Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

06.04.2024 року Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі - АТ «ПУМБ») звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 77 515,02 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 лютого 2021 року між - АТ «ПУМБ» та [PERSON] було підписано Заяву № 2001807682801 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно з розрахунком станом на 01 лютого 2024 року заборгованість становить 77 515,02 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 49 053,11 грн., заборгованість за процентами у розмірі 28 461,91 грн., заборгованість за комісією у розмірі 0,00 грн., що є предметом позовних вимог. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Коваленко І.В. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА надійшла до суду 05.04.2024. 12 квітня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 19 червня 2024 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення про задоволення позову АТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Присуджено до стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за Кредитним договором № 2001807682801 від 04 лютого 2021 року, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 49 053 (сорок дев`ять тисяч п`ятдесят три) гривні 11 копійки, заборгованості за відсотками у розмірі 28 461 (двадцять вісім тисяч чотириста шістдесят одна) гривень 91 копійок, а всього на загальну суму у розмірі 77 515 (сімдесят сім тисяч п`ятсот п`ятнадцять) гривень 02 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн. 11 липня 2024 року (вх.№39396) відповідач [PERSON] подав до суду заяву про перегляд заочного рішення, ухваленого 19 червня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва в межах розгляду цивільної справи за позовом АТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заперечуючи проти позовних вимог позивача та доказів, на яких вони ґрунтуються, відповідач, посилаючись на укладені ним Контракти добровольця територіальної оборони від 19.03.2022 з ДФТГ «ХОРТ» та від 07.11.2022 з ДФТГ «Лівий берег», вказував, що у нього виникла заборгованість через те, що він був позбавлений можливості належним чином виконувати умови кредитного договору №2001807682801 від 04.02.2021. Окремо зазначав свою незгоду із наданим позивачем розрахунком заборгованості, в якому станом на 01.02.2024 року заборгованість за відсотками за користування кредитом складає 28 461,91 грн., оскільки, на його думку, на нього поширюються норми ч. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно якої військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. 13 вересня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.06.2024 - задоволено, а заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19.06.2024року, ухвалене в межах розгляду цивільної справи за позовом АТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості, - скасовано. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 04 лютого 2021 року між АТ «ПУМБ» та відповідачем [PERSON] шляхом підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб було укладено кредитний договір № 2001807682801, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 15 000,00 грн, який в подальшому було збільшено до 50 000,00 грн під 47,88% річних, строк кредитування 12 місяців. Підписанням даної заяви відповідач беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (надалі за текстом ДКБО) фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердив свою згоду на укладення договору страхування на зазначених умовах. Також заява, яку підписала відповідач, містить розділ «Кредитна картка», відповідно до якого встановлено кредитний ліміт у сумі 15 000,00 грн, а також, визначено строк дії кредитного ліміту - 12 місяців та платіжна дата 30 число місяця. В кінці графіку визначена реальна річна процентна ставка у розмірі 47,88 %. Крім того, 04 лютого 2021 року відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, що свідчить про його ознайомлення з даними кредитодавця, умовами кредитування, орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядком повернення кредиту. З наданих позивачем копій Заяви №2001807682801 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорту споживчого кредиту; Витягу з Публічного пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб; довідки про збільшення кредитного ліміту; розрахунку заборгованості по кредитному договору та виписки по особового рахунку відповідача станом на 01 лютого 2024 року, убачається, що [PERSON] були отримані кредитні кошти, кредитний ліміт 22 липня 2021 року збільшено до 50 000 гривень, ним вони використовувалися, та наявний розмір заборгованості в сумі 77 515,02 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 49 053,11 грн., заборгованість за відсотками за користуванням кредитом у розмірі 28 461,91 грн. При цьому, відомості про фактичне зарахування кредитних коштів банком на рахунок відповідача у сумі 15 000,00 грн в матеріалах справи відсутні, будь-які платіжні інструкції не додано. Надана виписка по особовому рахунку відповідача [PERSON] в АТ «ПУМБ» за № [NUMBER] також не відображає відомостей про зарахування кредитних коштів у сумі 15 000,00 грн. (або на будь-яку іншу суму) на рахунок відповідача у день укладення кредитного договору - 04 лютого 2021 року, дана виписка відображає першу операцію по рахунку, датовану вже 08 лютим 2021 року (операція з покупки через РОS-термінал; SHOP ATB PR925 KYIV UAUA). Згідно виписки по особовому рахунку відповідач у період з 26.02.2021 року по 01.02.2024 року на свій картковий рахунок вніс готівкових коштів на загальну суму - 185 788,87 гривень. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший ч. 1 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Статтею 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «ПУМБ» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Суд бере до уваги, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, що підтверджується випискою з рахунку. Суд також враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним. При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Разом з тим, суд бере до уваги правові висновки, наведені в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168 св 21) за змістом яких: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій). Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами. Проте, апеляційний суд не дослідив належним чином наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, не спростував належним чином викладені банком доводи апеляційної скарги. Так, зазначаючи, що перша інформація у розрахунку заборгованості датована лише 01 березня 2020 року, апеляційний суд не звернув уваги на те, що це не перша дата, а остання дата, а перша дата стосується саме 04 липня 2016 року (а. с. 15-22). При цьому картка активувалася, перевипускалася за заявою саме [PERSON], нею кредит частково погашався. Апеляційний суд не вказав на правові норми, які унеможливлюють брати до уваги кредитний ліміт, виходячи із суті правовідносин між сторонами. Зазначаючи, що банк не надав доказів отримання відповідачем кредиту у вигляді кредитного ліміту на суму 16 884,64 грн, апеляційний суд не звернув уваги, що відповідач, згідно наданих позивачем доказів, погашала кредит, просила перевипустити картку. При цьому відповідач не заперечувала проти позову, а, будучи належним чином повідомленою про дату судового засідання, до суду ні першої, ні апеляційної інстанції не з`явилася. Отже, апеляційному суду необхідно дослідити виписку по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами та перевірити, чи було встановлено відповідачу кредитний ліміт, якщо було встановлено, то в якому розмірі, чи отримувала вона кредитну картку та строк її дії, чи користувалася остання кредитними коштами (чи отримувала готівку у банкоматі та відділенні банку, чи купувала товари та чи перерахувала кошти на інші рахунки), якщо користувалася, то в якому розмірі, чи здійснювала повернення кредитних коштів позивачу, якщо здійснювала, то в якому розмірі». Як вбачається з матеріалів справи, за відповідачем станом на 01.02.2024 рахується заборгованість за кредитом у сумі 77 515,02 грн, яка складається з: 49 053,11 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 28 461,91 грн заборгованості за простроченими відсотками. Відповідач доводів позивача про таку заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості за кредитним договором не подав. Натомість позивачем доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту і його розміру. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. Виходячи із наведеного, оскільки заборгованість за кредитом позичальником повернута не була, банк отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення заборгованості тілом кредита, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 01.02.2024 року складає 49 053,11 грн. Даний розмір заборгованості відповідачем не спростований, власного розрахунку ним не надано. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, наявні правові підстави для їх стягнення з відповідача. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 28 461,91 грн, суд зазначає наступне. Заперечуючи проти позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, відповідач, посилаючись на укладені ним Контракти добровольця територіальної оборони від 19.03.2022 з ДФТГ «ХОРТ» та від 07.11.2022 з ДФТГ «Лівий берег», вказує, що він був позбавлений можливості належним чином виконувати умови кредитного договору №2001807682801 від 04.02.2021, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. Окремо зазначає свою незгоду із наданим позивачем розрахунком заборгованості, в якому станом на 01.02.2024 року заборгованість за відсотками за користування кредитом складає 28 461,91 грн., оскільки, на його думку, на нього поширюються норми ч. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року й діє станом на день розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що 19.03.2022 між відповідачем [PERSON] та Міністерством оборони в особі: Командира Добровольчого формування №29 територіальної громади Дніпровського району Спеціального призначення «ХОРТ» [NUMBER] окремого батальйону територіальної оборони [NUMBER] окремої бригади територіальної оборони м.Києва, який діє на підставі наказу Командувача Сил територіальної оборони ЗСУ від 18.03.2022 р. №40 [PERSON] уклав Контракт добровольця територіальної оборони у Збройних Силах України. 07.11.2022 року між відповідачем [PERSON] та командиром добровольчого формування ДФТГ «Лівий берег» [PERSON] укладено Контракт добровольця територіальної оборони, відповідно до п.3 якого на добровольця, який уклав цей Контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно ч. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Отже, суд вважає за необхідне е застосувати до спірних правовідносин, які виникли з приводу стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 28 461,91 грн, правила ч. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим вимоги про стягнення нарахованих позивачем процентів за користування кредитними коштами за період перебування відповідача на військовій службі є безпідставними і не підлягають задоволенню. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», суд також на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 1366 грн. 84 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial