Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

02.07.2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] . Проте спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, несумісність характерів. Станом на теперішній час позивач та відповідач, єдиного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. Спільна дитина проживає разом із позивачем, однак сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дитини. Позивач вважає, що їхній з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, крім того, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з батьком в судовому порядку, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Позивач в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання з`явилася, позовні вимоги визнала частково, просить суд залишити дитину проживати разом із нею. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, однак від неї надійшла заява, згідно якої розгляд справи просить проводити у її відсутності. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено судом, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.02.2022 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.11.2022 року. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Так, судом встановлено, що між сторонами існують формальні шлюбні відносини на ґрунті непорозуміння одне до одного та різних поглядів на життя, розходження поглядів на сімейні відносини, несумісність характерів, у зв`язку із чим спільне життя між сторонами не склалося. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася і не може бути збережена, в зв`язку з чим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача в плані влаштування власного життя. Щодо вимог про визначення місця проживання дитини з батьком, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ст. 19 ч.ч. 5, 6 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В матеріалах справи наявний затверджений рішенням виконавчого комітету Чемеровецької селищної ради № 39 від 11.12.2024 року висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку про визначення місця проживання дитини вбачається, що доцільно визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . При цьому, за правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано доказів, що мати - відповідач, чинить перешкоди у спільному проживанні дитини разом з батьком, що остання не може здійснювати догляд за дитиною, а також не зазначено доказів на підтвердження обставин передбачених ст. 164 СК України. Поданий органом опіки та піклування висновок відповідає інтересам дитини, та може бути прийнятий судом. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини разом з батьком задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд приходить до висновку, що 50 відсотків судового збору, тобто 605,60 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а інші 50 відсотків судового збору в розмірі 605,60 грн слід віднести за рахунок позивача, що відповідає положенням ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial