Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРПАТНАФТОХІМ» в його користь 42065,31 грн. нарахованої, але не виплаченої, заробітної плати за період з червня 2024 року по жовтень 2024 року та вихідної допомоги при звільнені, а також суму середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових в розмірі за період з 05.09.2024 по день винесення рішення з наступним утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів. Судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що він з 01.05.2005 по 04.09.2024 перебував у трудових відносинах з ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» (надалі - Відповідач). Під час повномаштабного вторгнення російської федерації та початку збройної агресії і війни між Україною та росією 24 лютого 2022 року він добровільно був мобілізований до лав Збройних Сил України. Військову службу проходив у військовій частині [NUMBER] з 02.03.2022 по 28.05.2024. Під час служби в ЗСУ він одержав захворювання та йому було призначено інвалідність ІІ (другої) групи (довічно), пов?язаної з проходженням військової служби. Після виходу у відставку та звільнення зі Збройних Сил України в червні 2024 року він вийшов на роботу у ТОВ "КАРПАТНАФТОХІМ" та приступив до виконання своїх обов?язків згідно посади. З вересня 2023 року по даний час відповідач припинив виплачувати своїм працівникам, зокрема, і йому належну заробітну плату, що змусило його звернутися за захистом своїх конституційних прав на належну та своєчасну оплату праці в судові органи. 04.09.2024 він був звільнений з роботи за власним бажанням, згідно з ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку працівника згідно зі ст. 44 Кодексу законів про працю України. З розрахункових листків за червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2024 року та розрахункового листка за вересень 2024 року вбачається, що розмір належної йому до виплати заробітної плати та вихідної допомоги становить 42065,31 грн. Незважаючи на неодноразові усні звернення до відповідача, він так і не зміг отримати належні йому кошти. Відповідачем при звільненні його з роботи не проведено повного розрахунку по заробітній платі, а, отже, відповідач порушив зобов?язання щодо здійснення розрахунку та виплати належних йому сум в день його звільнення (04.09.2024) і на момент звернення із даною позовною заявою допустив затримку такого розрахунку, що є підставою для стягнення на його користь середнього заробітку за весь період затримки. Враховуючи те, що його звільнено з роботи 04.09.2024, то останніми двома календарними місяцями роботи, що передували звільненню, є відповідно липень та серпень 2024 року. В липні 2024 року він фактично відпрацював 2 (два) робочі дні, а в серпні 2024 року - 6 (шість) робочих днів, (решту робочого часу відповідних місяців перебував на лікарняних листках непрацездатності та у відпустці без збереження заробітної плати). Згідно розрахункових листків за липень 2024 року сума нарахованої йому заробітної плати становить 1334,84 грн. за відпрацьовані 2 (два) робочі дні, а за серпень 2024 року відповідно - 4601,99 грн. за 6 (шість) відпрацьованих днів. Отже, розмір його середньої заробітної плати обчислюється наступним чином: (1334,84 грн.+4601,99 грн.) / (2 р.д.+6 р.д.) = 5936,83 грн. / 8 р.д. = 742,10 грн. за один робочий день. Розрахунковим періодом, за який він обчислював середню заробітну плату за час затримки розрахунку є період з 05.09.2024 по 04.12.2024 (день звернення до суду із даною позовною заявою) - 65 (шістдесять п?ять) робочих днів. Таким чином, загальний розмір його заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні на момент звернення до суду із даною позовною заявою становить 48236,50 грн. (742,10 грн. х 65 р.д. = 48236,50 грн.). Неможливість відповідачем здійснити виплату йому заборгованої заробітної плати, відсутність у відповідача коштів на виплату заробітної плати не є підставою та не виключає відповідальності відповідача за таку невиплату, а тому змушений звернутися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.12.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, хоча ухвалу про відкриття провадження разом із копію позовної заяви із доданими до неї документами було отримано особою за довіреністю, що підтверджується трекінгом поштового відправлення, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: відповідно до записів у трудовій книжці серії [NUMBER] [PERSON] з 01.05.2005 перебував у трудових відносинах з ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» та 04.09.2024 був звільнений з роботи за власним бажанням, згідно з частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України, на підставі наказу № 496-к від 04.09.2024 (а.с. 10-19). Згідно з розрахунковими листками за вересень та жовтень 2024 року [PERSON] належать до виплати грошові кошти у розмірах 39162,09 грн. та 2903,22 грн. відповідно (а.с. 24, 25). [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] з 02.03.2022 по 28.05.2024, що підтверджується копією військового квитка та копіями витягів з наказів командира військової частини [NUMBER] № 55 від 02.03.2022, № 154 від 28.05.2024 (а.с. 29-36). Крім того, [PERSON] з 26.03.2024 встановлена друга група інвалідності довічно у зв`язку з проходженням військової служби, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] та довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААГ № 4889923 від 17.01.2024 (а.с. 26, 27). Оцінка суду: дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, заяви сторін по суті справи, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст.\~233\~КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст.\~94\~КЗпП України та ст.\~1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 43\~Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115\~КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно зі ст.\~116\~КЗпП України при\~звільненні працівника\~виплата всіх\~сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про суми,\~нараховані та\~виплачені працівникові\~при звільненні,\~із зазначенням\~окремо кожного\~виду виплати\~(основна\~та додаткова\~заробітна плата,\~заохочувальні та\~компенсаційні виплати,\~інші виплати,\~на які\~працівник має\~право згідно\~з умовами\~трудового договору\~і відповідно\~до законодавства,\~у тому\~числі при\~звільненні)\~роботодавець повинен\~письмово повідомити\~працівника в\~день їх\~виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі суд бере до уваги розрахункові листки за жовтень та листопад 2024 року (а.с. 24, 25), надані позивачем, згідно з якими заборгованість по заробітній платі складає 42065,31 грн. (39162,09 грн. + 2903,22 грн.). Факту наявності заборгованості заробітної плати відповідачем не спростовано, заперечень щодо суми такої заборгованості перед позивачем станом на день ухвалення рішення суду не подано. Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що [PERSON] дійсно перебував у трудових відносинах з відповідачем, яким позивачу нараховано, однак не виплачено у передбачені законом строки заробітну плату, допустимих доказів на підтвердження факту відсутності заборгованості заробітної плати за оспорюваний період відповідачем не надано, відтак суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення заробітної плати та вихідної допомоги при звільнені у розмірі 42065,31 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Щодо стягнення з ТзОВ «Карпатнахтохім» на користь позивача середньомісячного заробітку за час затримки виплати розрахункових суд зазначає наступне. Зі змісту ст.\~117\~КЗпП України вбачається, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст.\~117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 08 лютого 2022 року, справа № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21, середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст.\~117\~КЗпП України суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 100\~від 08\~лютого 1995\~року нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п. 8 розд. ІV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Як встановлено, станом на день ухвалення рішення у справі фактичний розрахунок відповідачем з позивачем не проведено. Нарахована позивачу заробітна плата за липень та серпень 2024 року становить 5936,83 грн. (1334,84 грн. + 4601,99 грн.) без відрахування обов`язкових платежів та внесків, а кількість фактично відпрацьованих позивачем робочих днів протягом двох місяців перед звільненням становить 8 днів (2 дні за липень + 6 днів за серпень), що підтверджується відповідними розрахунковими листками (а.с. 22, 23). Таким чином, середньоденний заробіток позивача без відрахування обов`язкових платежів та внесків становить 742,10 грн. (5936,83 грн. / 8 днів). Оскільки відповідно до вимог ст.\~117\~КЗпП України з вини власника не було виплачено належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за період з 05.09.2024 по день ухвалення рішення суду 21.01.2025 є підставною. Кількість робочих днів за вказаний період становить 99 днів. Отже, середній заробіток за вказаний період, що підлягає стягненню, становить 73467,90 грн. (742,10 грн. х 99 робочих днів), без утримання податків й інших обов`язкових платежів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому позовні вимоги в даній частині є обґрунтованим та підлягають задоволенню. Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць з присудженої заборгованості по заробітній платі. Розподіл судових витрат між сторонами: позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Як наслідок, також позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про середній заробіток за час затримки розрахунку на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». А тому, судові витрати у розмірі 2422,40 грн. (1211,20 грн. х 2) за дві позовні вимоги підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладено,

Outcome: approved