Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

у серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить: визнати недійсним заповіт, посвідчений 30.09.2022 року за реєстровим № 690 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кашик Л.Р. відповідно до якого все нерухоме та рухоме майно де б воно не було та з чого не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті, [PERSON] заповіла [PERSON] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] . [PERSON] зауважує, що за життя [PERSON] 20.10.2015 року склала заповіт, яким належний їй на праві приватної власності садовий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Садове товариство «Уют», с. Гатне Києво-Святошинський район Київської області, заповіла онуку [PERSON] . При цьому, після смерті [PERSON] також залишилося спадкове майно, а саме 1/3 частка квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що 05.07.2023 року він та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рильської Л.С. із заявами про прийняття спадщини, якою заведено спадкову справу № 37/2023 (номер у спадковому реєстрі 70892682), при цьому з`ясувалося, що померла [INFO] [PERSON] склала 30.09.2022 року ще один заповіт, в якому зазначено, що усе нерухоме та рухоме майно, що буде належати їй на день смерті вона заповіла своєму сину [PERSON] . При цьому, [PERSON] зазначає, що його матір [PERSON] за життя та особливо останнім часом страждала різними захворюваннями, а влітку 2022 року декілька разів перебувала на лікуванні в 12-й клінічній лікарні м. Києва, куди її доставляли в непритомному стані та рятували в реанімації, також забувала хто вона, відмовлялась лікуватися, агресивно себе поводила. Позивач додав, що заповіт від 30.09.2022 року [PERSON] склала одразу після виписування з лікарні, при цьому, починаючи з кінця літа 2022 року та по день смерті - [INFO] спадкодавець страждала психічним розладом, погано орієнтувалась у часі, не хотіла лікуватися, боялась лікарів, і за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними на момент підписання вказаного заповіту. На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 04.09.2023 року відкрито провадження в указаній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 30-31). 08.02.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому [PERSON] просить у позові відмовити, посилаючись на те, що доказів того, що померла [PERSON] за життя страждала психічним розладом та за своїм станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними на момент підписання заповіту 30.09.2022 року немає; [PERSON] не перебувала на обліку в лікарів-психіатрів та/або на обліку в психоневрологічних диспансерах та не страждала психіатричними захворюваннями (а.с. 150-153). 05.03.2024 до суду від третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кашик Л.Р. надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в яких остання зазначає, що оспорюваний заповіт посвідчено відповідно до законодавства України та підстав для визнання його недійсним немає (а.с. 160). Ухвалою суду від 15.04.2024 року підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 182). В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позов підтримала, який просила задовольнити з наведених у ньому підстав. В судовому засіданні відповідач та його представник - [PERSON] проти позову заперечували і просили відмовити у задоволенні позову. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кашик Л.Р. надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Від третьої особи [PERSON] пояснень на позовну заяву до суду не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 30.09.2022 року [PERSON] склала заповіт, згідно з яким усе нерухоме та рухоме майно де б воно не було та з чого не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті, остання заповіла [PERSON] . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кашик Л.Р., зареєстровано в реєстрі № 690 (а.с. 14-14 зворот). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 11). Відповіднодо вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1257 ЦК України визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог , які встановлені частинами першою - третьою , п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Статтею 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент , коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та/або не могла керувати ними , може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи , а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Пунктом 18 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дійта (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Частиною 2 ст. 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинахдругійтатретійстатті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу в справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Враховуючи викладене та підстави, на які вказує позивач (неусвідомлення значення своїх дій та неможливість керувати ними) як на підставу визнання заповіту недійсним, вбачається необхідність проведення посмертної судово-психіатричної експертизи. Проте, незважаючи на тривалий розгляд справи (позов подано у серпні 2023 року) та задоволення судом усіх клопотань сторони позивача про витребування доказів, а саме: копії спадкової справи та заповіту від 30.09.2022 року (а.с. 23) та виконання ухвали суду, адже ще в жовтні 2023 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кашик Л.Р. надійшла копія оскаржуваного заповіту (а.с. 39-42), а в грудні 2023 року до суду надійшла копія спадкової справи № 37/2023 (а.с. 57-124) позивачемчи його представником не було заявлено клопотань про витребування медичної документації щодо [PERSON] та призначення експертизи. Відповідно до ст. 116 ЦПК Українисуд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Всупереч зазначеним вимогам чинного законодавства, позивач та його представник не надали суду, незважаючи на достатність часу для цього, клопотань про призначення експертизи та витребування медичної документації, що судом розцінюється як зловживання процесуальними правами та затягуванням судового процесу всупереч вимог ЦПК України необхідність розгляду справи протягом 2-х місяців). Крім того, позивачем і його представниками, починаючи з лютого 2024 року, неодноразово до суду подавалися клопотання про перенесення судових засідань на іншу дату (а.с. 126-128, 164-166, 172-174, 194, 210-211, 213-214, 216-217, 228-229), однак клопотання про: витребування доказів, повернення до підготовчого засідання, призначення посмертних судово-психіатричної і судової почеркознавчої експертиз подано суду лише 27.01.2025 року, тобто майже через рік з моменту відкладення судового розгляду вперше. Щоразу, як на підставу перенесення судового розгляду, сторона позивача посилалася на залучення 02.01.2024 року [PERSON] до кримінального провадження № 22023160000000457 від 29.12.2023 року як потерпілого. Поряд із цим, доказів існування перешкод для заявлення відповідних клопотань разом із позовною заявою, чи впродовж серпня-грудня 2023 року стороною позивача не надано, так само як і не надано доказів неможливості їх подання із лютого 2024 року по кінець січня 2025 року, адже стороною позивача заявлені клопотання про витребування доказів, а саме: копії спадкової справи та заповіту від 30.09.2022 року та вісім разів подані клопотання про відкладення судових засідань, в той же час, останніми до 27.01.2025 року клопотання про призначення експертиз та витребування медичної документації не заявлялися, що судом також розцінюється як зловживання процесуальними правами. Враховуючи перелічене, позивач та його представники не скористалася правом витребувати та забезпечити докази, маючи на це достатню кількість часу і можливостей . Жодних інших доказів по справі щодо психічного стану [PERSON] під час складення оспорюваного заповіту позивачем та його представниками суду протягом більш ніж півтора року слухання справи в суді не надано, вчасно та протягом строку слухання справи на відповідній стадії такого свого процесуального права, протягом тривалого часу останніми не використано. Таким чином, обставини того, що в момент вчинення заповіту 30.09.2022 року [PERSON] за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними жодним чином не доведені. Крім того, позивач посилається на неусвідомлення померлим значення своїх дій при складанні заповіту у вересні 2022 року через наявність захворювань, в той же час, стороною позивача з посиланням на те, що оспорюваний заповіт підписано не [PERSON] , а іншою особою, заявлено клопотання про призначення посмертної судової почеркознавчої експертизи, тобто заявлено взаємовиключні підстави позову, аджене підписаний заповідачем заповіт кваліфікується як нікчемний (постанова Верховного Суду від 12.03.2020 року в справі № 716/1051/17). При цьому, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абз.1ч.2ст.215 ЦК України) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року в справі № 463/5896/14-ц). Тобто встановлення нікчемності заповіту виключає можливість визнання цього правочину недійсним, а особа, яка вважає свої права порушеними в такому випадку може пред`явити позов саме про застосування наслідків нікчемного правочину (постанова Верховного Суду від 30.01.2023 року в справі № 472/566/19). Також як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2015 року [PERSON] складено заповіт, яким належний їй на праві приватної власності садовий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Садове товариство «Уют», с. Гатне Києво-Святошинський район Київської області, вона заповіла онуку [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] 30.06.2023 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 59). Таким чином, [PERSON] як інший спадкоємець, який подав заяву про прийняття спадщини, повинен бути залучений до участі в цій справі в якості співвідповідача, адже дійсність оспорюваного заповіту від 30.09.2022 року впливає на його права як іншого спадкоємця, через те, що за загальним правилом, кожен наступний заповіт скасовує попередній (ч. 3 ст. 1254 ЦК України), а за змістом ч. 4 ст. 1254 ЦК України якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених, в тому числі ст. 225 ЦК України (правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси). Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. Отже, позов задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог та через їх нез`явлення до належного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed