Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. До суду 10.10.2024 надійшла позовна заява від [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Фанда Н.М., до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, Лісовогринівецької сільської ради, Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, про скасування наказу про передачу земельної ділянки, про скасування реєстрації у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки, про скасування рішення сільської ради про затвердження технічної документації із землеустрою, про скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування поданого позову [PERSON] зазначив про те, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії РІ №761749, виданого 03.04.2002 на підставі рішення Стуфчинецької сільської ради № 6 від 04.02.2002, він є власником земельної ділянки, площею 3,32 га, в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 166. Відповідно до постанови КМУ № 449 від 02.04.2002 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою», яка втратила чинність 23.07.2013, було визначено обов`язковість зазначення у державному акті на право власності на земельну ділянку кадастрового номеру земельної ділянки. Для отримання кадастрового номеру необхідним є замовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка є основою для отримання кадастрового номера. Саме на підставі даної документації відбувається державна реєстрація земельної ділянки. Відтак, виготовлену технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) позивач подав державному кадастровому реєстратору відділу № 6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, який рішенням № РВ-0500130222024 від 08.03.2024 відмовив у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Підставою для відмови стало знаходження в межах земельної ділянки позивача іншої земельної ділянки або її частини. Реєстратором встановлено, що зовнішні межі земельної ділянки, яка підлягає внесенню до Державного земельного кадастру, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії РІ №761749, виданого на ім`я позивача, перетинаються із ділянкою з кадастровим номером 6825088400:05:005:1444 (площа співпадіння - 97,3674 відсотків), право власності на яку зареєстровано за Лісовогринівецькою сільською радою. Підставою для віднесення до комунальної власності та реєстрації права власності за Лісовогринівецькою сільською радою став наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-6550-СГ від 26.09.2018 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, загальною площею 1407,1726 га, які розташовані на території Лісовогринівецької об`єднаної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області». У переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які передаються у комунальну власність Лісовогринівецькій сільській раді об`єднаної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області, у пункті 53 вказано земельну ділянку з кадастровим номером 6825088400:05:005:1298, площею 11,3852га, з цільовим призначенням 16.00, землі запасу. Рішенням №106 від 14.09.2020 Лісовогринівецькою сільською радою затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6825088400:05:005:1298, площею 11,3852 га, із цільовим призначенням 16.00, землі запасу, та поділ ділянки на земельні ділянки із кадастровими номерами: 6825088400:05:005:1446, площею земельної ділянки 2,6800 га, 6825088400:05:005:1445, площею земельної ділянки 2,8452 га, 6825088400:05:005:1444, площею земельної ділянки 5,8600 га. Цим же рішенням на сільського голову покладено обов`язок здійснення державної реєстрації права комунальної власності на новоутворені земельні ділянки. Власником земельної ділянки комунальної власності із кадастровим номером 6825088400:05:005:1444, площею 5,86 га, яка розташована на території Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, значиться Лісовогринівецька сільська рада. Позивач вважає незаконним пункт 53 наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-6550-СГ від 26.09.2018 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», загальною площею 1407,1726 га, які розташовані (за межами населених пунктів) на території Лісовогринівецької об`єднаної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області, в частині земельної ділянки з кадастровим номером 6825088400:05:005:1298, площею 11,3852, із цільовим призначенням 16.00, землі запасу, а також рішення № 106 від 14.09.2020 Лісовогринівецької сільської ради, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6825088400:05:005:1298, площею 11,3852, із цільовим призначення 16.00, землі запасу, та поділ ділянки на земельні ділянки із кадастровими номерами у частині земельної ділянки з кадастровим номером 6825088400:05:005:1444, площею земельної ділянки 5,8600 га. Відтак, [PERSON] просить скасувати вказані рішення та припинити (скасувати) право власності Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області на земельну ділянку з кадастровим номером 6825088400:05:005:1444, площею 5,860 га, яка розташована на території Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, а також скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6825088400:05:005:1444, площею 5,86 га, за Лісовогринівецькою сільською радою Хмельницького району Хмельницької області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6825088400:05:005:1444, площею 5,86 га у Державному земельному кадастрі України: земельні ділянки запасу (земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) - землі сільськогосподарського призначення. 29.10.2024 від представника відповідача Управління з питань реєстрації ХМР надійшла заява у справі зі змісту якої вбачається, що Управління з питань реєстрації ХМР заперечує проти поданого позову, оскільки не є належним відповідачем у справі. 07.11.2024 від представника відповідача у справі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області надійшов відзив на позов у якому ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, у якому учасник заперечує проти позовних вимог [PERSON] у зв`язку із їх необґрунтованістю. Так, у поданому відзиві представник відповідача вказує, що при проведенні інвентаризації земельних ділянок з метою передачі їх у комунальну власність Лісовогринівецькій сільській раді Лісовогринівецької сільської об`єднаної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області та проведенні державної реєстрації земельної ділянки з відповідним кадастровим номером жодного перетину із іншими земельними ділянками, а також наявності прав на новосформовану земельну ділянку у третіх осіб, виявлено не було. Окрім того, зазначено, що рішення органів виконавчої влади (накази Головного управління) про передачу земельної ділянки у власність є актами індивідуальної дії і вичерпують себе в момент їх прийняття, а позов, предметом якого є скасування рішення органу владних повноважень щодо передачі у власність чи оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язанні з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Відтак, представник ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Лісовогринівецької сільської ради у судове засідання не з`явився. Про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Правом на подання відзиву не скористався. У судовому засіданні представник позивача адвокат Фанда Н.М. просила позовну заяву задовольнити у повному обсязі, надала пояснення, які за змістом є аналогічними тим, що викладені у самій позовній заяві. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 21.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. 29.10.2024 від представника відповідача Управління з питань реєстрації ХМР надійшла заява у справі зі змісту якої вбачається, що Управління з питань реєстрації ХМР заперечує проти поданого позову. 05.11.2024 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. 07.11.2024 від представника відповідача у справі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області надійшов відзив на позов, у якому заперечуються позовні вимоги [PERSON] . Ухвалою суду від 06.12.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 14.01.2025 від представника позивача надійшло клопотання про виклик до суду спеціаліста Сапончика О.Ф. для надання роз`яснень. У задоволенні указаного клопотання протокольною ухвалою суду відмовлено. У визначену дату та час судового засідання відповідачі у справі у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені. За таких обставин, суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідачів у справі, на підставі наявних у справі доказів. При цьому, суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у постанові КЦС ВС від 24.10.2024 по справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони, представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У ситуації, що розглядається, суд прийшов до висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що у позові належить відмовити зважаючи на наступне. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №761749, виданого 03.04.2002 на підставі рішення Стуфчинецької сільської ради № 6 від 04.02.2002, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,32 га в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 166. З метою присвоєння кадастрового номера на вказану земельну ділянку за замовленням [PERSON] сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON] виготовлено технічну документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для земельної ділянки площею 3,32 га, що знаходиться в межах Лісовогринівецької територіальної громади (Стуфчинецької сільської ради) Хмельницького району Хмельницької області, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Виготовлену технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) разом із іншими документами, позивач подав державному кадастровому реєстратору відділу № 6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області для присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та внесення про неї відомостей до Державного земельного кадастру. Рішенням реєстратора № РВ-0500130222024 від 08.03.2024 відмовлено у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Підставою для відмови стало знаходження в межах земельної ділянки позивача іншої земельної ділянки або її частини. Так, відділом № 6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області встановлено, що зовнішні межі земельної ділянки, що підлягає внесенню до Державного земельного кадастру на підставі поданих [PERSON] документів, перетинаються із ділянкою з кадастровим номером 6825088400:05:005:1444, площа співпадіння - 97,3674 відсотків, право власності на яку зареєстровано за Лісовогринівецькою сільською радою. Як встановлено\~із відповіді\~Лісовогринівецької сільської\~ради Хмельницького\~р-ну\~Хмельницької області\~від 23.09.2024\~№ 02.11-03/899/2024,\~наданої на\~адвокатський запит\~ [PERSON] \~від 15.08.2024,\~зазначене на\~викопіюванні місце\~розташування земельної\~ділянки [PERSON] ,\~яке є\~складовою частиною\~Технічної документації\~із землеустрою\~щодо встановлення\~(відновлення)\~меж земельної\~ділянки в\~натурі (на\~місцевості),\~накладається на\~місце розташування\~земельної ділянки\~комунальної власності\~з кадастровим\~номером 6825088400:05:005:1444,\~площею 5,8600\~га,\~із цільовим\~призначенням 16.00,\~землі запасу,\~яка сформована\~за рахунок\~земельної ділянки з кадастровим номером 6825088400:05:005:1298, загальною площею 11,3852 га, що була передана Лісовогринівецькій сільській раді із земель державної власності на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 28 вересня 2018 року № 6550-СГ. Земельна ділянка комунальної власності з кадастровим