Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивач, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовує тим, що 07.04.2016 року [PERSON] уклав з ПАТ «Банк Михайлівський» угоду №200498215 щодо кредитування. Згідно кредитного договору банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 12283,25 грн. з встановленим строком користування з 07.04.2016 року до 07.04.2019 року. 20.07.2020 року на підставі договору №7_БМ банк відступив права вимоги за реєстром кредитних договорів на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», і останнє набуло право вимоги до відповідача. Позивач зазначає, що [PERSON] не виконав належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість. Станом на дату укладення договору факторингу 20.07.2020 року сума боргу відповідача становить 34354 грн. 98 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 11923,94 грн.; заборгованість за відсотками становить 22431 грн. 04 коп. Крім того, на вказану суму позивач нарахував 3% річних в сумі 3096,21 грн., інфляційні втрати в сумі 13876,61 грн. Всього розмір заборгованості становить 51327,80 грн. Позивач прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 51327,80 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, заявивши клопотання про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, судова кореспонденція повернулася без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, відповідач вважається таким, що про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі матеріалів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч.1 ст.76 ЦПК України) Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, у спорах про стягнення кредитної заборгованості, доведенню підлягає, зокрема, факт укладення кредитного договору із зазначенням всіх істотних умов, факт надання грошових коштів (кредиту) позичальнику, факт невиконання умов договору та утворення заборгованості. З наданих документів убачається, що дійсно 07.04.2016 року між [PERSON] підписав анкету, заяву про надання кредиту ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», довідку про умови кредитування та договір про страхування життя. /а.с.15-20, т.1/ Втім, позивачем до позовної заяви не додано документів на підтвердження надання [PERSON] кредитних коштів, використання ним встановленого кредитного ліміту. До позовної заяви додано виписку по особовим рахункам, однак, платником за вказаними рахунками є інша особа - [PERSON] з номерами рахунків, які відрізняються від зазначеного у заяві підписаній [PERSON] /а.с.23-274, т.1/ Так у заяві [PERSON] щодо надання кредиту зазначено рахунок №26203531331301. /а.с.15, т.1/ Разом з тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Саме такий висновок сформульовано у постанові ВС від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц. У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 13 травня 2020 року по справі №219/1704/17, суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. З урахуванням положень ст.1054 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Втім, позивачем не надано виписок за картковим рахунком позичальника або інших належних доказів на підтвердження видачі кредиту, його розміру та наявної заборгованості. Як вже зазначалося надана виписка по особовим рахункам стосується іншої особи, з іншим номером рахунку. Згідно ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.1 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Отже, позивач не довів належними та достатніми доказами отримання відповідачем кредитних коштів та наявність заборгованості у заявленому розмірі. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Судовий збір підлягає покладенню на позивача у відповідності до положення ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed