Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

29.08.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] , в особі представника [PERSON] , до [PERSON] , в якій представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частки усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви і до повноліття дитини. На обгрунтування вказаних підстав представник посилається на наступне. Між [PERSON] та [PERSON] 11 січня 2014 року було укладено шлюб, зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 3 від 11 січня 2014 року року, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходиться справа № 953/7881/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються свідоцтвом про народження дитини, видане Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 818 від 01 листопада 2011 року, серії [NUMBER] . Донька проживає разом з матір`ю [PERSON] . Відповідач проживає окремо, матеріально не забезпечує дитину. Усі питання щодо матеріального забезпечення дитини вирішуються Позивачкою. Відповідач у добровільній формі відмовляється надавати матеріальну допомогу. У зв`язку з чим Позивачка вимушена звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини. 29.08.2024 вказана справа надійшла до суду та розподілена судді Зуб Г.А. 30.08.2024 судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 30.08.2024. Ухвалою судді від 02.09.2024 вказану справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. 01.10.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить позов задовольнити частково, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частки усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. На обгрунтування посилається на те, що на теперішній час у відповідача на утриманні перебуває ще одна дитина - [PERSON] [INFO] , на утримання якого з нього стягуються аліменти за рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.02.2020, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішення законної сили і до досягнення [PERSON] повноліття. Станом на сьогодні на підставі вищевказаного рішення відкрито виконавче провадження № 62795747. Крім того, зазначає, що на утриманні у відповідача також перебуває мати, яка є пенсіонеркою. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.01.2014 між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 3. До укладення шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 01.11.2011). Тобто, між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку матері, батька утримувати дитину та його виконання. Згоди щодо добровільної сплати аліментів між сторонами досягнуто не було. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). У частині першій\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина перша статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікована 27.02.1991 року, теж визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України,\~ст. 180 СК України\~, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої, другої\~статті 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України\~визначенні обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частинами першою, другою\~статті 155 СК України\~визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності зі\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ст. 181 СК України). За змістом\~статті 183 СК України\~розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Представник відповідача посилається на те, що у відповідача на утриманні перебуває ще одна дитина - [PERSON] [INFO] , на утримання якого з нього стягуються аліменти за рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.02.2020, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу). Так, рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.02.2020 позов [PERSON] задоволено. Зменшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Київського районного суду м.Харкова від 01.10.2009 року у справі № 2-5637/09/03 на утримання [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до\~1/6 частини\~всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішення законної сили і до досягнення [PERSON] , [INFO] народженням, повноліття. Постановою Харківського апеляційного суду від 21.04.2020 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року залишено без змін. Таким чином, суд враховує, те, що відповідач має на утриманні іншу дитину сина [PERSON] , [INFO] , визнає позовні вимоги частково, а тому за таких обставин,\~приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з\~ [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.08.2024 і до досягнення дитиною повноліття, а в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності зі\~ст. 430 п.1 ч.1 ЦПК України\~суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Outcome: partial