Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. На обґрунтування вимог позивач зазначає, що 02 жовтня 2020 року Позивач та Відповідач уклали попередній договір № 16 від 02.10.2020 року (далі - «попередній договір»). Сторони в п. 2.2. попереднього договору засвідчили, що до його укладання Позивач передав, а Відповідач прийняв грошові кошти у сумі 1407500 гривень, що є еквівалентом 50000 доларів США та становить 100% вартості будинку. Факт передачі Позивачем Відповідачу коштів у розмірі 50000 доларів США підтверджується Актом приймання-передачі коштів від 02.10.2020 року, копія додається. Відповідач умов попереднього договору не виконала та стала ухилятися від комунікацій з Позивачем. Зазначив, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що земельна ділянка під кадастровим номером 3210900000:01:073:3006 та збудований на ній будинок належать іншій особі, відмінній від нього, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також зазначив, що позивач не будучи обізнаним про те, що попередній договір є нікчемним в силу закону, уклав з потенційним покупцем житлового будинку Меморандум № 01/22.12-20 від 22 грудня 2020 року (далі - «Меморандум»). Відповідно до п. 2 Меморандуму, Позивач зобов`язався зареєструвати за собою право власності на житловий будинок в строк до 01 травня 2021 року (що видавалось цілком реальним, враховуючи ту обставину, що за попереднім договором Відповідач гарантувала введення будинку в експлуатацію до 31 березня 2021 року). Внаслідок нікчемності попереднього договору та недобросовісної поведінки Відповідача, Позивач не зміг зареєструвати за собою право власності на житловий будинок і відповідно продати його на умовах, передбачених Меморандумом. Покупець відмовився від умов Меморандуму, про що попередив позивача листом № 10-06 від 10 червня 2021 року. Вказав, що Позивач втратив прогнозований дохід у розмірі суми, еквівалентної 20000 доларів США, який становив різницю між коштами, перерахованими Відповідачу та коштами, за які Позивач мав продати житловий будинок. У зв`язку з чим, позивач просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення зі [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) коштів у розмірі 1828430 (один мільйон вісімсот двадцять вісім тисяч чотириста тридцять) гривень, що еквівалентно сумі 50000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 27 липня 2023 року. Стягнути зі [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) 3% річних у розмірі 154452,60 (сто п`ятдесят чотири тисячі чотириста шістдесят гривень, 60 копійок) гривень, що еквівалентно 4223,64 доларів СІІІА за офіційним курсом НБУ станом на 27 липня 2023 року; упущену вигоду у розмірі 731372 (сімсот тридцять одна тисяча триста сімдесят дві) гривень, що еквівалентно 20000 доларів СІІІА за офіційним курсом НБУ станом на 27 липня 2023 року; та понесені судові витрати. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11 вересня 2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 13.10.2023 через канцелярію суду від представника відповідача адвоката Чиляєвої І.А. надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що відповідач не погоджується з доводами позивача з тих підстав, що частина перша статті 635 ЦК України була доповнена абзацом п`ятим згідно із Законом № 2518-ІХ від 15.08.2022. Закон України Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому \~ \~ \~ \~набрав чинності 10.10.2022. Спірний договір укладено сторонами 02.10.2020. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідач звертає увагу суду на ті обставини, що позивач кваліфікував обставини справи за правовими підставами, які виключають одна одну. У першому випадку мова йде про попередній договір купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна в розумінні частини першої статті 181 ЦК України. У другому випадку мова йде про попередній договір купівлі-продажу майнових прав, права очікування, яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Враховуючи викладене, просить суд у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відмовити. 21.03.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Єфремової Ж.А. надійшла заява про відмову від позову в частині стягнення упущеної вигоди у відповідності до якої представник позивача просить суд постановити ухвалу про закриття провадження у справі № 367/5817/23 в частині вимоги про стягнення зі [PERSON] упущеної вигоди у розмірі 731372 (сімсот тридцять одна тисяча триста сімдесят дві) гривень, що еквівалентно 20000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 27 липня 2023 року у зв`язку з відмовою [PERSON] від позову в частині цієї позовної вимоги. Інші позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. 12.06.2024 протокольною ухвалою суду було прийнято відмову сторони позивача від частини позовних вимог щодо стягнення зі [PERSON] упущеної вигоди у розмірі 731372,00 гривень, що еквівалентно 20000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 27 липня 2023 року, та ухвалено в подальшому проводити розгляд справи із врахуванням заяви про відмову від позову в частині стягнення упущеної вигоди. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 16.01.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Єфремової Ж.А. надійшла заява про розподіл судових витрат, в які представник позивача просить суд стягнути зі [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) судові витрати, а саме: суму сплаченого судового збору у розмірі 13420 гривень (тринадцять тисяч чотириста двадцять гривень) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 471138,19 гривень (чотириста сімдесят одна тисяча сто тридцять вісім гривень, 19 копійок). У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Представник позивача - адвокат Спасібухов Н.І. подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, в якій просив проводити розгляд справи без участі позивача та його представника, позов та заяву про розподіл судових витрат підтримує, просить задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином та завчасно. Представник відповідача - адвокат Чиляєва І.А. подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без участі відповідача та її представника. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5\~ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази, вивчивши надані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України). У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 02 жовтня 2020 року між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) укладено попередній договір № 16 у відповідності до умов якого Продавець та Покупець зобов`язуються в майбутньому, після кінцевого розрахунку між сторонами, в строк не пізніше 31 березня 2021 року, укласти та нотаріально посвідчити договори купівлі-продажу житлового будинку, що буде збудований на земельній ділянці, кадастровий номер - 3210900000:01:073:3006, проектною площею 80 м2, до вище вказаного строку (в подальшому - Об`єкт), розташованих за адресами: [ADDRESS] , на умовах визначених цим договором. (а.с.180-182) Відповідно до п. 2.2. попереднього договору, в підтвердження наміру придбати Об`єкт та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу (Основного договору), Покупець передав, а Продавець прийняв грошові кошти у сумі 1407500 гривень, що є еквівалентом 50000 доларів США на день укладення даного договору, що становить 100% вартості будинку. Факт передачі Позивачем Відповідачу коштів у розмірі 50000 доларів США підтверджується Актом приймання-передачі коштів від 02.10.2020. (а.с.183) Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 336780206 від 23.06.2023, убачається що земельна ділянка під кадастровим номером 3210900000:01:073:3006 та збудований на ній будинок належать на праві власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно ч. ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, а згідно ч.І ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов' язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Таким чином, попередній договір купівлі-продажу нерухомості має бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням, оскільки попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Ці положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частина 1 ст. 1214 ЦК України зазначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Відповідно до статті 202 Цивільного Кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною другою цієї статті встановлено, що правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного Кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Судом встановлено, що оспорюваний договір не було посвідчено нотаріально. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Враховуючи встановлені вище обставини справи та положення законодавства, суд вважає, що доводи представника відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву, не знайшли свого підтвердження, під час розгляду справи по суті. Таким чином, попередній договір, укладений позивачем та відповідачем, не відповідає вимогам закону про його обов`язкове нотаріальне посвідчення, а тому в силу положень статей 203 та 215 ЦПК України є нікчемним, а грошові кошти не повернуті Відповідачем Позивачу є безпідставно набутими та мають бути повернуті Позивачу. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючись до суду, сторона позивача надала розрахунок відсотків річних, який перевірений судом. (а.с.14-16) Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 154452,60 (сто п`ятдесят чотири тисячі чотириста шістдесят гривень, 60 копійок) гривень, що еквівалентно 4223,64 доларів СІІІА за офіційним курсом НБУ станом на 27 липня 2023 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину підлягає задоволенню у повному обсязі. В частині заявлених вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зважаючи на принципи співмірності та справедливості, враховуючи зміст позовних вимог та докази, подані стороною позивача на підтвердження обґрунтованості судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, зокрема: договір про надання професійної правничої допомоги від 23.06.2023, договір про надання професійної правничої допомоги від 10.06.2024, акт наданих послуг від 10.01.2025 (до договору про надання професійної правничої допомоги від 10.06.2024), акт наданих послуг від 13.01.2025 (до договору про надання професійної правничої допомоги від 23.06.2023), суд вважає, що підлягають стягненню на користь позивача з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 100000,00 грн. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача. Оскільки, вимоги позивача задоволено повністю, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 13420,00 гривень (тринадцять тисяч чотириста двадцять гривень).

Outcome: approved