні вимоги 22.01.2024 (т. 2 а.с. 122). Свої вимоги мотивують тим, вони є власниками 3/10 часток (по 3/20 часток кожний) житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 05 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. та зареєстрованого в реєстрі під № 6358. Без згоди співвласників розпорядитися своєю частиною нерухомого майна позивачі можливості не мають, у добровільному порядку вирішити питання не видається можливим. Аргументи учасників справи В судовому засіданні представник позивачів уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Додатково пояснив, що усі співвласники житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , залучені до участі у справі на підставі довідки МБТІ від 27.12.2019 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.12.2019. У процесі розгляду справи до участі у справі було залучено правонаступників померлого [PERSON] - його синів [PERSON] та [PERSON] . Щодо правонаступників відповідачки [PERSON] даними інвентарної книги встановлено, що після її смерті власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.11.2010 стала [PERSON] , а 15.03.2012 зазначена квартира була подарована [PERSON] , яка залучена до участі у справі в якості відповідача. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , яка також залучена як відповідач. Листом № 1469 від 28.12.2020 КП «ІМБТІ» повідомило, що частка первинного власника кв. [ADDRESS] [PERSON] розрахована правильно та складає 1/6 частину будинку, водночас при розрахунку частки квартири [ADDRESS] була допущена помилка та правильною є частка 3/20, з урахуванням чого розмір часток складається з: 1/12 ( [PERSON] ) + 1/12 ( [PERSON] ) +13/60 ( [PERSON] ) +3/10 ( [PERSON] , [PERSON] ) + 1/6 + 3/20 (квартири [ADDRESS] . Позивачі просять встановити порядок користування земельною ділянкою, оскільки є співвласниками частин житлового будинку з надвірними спорудами, за яким закріплена земельна ділянка, виділ частки будинку без закріплення за об`єктом, який виділяється в окрему одиницю, земельної ділянки не дозволить їм належним чином реалізувати свої права та порушить принцип єдності житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований. Запропонована експертом до виділу позивачам частина земельної ділянки є значно меншою за площею, ніж частина земельної ділянки, яка відповідає їх частці у праві власності на будинок. Технічна можливість виділу підтверджена висновком експерта, доказів на підтвердження своїх заперечень відповідачем не надано, зокрема, відповідачем не заявлялось клопотання про повторну чи іншу експертизу. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник просили відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (т. 1 а.с. 199), вважають, що позивачі не залучили до участі у справі всіх співвласників домоволодіння. Домоволодіння є багатоквартирним житловим будинком, встановлення порядку користування земельною ділянкою потрібно позивачам для приватизації земельної ділянки, що суперечить ст. 42 ЗК України. Запропонований висновком судового експерта [PERSON] від 29.11.2019 порядок користування земельною ділянкою є неефективним та несправедливим, не ураховує будівельні, санітарні та протипожежні норми, істотно обмежує права відповідачки щодо користування земельною ділянкою, позбавляє її вільно користуватися своєю частиною будинку, робить неможливим проїзд до її квартири та сараю. Висновок експерта не містить висновку про технічну можливість виділення в окремі об`єкти нерухомого майна власникам, що залишаються. Просили суд визнати висновок судового експерта Цуркана В.І. за результатами будівельно-технічного, земельно-технічного дослідження від 29.11.2019 № 122/115-2019 неналежним та недопустимим доказом з посиланням на те, що у вказаному висновку, який був виготовлений за замовленням позивача, відсутні відомості про попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Крім того, відповідачка не згодна із запропонованим у висновку експерта сервітутом на її користь, пояснила, що позивачі чинять їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, відзиву на позов не надала. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, відзиву на позов не надала. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, відзиву на позов не надала. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] та [PERSON] є власниками 3/10 часток (по 3/20 часток кожний) житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 05 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. та зареєстрованого в реєстрі під № 6358, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 193977626 від 19 грудня 2019 року та листом КП «Ізмаїльське МБТІ» №1746 від 27.12.2019. [PERSON] є власником 13/60 часток житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 01.04.1997 року, виданого Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації та зареєстрованого в реєстровій книзі за №51а/106, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 193977626 від 19 грудня 2019 року та листом КП «Ізмаїльське МБТІ» №1746 від 27.12.2019. [PERSON] , [PERSON] є власниками по 1/12 часток кожний житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 4411 від 18.05.1999, посвідченого Одеською товарною біржею, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі 51в/94 від 18.05.1999, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №193977626 від 19 грудня 2019 року та листом КП «Ізмаїльське МБТІ» №1746 від 27.12.2019. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.05.2015. Згідно з листом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області від 20.01.2017 з будь-якими заявами спадкоємці [PERSON] до контори не зверталися, свідоцтва про право на спадщину на їх ім`я не видавалися. Фактом проживання спільно зі спадкодавцем на час його смерті спадщину після смерті [PERSON] прийняли дружина [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] , що підтверджується даними будинкової книги та довідками від 19.08.2000 відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (т. 1 а.с.146-155), які залучені до участі у справі в якості співвідповідачів. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 27.02.2012, виданого виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради (3/20 часток житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] ), що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №222821820 від 05 вересня 2020 року та листом КП «Ізмаїльське МБТІ» №1469 від 28.12.2020. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 15.03.2012, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І. та зареєстрованого в реєстрі під №831 (1/6 частка житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] ), що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №202428961 від 29 лютого 2020 року та листом КП «Ізмаїльське МБТІ» №1469 від 28.12.2020. Відповідно до висновку судового експерта Цуркана В.І. за результатами будівельно-технічного, земельно-технічного дослідження від 29.11.2019 № 122/115-2019 (т. 1 а.с. 5) з урахуванням повідомлення судового експерта від 12.01.2024 (т. 2 а.с 117), належні на підставі посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. (реєстровий № 6358) договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 05.08.2008 року [PERSON] [PERSON] 3/10 частки домоволодіння по [ADDRESS] у складі: частини житлового будинку літ. «А» з частиною веранди літ. «а1», частиною веранди літ. «а2», верандою літ. «а4», частиною підвалу літ. «а3» у складі приміщень: №№1-1 - коридор, площею 4,1 кв. м; 1-2 - санвузол, площею 1,8 кв. м; 1-3 - кухня, площею 8,6 кв. м, 1-4 - коридор, площею 5,7 кв. м, 1-5 - житлова кімната, площею 10,3 кв. м, 1-6 - житлова кімната, площею 21,2 кв. м, 1-7 - житлова кімната, площею 14,4 кв. м, 1-8 - гардеробна, площею 6,1 кв. м, 1-ІІ - веранда, площею 4,7 кв. м, загальною площею 76,9 кв. м, в тому числі житловою площею 45,9 кв. м, по підвальному поверху: №1-9 - сходи, площею 6,9 кв. м, №1-10 - коридор, площею 9,5 кв. м, №1-11- санвузол, площею 8,6 кв. м, №1-12 - підсобне приміщення, площею 5,6 кв. м, №1-13 - комора, площею 5,1 кв. м, загальною площею 35,7 кв. м, всього площею 112,6 кв. м, в тому числі житловою площею 45,9 кв. м, господарська будівля: сарай літ. «В», площею 6,1 кв. м. (всього майна на суму триста вісімдесят одна тисяча сорок дві грн 00 коп.) з технічної точки зору можуть бути виділені в окремий об`єкт нерухомого майна з реєстрацією під окремим реєстраційний номером та наданням окремої поштової адреси і закріпленням за ним частини земельної ділянки площею 0,0159 га, зовнішні межі якої визначаються наведеними у таблиці 1 координатами їх поворотних точок відносно пунктів державної геодезичної зйомки в системі координат 1963 року, з виходом (виїздом) на вулицю Кафедральна - графічно зображено у додатку до повідомлення судового експерта Цуркана В.І. від 12.01.2024 (значення площі земельної ділянки може бути уточненим при формуванні земельної ділянки у порядку, передбаченому ст. 79-1 Земельного кодексу України). На запропоновану до виділу [PERSON] та [PERSON] частину земельної ділянки площею 0,0159 га має бути встановлено передбачений пунктами «а», «г», «ґ» статті 99 Земельного кодексу України безстроковий земельний сервітут на користь [PERSON] , дія якого має поширюватися на її частину площею 0,0010 га - межі поширення сервітуту визначаються за наведеними у таблиці 2 повідомлення судового експерта Цуркана В.І. від 12.01.2024, координатами їх поворотних точок відносно пунктів державної геодезичної зйомки в системі координат 1963 року - графічно зображено у додатку до повідомлення судового експерта Цуркана В.І. від 12.01.2024 (значення площі земельних ділянок може бути уточненим при формуванні земельної ділянки у порядку, передбаченому ст. 79-1 Земельного кодексу України). Позиція суду Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вислухавши представника позивачів, відповідачку [PERSON] , її представника, допитавши експерта, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з таких підстав. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до частини 1, 3 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частиною четвертою статті 120 ЗК України (в редакції на час придбання позивачами нерухомого майна) передбачено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Згідно з частиною першою статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності визначається насамперед угодою співвласників залежно від розміру їхніх часток у спільній власності, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів потрібно брати до уваги цю угоду. Відтак, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є усталений порядок користування майном, розмір часток співвласників, технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Згідно з частиною першою статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Види права земельного сервітуту, які можуть вимагати власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи, закріплені у статті 99 ЗК України. Відповідно до частини першої статті 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до роз`яснень у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (далі-Постанова), якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався, або вона перебувала у користуванні співвласників, і ними не було досягнуто згоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) часток у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Судом встановлено, що сторони у справі є співвласниками частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно уточненої позовної заяви від 22.01.2024 позивачі просять виділити в окремий об`єкт нерухомості 3/10 частини житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] та визнати за ними право власності на об`єкт, який виділяється в окрему одиницю - житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями із виділенням у користування частини земельної ділянки відповідно до висновку судового експерта Цуркана В.І. за результатами будівельно-технічного, земельно-технічного дослідження від 29.11.2019 № 122/115-2019 з урахуванням повідомлення судового експерта від 12.01.2024. Як вбачається з дослідницької частини висновку судового експерта Цуркана В.І. за результатами будівельно-технічного, земельно-технічного дослідження від 29.11.2019 № 122/115-2019, в ході натурного обстеження експертом з`ясовано, що між співвласниками існує частковий порядок користування земельною ділянкою при домоволодінні по [ADDRESS] , який на місцевості визначається лініями огорож та стін будівель, а запропонований експертом варіант порядку користування земельною ділянкою є наближеним до фактично існуючого порядку користування земельною ділянкою. Суду не надано доказів на підтвердження того, що між співвласниками житлового будинку існує усталений порядок користування земельною ділянкою або було досягнуто згоди про порядок користування нею. Посилання представника відповідачки Плєшки Л.Г. на те, що у висновку експерта відсутнє попередження експерта про кримінальну відповідальність, оцінюється судом з огляду на викладену в постанові Верховного Суду від 22.01.2019 року у справі № 697/2272/14-к позицію, що для оцінки експертного висновку, наданого стороною, суду необхідно пересвідчитися, що експерт, який надав висновок, розуміє наслідки надання ним завідомо недостовірного висновку або з`ясувати інші питання, що мають значення для оцінки достовірності експертного дослідження, суд має за клопотанням сторони викликати експерта, попередити його про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та надати сторонам можливість піддати експерта допиту. В судовому засіданні судовий експерт [PERSON] був попереджений судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, підтримав свій висновок та пояснив, що запропонований ним висновок є єдиним варіантом виділу частки в окремий об`єкт нерухомості та визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку, відповідає частці позивачів у праві власності на житловий будинок та є найбільш наближеним до ідеального. Заперечуючи проти висновку експерта в частині запропонованої до виділу позивачам у користування частини земельної ділянки, що перебуває у загальному користуванні, посилаючись на порушення при цьому її прав щодо користування земельною ділянкою, відповідачка [PERSON] із клопотанням про призначення експертизи до суду не зверталася та не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх заперечень. Здійснивши аналіз наданих суду доказів на предмет їх належності та допустимості, суд дійшов висновку про можливість задовольнити позовні вимоги з урахуванням наданого позивачами висновку експерта.

Outcome: approved