Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

13.08.2024 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Прайм Альянс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 56403,82 грн. Позовні вимоги\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Прайм\~Альянс» обґрунтовані\~наступним. 01.07.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №317А/2011-15 від 01.07.2011 року, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в сумі 101647 гривень зі строком повернення кредитних коштів до 01.07.2016 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 20,00% річних (п. 3.3.1. Кредитного договору). 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право Нового кредитора до відповідача за Кредитним договором. В подальшому, 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право Нового кредитора до відповідача за Кредитним договором. Таким чином, на даний час усі права кредитора за Кредитним договором №317А/2011-15 від 01.07.2011 року належать ТОВ «ФК «Прайм Альянс». У зв`язку із невиконанням відповідачем умов Кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 49424,98 гривень, яка складається з: - суми основного боргу за кредитом (тіло) - 22023,36 гривень; - суми простроченого основного боргу за кредитом - 20329,44 гривень; - суми нарахованих процентів - 267,88 гривень; - суми прострочених процентів - 6804,3 гривень, яку було відступлено ТОВ «ФК «Прайм Альянс». У зв`язку із викладеним ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звернулося до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі - 56403,82 гри., яка складається із загальної заборгованості за кредитом, що складає - 49424,98 грн., а також урахування індексу інфляції та 3% річних за період з 29.01.2019 року по 23.02.2022 року у розмірі 6978,84 грн. Ухвалою суду від 23.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. У сьогоднішнє судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечують. Відповідач до судового засідання повторно не з`явився, причину неявки та своїх зауважень суду не повідомив, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи є підтвердження. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України\~передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно\~зі ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:\~1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;\~5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;\~7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. За визначенням ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України, відповідно до якої, зобов`язання -\~це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 01.07.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №317А/2011-15 від 01.07.2011 року, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в сумі 101647 гривень зі строком повернення кредитних коштів до 01.07.2016 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 20,00% річних (а.с.5-11, 12). 22.06.2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (новий кредитор) та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (первісний кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право Нового кредитора до [PERSON] за Кредитним договором №317А/2011-15 від 01.07.2011 року, що підтверджується Реєстром прав вимоги №1 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв від 22.06.2015 року (а.с.14-18). 29.01.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (фактор) укладено Договір факторингу №29/01/19-1, відповідно до умов якого клієнт передає, а фактор приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за Кредитними договорами, Права Вимоги за якими належать Клієнту на підставі Договорів про відступлення права вимори грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 080715вб від 08 липня 2015 року, № 080715нв від 08 липня 2015 року, № 080715вб від 08 липня 2015 року, № 080715ів від 08 липня 2015 року, № 220615нв від 22 червня 2015 року, № 100715нв від 10 липня 2015 року, № 270815вб від 27 серпня 2015 року, № 270815нв від 27 серпня 2015 року та не було погашене до моменту підписання даного Договору, в розмірі Портфеля Заборгованості (а.с.20-22). Відповідно до\~Витягу з\~Реєстру боржників\~до Договору\~факторингу №29/01/19-1\~від 29.01.2019\~року,\~ТОВ «ФК\~«Прайм Альянс»\~набуло права\~грошової вимоги\~до [PERSON] \~в сумі 49424,98 грн. (а.с.23). Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором щодо сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту належним чином не виконав, загальна заборгованість позичальника, яку просить стягнути ТОВ «ФК «Прайм Альянс» становить 49424,98грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.13). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі N 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц, провадження N 14-16цс18. Під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма\~ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання, поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"\~індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 101 %. Позивачем здійснено нарахування 3% річних та індексу інфляції. Розмір заборгованості відповідно до розрахунку, виконаного позивачем за період з 29.01.2019 року по 23.02.2022 складає 2029,00 грн. 3% річних, 4949,84 грн. індекс інфляції. Наданий розрахунок позивача суд приймає до уваги, оскільки останній відповідає нормам закону. Суд враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах N 910/16945/14 та N 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі N 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах N 905/2324/17 та N 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі N 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також щодо стягнення суми індексу інфляції та 3% річних обґрунтованими та доведеними, і такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved