Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1. [PERSON] (позивач) звернувся до суду з позовною заявою, якою просить визнати за ним право власності на частину (половину) домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15.10.1989 між ним та [PERSON] (відповідач) укладений шлюб. Під час перебування у шлюбі 30.08.2011 відповідач набула у власність будинок за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок споруджено спільно та зареєстровано як новостворене (споруджене) майно. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.07.2018, шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивач продовжує фактично проживати в частині цього домоволодіння, проте відповідач впродовж останнього часу чинить йому перешкоди в користування житлом, а між сторонами регулярно виникають побутові конфлікти. У зв`язку з цим на підставі положень ст.ст. 60, 61, 63, 68-71 СК України просить визнати за ним право власності на частину вказаного домоволодіння. Представником позивача 27.01.2025 подана заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, у якій він вказав що не заперечує проти заочного розгляду справи. 1.2. Відповідач належним чином повідомлялась судом про дату час та місце підготовчого засідання шляхом направлення на адресу її місця проживання, зареєстровану у встановленому законом порядку, копії позовної заяви, ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки. Проте вказана кореспонденція № 0610209791385 повернулась до суду з довідкою пошти, у якій причиною повернення вказано «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про дату, час та місце розгляду справи по суті відповідач повідомлялась двічі (номери поштового відправлення 0610215400495 та 0610221680696). Поштовий конверт, повідомлення про вручення поштового відправлення та довідка органу поштового зв`язку повернулись до суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (номер поштового відправлення 0610221680696). Відповідач в судове засідання не прибула, відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань не подавала. 2. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 19.11.2024 суд за заявою позивача про забезпечення позову наклав арешт на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 21.11.2024 суд відкрив провадження у справі, призначив підготовче засідання на 10.12.2024, витребував докази. Ухвалою від 10.12.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. У відповідності до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання та неповідомлення про причини неявки, неподання ним відзиву, відсутності заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення, суд постановив здійснювати здійснити заочний розгляд справи (ст.ст. 280, 281 ЦПК України). У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 3.1. Судовим розглядом встановлено, що 15.10.1989 між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який розірваний на підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.07.2018 у справі № 348/543/18 (набрало законно сили 14.08.2018). Рішенням виконавчого комітету Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 09.08.2011 № 126 вирішено оформити право власності [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] загальною площею 122,5 кв.м., житловою площею 70,5 кв.м. 30.08.2011 на підставі вказаного рішення відповідачу видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , а саме: [ADDRESS] , яке складається з: житлового будинку, А, загальна площа 122,5 кв.м., житлова площа 70,5 кв.м.; стайня, Б, загальна площа 23,5 кв.м.; стодола, В, загальна площа, 17,7 кв.м.; вбиральня, Г, загальна площа, 1,0 кв.м.; ворота, 1, загальна площа, 5,2 кв.м.; огорожа, 2, загальна площа, 35,0 кв.м. Також в матеріалах справи наявний Витяг про державну реєстрацію прав від 30.08.2011 № 31125448, відповідно до якого право власності на вказане домоволодіння зареєстроване за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності від 30.08.2011. На вказаний об`єкт нерухомості складений технічний паспорт (інвентаризаційна справа № 10391553, реєстровий номер 1649/14). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 394166141 від 10.09.2024 за відповідачем 30.08.2011 на підставі свідоцтва про право власності від 30.08.2011, виданого Ланчинською селищною радою, зареєстроване право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки суб`єкта оціночної діяльності ПП «Мідас Фінанс Груп» від 16.12.2024 з метою визначення суми судового збору оцінювачем [PERSON] проведена оцінка спірного домоволодіння, яка становить 1\~404\~000,00 грн. З рапорту поліцейського від 09.11.2023, протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09.11.2023 та пояснень [PERSON] , наданих того ж дня працівнику поліції вбачається, що позивач звертався до правоохоронних органів з приводу конфлікту, який виник з [PERSON] під час користування домоволодінням. 4. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68). Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. З матеріалів справи встановлено, що право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачем, а отже є спільною сумісною власністю, яке підлягає поділу. 5. Висновки суду. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами Сімейного та Цивільного кодексів України. Оскільки судом встановлено, що під час шлюбу сторонами було набуто у спільну сумісну власність домоволодіння, позовні вимоги про його поділ підлягають задоволенню повністю шляхом визнання за позивачем права власності на частину цього майна. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6 100,48 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved