Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі за текстом АТ «Універсал Банк») звернулось до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] про визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.02.2007 між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладений кредитний договір № 11/037-К, за умовами якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 35000 доларів США на строк до 05.02.2022 зі сплатою процентів у розмірі 10,5% річних. 10.12.2011 та 14.12.2011 сторони договору укладали додаткові угоди до кредитного договору, якими змінювались розміри процентних ставок за користування кредитними коштами. Кредитні зобов`язання за договором № 11/037-К були забезпечені договорами поруки від 14.12.2011, укладеними між банком та [PERSON] , а також між банком та [PERSON] . Крім цього, 07.02.2007 між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] укладений договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передані майнові права на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 29.02.2008 ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] уклали додатковий договір до договору іпотеки від 07.02.2007, відповідно до якого сторони домовились, що предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яка належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого виконкомом Тернопільської міської ради 05.02.2008 і зареєстрованого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 05.02.2008 за реєстровим № 22016834. 14.12.2011 сторони іпотечного договору уклали договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, який викладений у новій редакції. Однак предмет іпотеки залишився незмінним - квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказав, що позичальник зобов`язання за кредитним договором виконував неналежно, унаслідок чого станом на 18.12.2014 виникла заборгованість у загальному розмірі 23816,93 долари США. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09.07.2021 та постановою Львівського апеляційного суду від 12.07.2022 у справі № 464/361/15-ц солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 11/037-К від 06.02.2007 у розмірі 23816,93 долари США, що станом на 09.07.2021 еквівалентно 649964,02 грн. У зустрічному позові [PERSON] до АТ «Універсал Банк» про визнання поруки припиненою відмовлено. Поряд з цим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.04.2016 у справі № 607/17808/15-ц частково задоволений позов [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я., Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання іпотечного договору недійсним та зобов`язання вчинити дії. Визнаний недійсним договір іпотеки від 07.02.2007, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 519, додатковий договір від 29.02.2008, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 639, договір про внесення змін та доповнень від 14.12.2011, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 3559. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 23.06.2016 рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.04.2016 залишене без змін. Ухвалою Вищого\~спеціалізованого суду\~України з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ від\~05.04.2017\~скасовані рішення\~Тернопільського міськрайонного\~суду Тернопільської\~області від\~19.04.2016\~та ухвала Апеляційного суду Тернопільської області від 23.06.2016. Справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.01.2019 у позові [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я., Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання договору іпотеки від 07.02.2007, додаткового договору від 29.02.2008 та договору про внесення змін та доповнень від 14.12.2011 недійсними та зобов`язання вчинити дії відмовлено. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 30.07.2019 рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.01.2019 залишене без змін. Постановою Верховного Суду від 15.09.2020 скасовано постанову Тернопільського апеляційного суду від 30.07.2019 та справа направлена на новий розгляд до апеляційного суду. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 26.01.2021 рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.01.2019 залишене без змін. Разом з тим 01.07.2016, тобто протягом одного тижня з моменту набрання законної сили ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 23.06.2016 та рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.04.2016, якими визнані недійсними договір іпотеки від 07.02.2007, додатковий договір від 29.02.2008 та договір про внесення змін та доповнень від 14.12.2011, у відповідні державні реєстри внесені записи про припинення іпотечного обтяження та договору іпотеки щодо квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 05.07.2016 [PERSON] відчужила указану квартиру на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовніром І.Т. 08.07.2019 [PERSON] відчужила указану квартиру на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ліщиною О.П. На думку позивача, такі обставини свідчать про недобросовісність [PERSON] , яка протягом усього судового провадження у справі № 607/17808/15-ц не повідомила судам та кредитору про наявність істотних змін в правовідносинах між іпотекодавцем та іпотекодержателем. Також позивач вважає, що про юридичну історію спірної квартири була обізнана і [PERSON] , яка придбала дане нерухоме майно одразу ж після припинення іпотечних обтяжень на нього. Більше того [PERSON] відчужила квартиру після ухвалення рішення суду від 23.01.2019, яким у позові [PERSON] відмовлено, та на стадії апеляційного перегляду цього рішення. Разом з тим позивач вказав, що виключення з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку не є підставою для припинення іпотеки, оскільки така підстава не передбачена законом. Відтак іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису до державного реєстру іпотек, а договір іпотеки залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. Також позивач, покликаючись на принцип добросовісності, вказав, що презумпція добросовісності може бути спростована, якщо буде доведено, що набувач знав чи за всіма обставинами справи мав знати про наявність прав інших осіб або обтяжень, відомості про які не були відображені в Державному реєстрі прав інших осіб або обтяжень. Позивач зазначив, що інформаційна довідка № 386228661 від 10.07.2024 підтверджує наявність у відповідних державних реєстрах інформації про іпотеку, обтяження та про їх припинення, зокрема на підставі конкретних судових рішень із зазначенням номеру справи № 607/17808/15-ц, доступ до судових рішень у якій забезпечено через Єдиний державний реєстр судових рішень. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про те, що потенційний покупець [PERSON] за всіма ознаками мала знати та знала про юридичні ризики, пов`язані з придбанням квартири, та прийняла їх, знаючи, що рішення суду про визнання недійними договору іпотеки та наступних договорів до нього скасоване, а відтак презумпція добросовісності [PERSON] спростовується. При цьому позивач зазначив, що станом на дату звернення до суду з цим позовом розмір заборгованості, що залишився несплаченим за судовим рішенням у справі № 464/361/15-ц, становить 21160,48 доларів США. Відтак, покликаючись на ст. 3, 7, 33 Закону України «Про іпотеку», позивач вважає, що має право звернути стягнення на предмет іпотеки. За таких підстав позивач просить: 1) визнати АТ «Універсал Банк» іпотекодержателем першої черги квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3159361101) на підставі договору іпотеки\~від 07.02.2007,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Тернопільського\~міського нотаріального\~округу Салій\~Г.Я.\~та зареєстрованого\~в реєстрі\~за №\~519,\~додаткового договору\~ від\~29.02.2008,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Тернопільського\~міського нотаріального\~округу Салій\~Г.Я.\~та зареєстрованого\~в реєстрі\~за №\~639,\~договору про\~внесення змін\~та доповнень\~від 14.12.2011,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Тернопільського\~міського нотаріального\~округу Салій\~Г.Я.\~та зареєстрованого\~в реєстрі\~за №\~3559;\~2)\~в рахунок\~погашення заборгованості\~ [PERSON] \~за кредитним\~договором №\~11/037-К\~від 06.02.2007\~та додатковими\~угодами до\~нього від\~10.12.2011\~і від\~14.12.2011\~у сумі\~21160,48\~доларів США\~звернути стягнення\~на предмет\~іпотеки \~квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону, за ціною, визначеною при примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 22.08.2024 за заявою позивача забезпечений позов шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3159361101, яка належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . 26.08.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 23.09.2024 та визначений учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. 22.09.2024 відповідач [PERSON] , від імені якої діє адвоката Оприск Л.Є., подала відзив, у якому позов не визнала та просила у позові відмовити повністю. Відзив мотивований тим, що на час укладення договору купівлі-продажу від 08.07.2019 інформація про права інших осіб на квартиру чи обтяження квартири за адресою: [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна не містилася. Дана обставина визнається позивачем. Відповідач не знала і не могла знати про іпотеку на цю квартиру. Представник відповідача зауважила, що добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного - лише в передбачених законом випадках. При цьому добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відтак за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 зазначила, що за таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню. При вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження (пункт 7.22). Представник відповідача вважає, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази недобросовісності [PERSON] при купівлі спірної квартири. Позивач не спростував презумпцію добросовісності відповідача як учасника цивільних відносин при купівлі такої квартири. Також представник відповідача заявила про застосування строків позовної давності. Зазначила, що, як вбачається з рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09.07.2021 у справі № 464/361/15-ц, позивач у січні 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Використавши своє право та згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України пред`явивши позов про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання зобов`язання. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Відтак початок перебігу позовної давності в спірних правовідносинах слід обчислювати з 15.01.2015. Якщо суд встановить, що позовні вимоги про визнання права іпотеки та звернення стягнення є обґрунтованими, представник відповідача просить відмовити у позові з підстав пропуску строку звернення до суду з цим позовом. 23.09.2024 підготовче засідання відкладене до 23.10.2024 з підстав неявки відповідача. 02.10.2024 засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач додаткового зазначив, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 14.07.2020 у справі № 8-р/2020 набувач предмета іпотеки не позбавлений можливості отримувати інформацію про обтяження майна іпотекою самостійно або за допомогою третіх осіб та здатний виявити розумну обачність, щоб убезпечити себе від негативних наслідків, пов`язаних із набуттям статусу іпотекодавця, у тому числі і тих, що можуть настати у разі невиконання основного зобов`язання. Факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Також позивач заперечив проти пропуску строку позовної давності, зазначивши, що до прийняття остаточних рішень у судових справах № 607/17808/15-ц (остаточне рішення від 26.01.2021) та № 464/361/15-ц (остаточне рішення від 12.07.2022) не було підстав для звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому про порушення своїх прав саме [PERSON] позивач дізнався з інформаційної довідки № 396188019 від 24.09.2024. За таких підстав позивач вважає, що дотримався визначеного законом строку звернення до суду з даним позовом. 23.10.2024 у підготовчому засіданні оголошена перерва до 18.11.2024 з підстав неотримання відповідачем відповіді на відзив. 28.10.2024 відповідач [PERSON] , від імені якої діє адвоката Оприск Л.Є., подала заперечення на відповідь на відзив, у яких додатково зазначила, що [PERSON] придбала спірну квартиру у [PERSON] , яка не була учасником судових процесів щодо даного нерухомого майна. Відомості щодо обтяжень та іпотеки відносно квартири були перевірені нотаріусом під час реєстрації договору купівлі-продажу. 18.11.2024 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 17.12.2024. 17.12.2024 у судовому засіданні оголошена перерва перед судовими дебатами до 24.01.2025. У судовому засіданні представник позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк» Задорожний А.Г. позов підтримав з підстав, викладених у заявах по суті справи, та просив позов задовольнити повністю. Зазначив, що під час судового провадження у справі № 607/17808/15-ц банк не звертався із заявою про забезпечення позову та накладення арешту на спірну квартиру, оскільки покладався на добросовісність іпотекодавця. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Оприск Л.Є. позов не визнала з підстав, викладених у заявах по суті справи, та просила у позові відмовити повністю. Зазначила, що відповідач розраховувала на добросовісність продавця квартири та на відомості, що містились у державних реєстрах. Також наявність обтяжень та іпотеки перевірялась нотаріусом під час укладення договору купівлі-продажу квартири. Зауважила, що позивач мав достатньо часу для подання заяви про накладення арешту на спірне майно. Вважає, що обов`язок щодо спростування добросовісності відповідача покладається саме на позивача. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. У судове засідання третя особа [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання пояснень третьої особи не скористався. Заяви та клопотання від третьої особи до суду не надходили. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що 06.02.2007 між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладений кредитний договір № 11/037-К, за умовами якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 35000 доларів США на строк до 05.02.2022 зі сплатою процентів у розмірі 10,5% річних. 10.12.2011 та 14.12.2011 сторони договору укладали додаткові угоди до кредитного договору, якими змінювались розміри процентних ставок за користування кредитними коштами. Кредитні зобов`язання за договором № 11/037-К були забезпечені договорами поруки від 14.12.2011, укладеними між банком та [PERSON] , а також між банком та [PERSON] . Такі обставини визнавались та не заперечувались сторонами у судовому засіданні, а відтак відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Разом з тим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09.07.2021 та постановою Львівського апеляційного суду від 12.07.2022 у справі № 464/361/15-ц солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 11/037-К від 06.02.2007 у розмірі 23816,93 долари США, що станом на 09.07.2021 еквівалентно 649964,02 грн (т. 1 а.с. 28-31, 32-37). Указане також підтверджується інформацією про виконавче провадження № 75634646, у якому боржником є [PERSON] (т. 1 а.с. 38-40). На забезпечення виконання умов зазначеного вище кредитного договору 07.02.2007 між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] укладений договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передані майнові права на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Указаний договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 519 (т. 1 а.с. 10-11). 29.02.2008 ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] уклали додатковий договір до договору іпотеки від 07.02.2007, відповідно до якого сторони погодили, що предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яка належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого виконкомом Тернопільської міської ради 05.02.2008 і зареєстрованого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 05.02.2008 за реєстровим № 22016834. Указаний договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 639 (т. 1 а.с. 12). 14.12.2011 ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] уклали договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. 07.02.2007 та зареєстрованого в реєстрі за № 519. Даний договір також посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 3559 (т. 1 а.с. 13-17). Згідно з п. 1.1. договору від 14.12.2011 іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, зазначене в п. 1 додаткового договору від 29.02.2008, тобто квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 386228661 від 10.07.2024 (т. 1 а.с. 41-44), відомості про тип обтяження іпотеку (реєстраційний номер4462123) та про тип обтяження заборона на нерухоме майно (реєстраційний номер 4462075) щодо зазначеної вище квартири 07.02.2007 внесені приватним нотаріусом Салій Г.Я. до Державного реєстру іпотек та до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідно. Поряд з цим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.04.2016 у справі № 607/17808/15-ц частково задоволений позов [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я., Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання іпотечного договору недійсним та зобов`язання вчинити дії. Визнаний недійсним договір іпотеки від 07.02.2007, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 519, додатковий договір від 29.02.2008, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 639, договір про внесення змін та доповнень від 14.12.2011, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 3559. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 23.06.2016 рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.04.2016 залишене без змін. Ухвалою Вищого\~спеціалізованого суду\~України з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ від\~05.04.2017\~скасовані рішення\~Тернопільського міськрайонного\~суду Тернопільської\~області від\~19.04.2016\~та ухвала Апеляційного суду Тернопільської області від 23.06.2016. Справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.01.2019 у позові [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я., Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання договору іпотеки від 07.02.2007, додаткового договору від 29.02.2008 та договору про внесення змін та доповнень від 14.12.2011 недійсними та зобов`язання вчинити дії відмовлено. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 30.07.2019 рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.01.2019 залишене без змін. Такі обставини підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, що наявні у вільному доступі. Також постановою Верховного Суду від 15.09.2020 скасовано постанову Тернопільського апеляційного суду від 30.07.2019 та справа направлена на новий розгляд до апеляційного суду (т. 1 а.с. 18-22). Постановою Тернопільського апеляційного суду від 26.01.2021 рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.01.2019 залишене без змін (т. 1 а.с. 23-27). Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній станом на 01.07.2016) у разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Так, як вбачається зі змісту судових рішень, постановлених у справі № 607/17808/15-ц, у період з 23.06.2016 до 05.04.2017 чинним були ухвала Апеляційного суду Тернопільської області від 23.06.2016 та рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.04.2016, якими визнані недійсними договір іпотеки від 07.02.2007, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] , додатковий договір від 29.02.2008 та договір про внесення змін та доповнень від 14.12.2011. Відтак у межах даного періоду наявні були підстави для внесення до державних реєстрів відомостей про припинення іпотеки та обтяження спірного нерухомого майна. Як вбачається з інформаційної довідки № 386228661 від 10.07.2024, 01.07.2016 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. внесені відомості про припинення іпотеки, предметом якої була квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також 01.07.2016 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. внесені відомості про припинення обтяження даного нерухомого майна. У подальшому 05.07.2016 на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.2016, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовніром І.Т., право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перейшло від [PERSON] до [PERSON] (реєстраційний номер запису 15253052). Крім цього, 08.07.2019 на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.2019, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ліщиною О.П., право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перейшло від [PERSON] до [PERSON] (реєстраційний номер запису 32288354). Позивач, вважаючи такі дії зазначених вище учасників цивільних правовідносин недобросовісними, покликаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17, просить визнати позивача іпотекодержателем спірної квартири та звернути стягнення на дане нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором. Так, у п. 7.3 указаної постанови вказано, що Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 593 ЦК України застава (іпотека) припиняється у разі реалізації предмета застави (іпотеки), а не у зв`язку зі скасуванням обтяження, зокрема обмеження щодо розпорядження майном боржника. При цьому виключення з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку не є підставою для припинення іпотеки, оскільки така підстава не передбачена законом. Також у п. 7.10. постанови зазначено, що Велика Палата Верховного Суду також відхиляє доводи про те, що в разі скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі скасованого рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису; це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису до Державного реєстру іпотек; договір іпотеки (права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. Разом з тим у п. 7.22 зазначеного судового рішення конкретизовані висновки Великої Палати Верховного Суду, серед яких викладені такі: - за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не ммала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню; - при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження. Ті обставини, що на час укладення між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири від 08.07.2019 відомості щодо іпотеки, заборони відчуження та права інших осіб на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , були відсутні у відповідних реєстрах, не спростовані позивачем належними та достатніми доказами. Покликання позивача на наявність у реєстрах відомостей щодо судової справи № 607/17808/15-ц не свідчать про недобросовісність відповідача, оскільки згадка про такі судові рішення у державних реєстрах міститься виключно як щодо підстави для припинення іпотеки та обтяження нерухомого майна. При цьому доводи позивача про недобросовісність поведінки первісного власника [PERSON] , яка була обізнана про спір щодо указаної вище квартири, однак відчужила дане майно та не повідомила про такі обставини суд та іпотекодержателя, не можуть слугувати підставою для застосування цивільної відповідальності до відповідача, яка про такі обставини обізнана не була. Поряд з цим суд зауважує, що між першим та другим відчуженням квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , минуло три роки (з 05.07.2016 до 08.07.2019), протягом яких позивач як іпотекодержатель також був зобов`язаний цікавитись долею спірної квартири, усвідомлюючи, що у період набрання законної сили ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 23.06.2016 та рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.04.2016 така квартира може бути відчужена. При цьому позивач не був позбавлений можливості подавати до суду клопотання про заборону відчуження спірного майна з метою подальшого виконання судового рішення у разі прийняття його на користь позивача. Разом з тим такі дії позивачем вчинені не були, що свідчить про недбале відношення позивача до даного питання. Також суд\~вважає необґрунтованими\~посилання позивача\~на рішення\~Конституційного Суду\~України від\~14.07.2020\~у справі\~№ 8-р/2020,\~оскільки указаним\~рішенням надавалась\~оцінка положенням\~ч.\~1\~ст.\~23\~Закону України\~«Про іпотеку»,\~яка визначає,\~що у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Разом з тим у даній справі відповідач придбала спірну квартиру не від іпотекодавця, а на момент укладення договору купівлі-продажу відомості про обтяження майна іпотекою у державних реєстрах були відсутні. Більше того Верховний Суд у постанові від 27.09.2023 у справі № 916/553/22 зазначив, що необхідною умовою добросовісності набувача є відсутність в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна, і в такому разі набувач презюмується добросовісним. Водночас така презумпція може бути спростована, якщо буде доведено, що набувач знав чи за всіма обставинами справи мав знати про наявність прав інших осіб або обтяжень, відомості про які не були відображені в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відтак обов`язок щодо спростування добросовісності відповідача у даному спорі покладається саме на позивача. Разом з тим позивач не заявляв клопотання про виклик у судове засідання свідків, зокрема [PERSON] та/або відповідача з метою встановлення обставин, чи могла відповідач знати про наявність іпотеки щодо спірного майна. Також позивач не надав докази та не заявляв клопотання про їх витребування щодо обставин, чи дійсно відповідач проживає у спірній квартирі, хто сплачує комунальні послуги за дане житло тощо. З урахуванням викладеного суд приймає як встановлені обставини щодо того, що станом на 08.07.2019 відомості щодо іпотеки чи обтяження квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у відповідних державних реєстрах були відсутні та відповідач, діючи добросовісно, покладалася на ці відомості, не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, а відтак набула право власності на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом та з заявою про забезпечення позову позивач сплатив судовий збір у сумі 17552,52 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 09.08.2024 (т. 1 а.с. 8, 9, 54). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір слід покласти на позивача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмові в позові - на позивача. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, надання відповідачу адвокатом Оприск Л.Є. професійної правової допомоги у суді під час розгляду цієї справи підтверджується договором про надання правової допомоги № 18/09/24 від 18.09.2024 та ордером серії ВС № 1311008 від 19.09.2024. У додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 зроблено висновок, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах -\~фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 01.09.2021 у справі № 178/1522/18, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18. Так, суд встановив, що у відзиві представник відповідача адвокат Оприск Л.Є. вказала, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, становить 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Як вбачається зі змісту договору про надання правової допомоги № 18/09/24 від 18.09.2024, фіксований розмір оплати (ціна договору) у договорі відсутній. Сторони не погоджували вартість наданих адвокатом послуг незалежно від виду таких послуг та вартості часу, затраченого на їх надання. Натомість у п. 3 договору зазначено, що оплата за надані послуги проводиться відповідно до виставлених та оплачених рахунків. Указане дає підстави дійти висновку, що сторони погодили саме погодинну оплату наданих адвокатом послуг, яка має визначатись шляхом множення кількості затрачених годин на вартість послуг за таку годину. Разом з тим детальний опис виконаних адвокатом робіт із зазначенням погодинної вартості послуг суду не наданий, хоча подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Суд зауважує, що рахунок № 22/01/25 від 22.01.2025 не відповідає зазначеним вище вимогам закону, оскільки у даному рахунку міститься загальний перелік наданих адвокатом послуг та їх загальна вартість у сумі 20000 грн. Такі обставини позбавляють суд можливості перевірити кількість годин, затрачених адвокатом на надання перелічених послуг, зокрема щодо участі у судових засіданнях, та їхньої вартості відповідно до вартості послуги за 1 годину. Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Відтак суд приймає до уваги, що представник відповідача фактично надав відповідачу юридичні послуги, які полягають у складанні відзиву і заперечень та участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції. При цьому при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Відтак, враховуючи складність справи та обсяг доказів у справі, суд доходить висновку, що достатнім та таким, що відповідає критеріям розумності, буде розмір витрат, який за вказану вище роботу представника відповідача адвоката Оприск Л.Є. становить 5000 грн. При цьому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що у задоволенні даного позову відмовлено повністю, витрати позивача\~на професійну\~правничу допомогу у сумі 5000 грн необхідно покласти на позивача. Також відповідно\~до ч.\~9\~ст.\~158\~ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. З урахуванням даних норм закону, враховуючи, що суд дійшов висновку про повну відмову у задоволенні позову, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.08.2024, у виді накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3159361101, яка належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] .

Outcome: approved