номером 6825088400:05:005:1444, площею 5,8600 га, сформована на підставі рішення 63 чергової сесії Лісовогринівецької сільської ради від 14.09.2020 р. за № 106. Також судом встановлено, що Лісовогринівецькою сільською радою рішення про надання земельної ділянки у місці, зазначеному на вищевказаному викопіюванні, у власність (користування) юридичним та фізичним особам не приймалися, не приймалось рішення про примусове вилучення земельної ділянки в [PERSON] . Підставою для віднесення до комунальної власності та реєстрації права власності за Лісовогринівецькою сільською радою став наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-6550-СГ від 26.09.2018 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», згідно якого було передано ділянки загальною площею 1407,1726 га, які розташовані на території Лісовогринівецької об`єднаної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області. У п. 53 Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які передаються у комунальну власність Лісовогринівецькій сільській раді об`єднаної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області (додаток до вказаного наказу) вказано земельну ділянку з кадастровим номером 6825088400:05:005:1298, площею 11,3852 га, з цільовим призначенням 16.00, землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.03.2019 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6825088400:05:005:1298 за Лісовогринівецькою сільською радою. Рішенням № 106 від 14.09.2020 Лісовогринівецькою сільською радою затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6825088400:05:005:1298, площею 11,3852 га, із цільовим призначенням 16.00, землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) на земельні ділянки із кадастровими номерами: 6825088400:05:005:1446, площею земельної ділянки 2,6800 га, 6825088400:05:005:1445, площею земельної ділянки 2,8452 га, 6825088400:05:005:1444, площею земельної ділянки 5,8600 га. Цим же рішенням на сільського голову покладено обов`язок здійснення державної реєстрації права комунальної власності на новоутворені земельні ділянки. Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.02.2021, власником земельної ділянки комунальної власності, кадастровий номер 6825088400:05:005:1444, площею 5,86 га, яка розташована на території Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, значиться Лісовогринівецька сільська рада. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем [PERSON] та відповідачами ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, Лісовогринівецькою сільською радою, Управлінням з питань реєстрації ХМР є відносини, які пов`язані зі скасуванням наказу про передачу земельної ділянки, скасуванням державної реєстрації земельної ділянки, скасуванням рішення сільської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, припинення права власності (спори, що виникають із земельних правовідносин). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно зі статтею 78 ЗК України, у редакції чинній на час набуття права власності на земельну ділянку позивачем, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. \~ \~ \~ \~Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб передаються у \~ \~ \~ \~власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. За змістом статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до пунктів 2 та 10 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. До 01.01.2013 державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Із 01.01.2013, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр», державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (частин перша статті 153 ЗК України). Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом; визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що він є власником земельної ділянки, площею 3,32 га, що знаходиться в межах Лісовогринівецької територіальної громади (Стуфчинецької сільської ради) Хмельницького району Хмельницької області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Разом з тим, наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-6550-СГ від 26.09.2018 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» земельну ділянку з кадастровим номером 6825088400:05:005:1298, площею 11,3852 га, з цільовим призначенням 16.00, землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), в межах якої знаходиться земельна ділянка позивача, було передано у комунальну власність Лісовогринівецької сільської ради, право власності на яку у встановленому порядку зареєстровано та внесено відповідні відомості до Державного земельного кадастру. Рішенням № 106 від 14.09.2020 Лісовогринівецькою сільською радою затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6825088400:05:005:1298, площею 11,3852 га, із цільовим призначення 16.00, землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) на земельні ділянки із кадастровими номерами: 6825088400:05:005:1446, площею земельної ділянки 2,6800 га, 6825088400:05:005:1445, площею земельної ділянки 2,8452 га, 6825088400:05:005:1444, площею земельної ділянки 5,8600 га. Позивач стверджує, що його земельна ділянка із площею співпадіння 97,3674 відсотків знаходиться в межах земельної ділянки 6825088400:05:005:1444, площею земельної ділянки 5,8600 га, а тому просить скасувати пункт 53 у додатку до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-6550-СГ від 26.09.2018 щодо передачі у комунальну власність Лісовогринівецької сільської ради земельної ділянки з кадастровим номером 6825088400:05:005:1298, площею 11,3852 га, а також скасувати рішення №106 від 14.09.2020 Лісовогринівецької сільської ради у частині реєстрації новоствореної земельної ділянки з кадастровим номером 6825088400:05:005:1444, площею 5,8600 га, припинивши право власності Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області на земельну ділянку та скасувавши державну реєстрацію вказаної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі України за Лісовогринівецькою сільською радою. При цьому, позивач не ставить питання про скасування державної реєстрації та припинення права власності на земельну ділянку із кадастровим номером 6825088400:05:005:1298, шляхом поділу якої було створено земельні ділянки із кадастровими номерами : 6825088400:05:005:1446, площею земельної ділянки 2,6800 га, 6825088400:05:005:1445, площею земельної ділянки 2,8452 га, 6825088400:05:005:1444, площею земельної ділянки 5,8600 га. Суд звертає увагу на те, що із матеріалів цивільної справи не вбачається та позивачем належними та допустимими доказами не доведено місце розташування земельної ділянки [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №761749, виданого 03.04.2002 на підставі рішення Стуфчинецької сільської ради № 6 від 04.02.2002. Єдиним документом який свідчить про знаходження в межах земельної ділянки, зареєструвати яку має намір позивач, земельної ділянки комунальної власності Лісовогринівецької сільської ради із кадастровим номером 6825088400:05:005:1444 (площа співпадіння із земельною ділянкою позивача на 97,3674 відсотків), є рішення про відмову у внесенні відомостей(змін до них) до Державного земельного кадастру від 08.03.2024 № РВ-0500130222024. Разом з тим, суд зауважує про те, що указана відмова не є достатнім доказом на підтвердження обставин перетину земельної ділянки позивача із земельною ділянкою відповідача. Також суду не надано доказів та відповідно під час судового розгляду не встановлено де знаходиться інша частина земельної ділянки позивача площею 2,6326 відсотка земельної ділянки позивача. Клопотання про проведення відповідної земельно-технічної експертизи для встановлення дійсних меж та дійсного місця знаходження земельної ділянки позивача, стороною позивача в підготовчому судовому засіданні заявлено не було, що позбавляє суд можливості встановити місце знаходження земельної ділянки позивача у її дійсних розмірах без прив`язки до земельної ділянки із кадастровим номером 6825088400:05:005:1444. Згідно із положеннями статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та обраному позивачем способу захисту суд зазначає наступне. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування певного (конкретного) способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у межах захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачами. Суд зобов`язаний виходити з того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, але й також відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи підлягають застосуванню у тих правових відносинах, коли їх сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Чинне в Україні право виключає можливість у такому випадку конкуренції позовів та не визнає за позивачем право довільного вибору способу захисту його прав на власний розсуд. Визначаючи зміст\~статті 5\~ЦПК України,\~необхідно виходити\~з того,\~що,\~у першу\~чергу,\~способи захисту,\~які застосовуються\~судом,\~мають відповідати\~правовій природі\~цивільних відносин,\~що існують\~між сторонами,\~й лише\~у другу\~чергу,\~серед зазначених\~способів захисту,\~що відповідають\~правовій природі\~таких відносин,\~суд вправі\~обрати той\~з них,\~що забезпечує\~ефективність такого\~захисту (такого\~правового висновку\~дійшов Верховний\~Суд у постанові від 12.06.2019 у справі № 490/10190/16-ц, провадження № 61-33118св18). Водночас, відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (постанова ВС від 15.05.2019 у справі № 462/5804/16-ц, провадження № 61-39342св18). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98). У постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, провадження 14-2цс21, Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункти 95-98), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункти 63, 74) та інших. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших. Також, Велика Палата у постанові від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 вказала, що підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Такий акт лише посвідчував відповідне право та не мав самостійного юридичного значення. Враховуючи вказане, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для повернення цієї ділянки власнику визнання недійсним державного акта не є необхідним. Така вимога не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою. Відтак, проаналізувавши згадані положення законодавства та релевантну судову практику, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] не відповідають належному та ефективному способу захисту порушеного права. Так, для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19). При цьому, як зазначається Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду від 13.03.2023 у справі № 398/1796/20, обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права має призводити до відмови у задоволенні позову. Тому, вирішуючи спір між сторонами щодо скасування наказу про передачу земельної ділянки, скасування рішення сільської ради про поділ земельної ділянки та припинення права власності на земельну ділянку зі скасуванням її державної реєстрації в частині обґрунтованості заявлених позовних вимоги [PERSON] до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, Лісовогринівецької сільської ради, Управління з питань реєстрації ХМР, суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, та дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту у вказаних правовідносинах із відповідачами, що є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Розподіл судових витрат у справі. В порядку положень ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати до стягнення з відповідачів на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed