Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

15 березня 2024 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 21 січня 2025 року уточнила та якими просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори №1327/02-14 від 21 листопада 2023 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що відсутні документи на ім`я померлого, які підтверджують право власності на створений об`єкт нерухомості. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляв. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить 5/6 частин незакінченого будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого 26 серпня 1991 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфимовою Т.І., зареєстрованого в реєстрі за №3044 та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 26 серпня 1991 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфимовою Т.І., зареєстрованого в реєстрі за №3043, що також підтверджено довідкою №343, виданою 31 травня 2024 року КП «Ізмаїльське МБТІ». Крім цього встановлено, що [PERSON] належить 1/6 частина незакінченого будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 26 серпня 1991 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфимовою Т.І., зареєстрованого в реєстрі за №3043, що також підтверджено довідкою №343, виданою 31 травня 2024 року КП «Ізмаїльське МБТІ». Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06 жовтня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищезазначене спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Встановлено, що 26 серпня 1991 року [PERSON] залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфимовою Т.І., зареєстрований в реєстрі за №3047, згідно якого заповіла все усе її майно нерухоме та рухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право [PERSON] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 74826424 від 21 листопада 2023 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 26 серпня 1991 року, зареєстрований за № 3047 не змінювався та не скасовувався. Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, осіб, які мають право на обов`язкову частку немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою №А-1267, виданою 02 жовтня 2023 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину. Письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори №1327/02-14 від 21 листопада 2023 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що відсутні документи на ім`я померлої, які підтверджують право власності на створений об`єкт нерухомості. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved