Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

07.12.2023 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №15.01.2021-100004433 від 15.01.2021 року у розмірі 8160,00 грн. Позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» обґрунтовані наступним. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] 15.01.2021 року було укладено Кредитний договір № 15.01.2021-100004433. Договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 15.01.2021 року та Заявки № 15.01.2021-100004433 від 15.01.2021 року. Відповідно до умов Договору відповідачу було надано кредит у сумі 4800,00 грн.; первинний строк, на який надається кредит, 28 днів. Відповідно до п. 8.1 Договору, договір діє протягом одного року, дата повернення кредиту 28.01.2021 року. Відповідач порушив зобов`язання: кредит не повертає, заборгованість склала 8160,00 грн., з якої заборгованість за основним боргом 4800,00 грн., заборгованість за процентами 3360,00 грн. Прохає стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також витрати на сплату судового збору. Ухвалою суду від 10.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. 28.02.2024 року від представника відповідача адвоката Лисенка В.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник зазначав, що [PERSON] проти задоволення позову заперечує повністю, пред`явлені позовні вимоги не визнає, грошові кошти від позивача він не отримував та вважає, що цей позов не може бути задоволений. Представник відповідача посилався на те, що відповідач не має власного примірника оригіналу Кредитного договору з додатками, не підписував електронним цифровим підписом і не отримував примірника оригіналу підписаного кредитором. Жодний документ в матеріалах справи не підписаний відповідачем особисто, у тому числі і за допомогою одноразових ідентифікаторів. Дійсні правовідносини сторін можна встановити тільки з оригіналу кредитного договору, який в свою чергу, як те зазначено позивачем складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 15.01.2021 року та Заявки, та інших документів щодо його виконання, а паперові копії є недостовірними, виготовлені і надані зацікавленою особою - позивачем, без оригіналів, яких не існує. Позивачем не доведено факт укладання Кредитного договору з відповідачем та його істотних умов, єдиним доказом чого може бути оригінал примірників Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) та Заявки в електронній формі з усіма реквізитами, у тому числі підписами сторін. Позивачем не надано доказів надання відповідачу його примірників оригіналів документів, що зазначені позивачем як складові Кредитного договору, ні під час, ні після його укладення, у редакції, яка б забезпечувала його цілісність та незмінність. Отже, відповідач не може бути зобов`язаний виконувати умови, з якими він не був фактично ознайомлений, і такий правочин не є підставою виникнення обов`язків у відповідача як споживача кредитних послуг. Крім того, позивачем не доведено факту видачі кредиту та розміру заборгованості загального та по її складовим (основному боргу, процентів, які не були погоджені у письмовій формі). Позивач стверджує, що Кредитний договір нібито було укладено у електронній формі, що у такому разі відносить даний вид правовідносин під регулювання Законом України «Про електронну комерцію». В свою чергу, згідно Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Кредитний договір з додатками, надані позивачем у копіях, не був укладений ні в якій формі: ні в паперовій ні в електронній, тому що відсутні підписи обох сторін у дату укладання оригіналу. Відповідач не заперечує договір виключно через те, що він міг бути укладений в електронній формі, але заперечує його через те, що він не був укладений і в електронній формі, тому що відсутні підписи обох сторін у дату укладання оригіналу. Договір у наданій паперовій копії електронного документа не дозволяє встановити, ким саме він був підписаний і як саме. У графі підпис Кредитодавця накладено фотографічне відображення підпису та зазначено що це факсимільє, хоча вказано про укладення договору в електронній формі. У графі підпис позичальника зазначено про підпис одноразовим ідентифікатором, але самий підпис також відсутній. Наявне на заяві графічне відображення нібито підпису відповідача, ним не виконувалося та даний підпис взагалі не належить відповідачу. Тому неможливо встановити, що саме цей текст був погоджений і підписаний сторонами у наданій суду редакції та і взагалі надані позивачем документи не підтверджують виникнення жодних правовідносин між позивачем та відповідачем. Під Кредитним договором відсутній не тільки підпис відповідача, а і електронний цифровий підпис та електронна цифрова печатка самого кредитора. У даному випадку оскільки відповідач ставить під сумнів відповідність поданої паперової копії оригіналу та достовірність її як доказу, з урахуванням того, що єдиним можливим доказом дотримання письмової форми (незалежно, паперової чи електронної) є оригінал кредитного договору, який повинен давати змогу довести його цілісність та справжність. Надані позивачем паперові копії електронного документа без електронних цифрових підписів обох сторін у дату їх підписання не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Позивачем долучено до матеріалів справи Заявку відповідача, у якій зазначено наступні умови кредитування: сума кредиту: 4800,00 грн.; розмір процентів по видам; строк: 28 днів та інші умови зазначені у заявці, які відповідачем заявлено та погоджено не було. Не надано жодних підтверджень підписання цієї Заявки відповідачем у формі, що унеможливлює зміну її змісту. Також позивач не надає доказів надання позивачу особистих (персональних) даних відповідача та створення Особистого кабінету, надання позивачем Погодження шляхом направлення письмового підтвердження Позичальнику. Жодного доказу видачі кредиту на рахунок відповідача та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі позивачем не подано. Тому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості у повному обсязі. Ухвалою суду від 22.05.2024 року, а також ухвалою суду від 04.11.2024 року повторно за клопотанням представника відповідача було витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»: - оригінал Договору про надання кредиту №15.01.2021-100004433 від 15.01.2021 року з усіма додатками і додатковими угодами до нього. Якщо Договір укладений в електронній формі надати на диску DVD-R з підписами обох сторін у дату укладення; - докази фактичного підписання та надання [PERSON] примірників підписаних договору про надання кредиту №15.01.2021-100004433 від 15.01.2021 року, додатків та додаткових угод про зміну умов договору про надання кредиту у дату їх укладання; - оригінал заявки на видачу кредиту за кредитним договором №15.01.2021-100004433 від 15.01.2021 року; - первинний бухгалтерський документ щодо фактичного перерахунку грошових коштів від кредитора по Договору про надання кредиту №15.01.2021-100004433 від 15.01.2021 року, із зазначенням повних реквізитів отримувача; - виписку з банківського рахунку кредитора за дату Договору про надання кредиту №15.01.2021-100004433 від 15.01.2021 року щодо фактичного перерахунку грошових коштів від ТОВ «Споживчий центр» за кредитним договором №15.01.2021-100004433 від 15.01.2021 року. Ухвали суду про витребування письмових доказів позивачем належним чином не були виконані. У сьогоднішнє судове засідання позивач не з`явився, представник позивача просив проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач до судового засідання не з`явився, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог заперечують. Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України\~передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно\~зі ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:\~1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;\~5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;\~7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. За визначенням ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України, відповідно до якої, зобов`язання -\~це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що згідно заявки від 15.01.2021 року, що є невід`ємною частиною кредитного договору (оферти) № 15.01.2021-100004433, ТОВ «Споживчий центр» надано [PERSON] кредит, додано копію кредитного договору (оферти), копію заявки на отримання кредиту від 15.01.2021 року, копію підтвердження укладення кредитного договору від 15.01.2021 року, копію паспорту кредиту від 15.01.2021 року, копію графіку платежів від 15.01.2021 року, копію квитанції про електронний переказ коштів від 15.01.2021 року. До справи долучено копію довідки про стан заборгованості за кредитним договором №15.01.2021-100004433 від 15.01.2021 року, відповідно до якої заборгованість [PERSON] становить 8160,00 грн., з яких заборгованість за основним боргом 4800,00 грн., проценти 3360,00 грн. На виконання вимог ухвали суду від 22.05.2024 року про витребування письмових доказів, а також ухвали суду від 04.11.2024 року про повторне витребування письмових доказів позивачем не було надано витребуваних оригіналів письмових доказів. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, законодавство визначає\~«електронним доказом»\~інформацію в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Відтак, якщо документ в електронній формі містить важливі дані, що можуть розкрити обставини справи, а також є допустимим та прийнятним з точки зору форми та змісту, то такий документ може бути визнаний електронним доказом та прийнятий судом. Статті 5, 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначають, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Слід зазначити, що паперова копія електронного документа не є письмовим доказом, а електронна копія письмового (паперового) документа не є електронним доказом. Закон встановлює чіткі вимоги до належного засвідчення електронної чи письмової (паперової) копій електронного доказу. Якщо учасник справи подає до суду копію електронного доказу, суд, за клопотанням іншого учасника справи або з власної ініціативи, може витребувати у відповідної особи оригінал поданого нею електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу відсутній, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність його паперової копії, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 5 ст. 100 ЦПК України). В даному випадку позивачем подано паперові копії електронних доказів, які засвідчені із зазначенням дати, посади та ПІБ того, хто засвідчує, проставленням підпису. Але відповідач ставить під сумнів відповідність оригіналу електронних доказів їх паперових копій, а оригінали, виходячи з викладеного вище, суду не надано, тому подані позивачем докази суд не може прийняти до уваги. До суду мав бути поданий цифровий файл у форматі PDF, DOC(X), XML чи іншому текстовому форматі з обов`язковими реквізитами та підписаний КЕП, однак цього, на виконання вимог ухвал суду про витребування оригіналів письмових доказів, зроблено не було. Таким чином подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Суд враховує правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 16.03.2020 року № 910/1162/19, від 28.12.2019 року № 922/788/19, від 11.06.2019 року № 904/2882/18. КЦС Верховного Суду від 31.03.2021 року №705/2045/16-ц за ч. 6 ст. 95 ЦПК зауважив, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал цього доказу або електронні докази. Якщо оригінал не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Встановивши, що стороною ставилися під сумнів надані банком чи МФО копії кредитного договору та акцентувалося на необхідність надання оригіналів, а суд звертав на це увагу позивача, проте банк чи МФО не надав їх суду, то такі докази не повинні були братися до уваги судами, а з висновками апеляційного суду про доведеність позовних вимог банку чи МФО в частині розміру кредитної заборгованості погодитися не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права, які позбавляють можливості вважати судове рішення ухваленим при повному та всебічному дослідженні обставин справи. З огляду на ч. 6 ст. 95, ч. 5 ст. 100 ЦПК України єдиним належним доказом достовірності наданих копій документів може бути лише дослідження оригіналів та їх співставлення. Вимоги чи заперечення у випадку ненадання стороною оригіналів доказів по договірним правовідносинам мають бути відхилені (КЦС Верховного Суду в постановах від 10.06.2020 року № 554/260/17, від 23.12.2020 року № 757/28231/13-ц, від 06.05.2020 року № 372/223/17 та ін.). Суд має ігнорувати електронні докази при неподанні оригіналу при дотриманні відповідною стороною умов ч. 5 ст. 100 ЦПК - у зв`язку з ненаданням оригіналу електронного доказу на клопотання опонента, в якому висловлено сумнів та заявлено про витребування оригіналу (Верховний Суд постанова у справі № 568/879/17). Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд з власної ініціативи не може збирати докази, що стосуються предмета спору, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення зазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановлено, що доводи позивача про боргові зобов`язання відповідача ґрунтуються не на оригіналі договору, а на її копії. Оригінал суду не надано без поважних причин. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог та порушення прав позивача, а тому у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити повністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed