Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Барського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Свій позов мотивувала тим, що 27.04.2023 між нею та [PERSON] біля хвіртки на території домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , виник словесний конфлікт. Під час цього конфлікту [PERSON] навмисно завдала їй тілесні ушкодження з мотивів наявних неприязних відносин, шляхом нанесення ударів по грудній клітці металевим цепком. Після чого, нанесла їй ще удари лівою ногою по передній поверхні правої гомілки, унаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження. Зазначила, що протиправною поведінкою цивільного відповідача їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у нервових розладах та душевних стражданнях, стражданнях та болю фізичного характеру. Унаслідок протиправної поведінки відповідача порушений звичний уклад її життя і робочої діяльності, довгий час позивач була рознервована та була вимушена боротися за своє право. Для того щоб довести винуватість [PERSON] , їй довелося у свій робочий час відвідувати судові засідання, у зв`язку з чим вона не встигала виконувати свої робочі завдання, унаслідок чого працювала у нічний час. Навіть на сьогоднішній день позивач погано спить, переживає за себе, а також за своїх малолітніх дітей, оскільки наявний страх, що [PERSON] може знову нанести тілесні ушкодження, оскільки вони проживають з нею у спільному дворі і ситуація стосовно агресії відповідачки до неї не покращилася. Вироком Барського районного суду Вінницької області від 02.11.2023 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1\~ст. 125 КК України. Розмір моральної шкоди позивач визначила у 10000 грн. У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. З огляду на положення ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, ураховуючи, що вона скористалася своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] у судове засідання 20.01.2025 не з`явилася. Судову повістку про виклик у судове засідання на 20.01.2025 відповідачці було надіслано 02.01.2025. Згідно з даними відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, - лист не вручено у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою, що з урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням учасника. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У судовому засіданні 12.12.2024 відповідач [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила суду, що з позивачем у них склалися непрязні стосунки, відповідачка заперечує, що б позивачка мешкала у тому ж будинку, що і відповідчка. У них часто виникають сварки та вони звертаються до поліції. На запитання суду відповідачка пояснила, що дійсно вироком суду було визнано її винною у заподіянні тілесних ушкоджень позивачці, штраф за вироком суду відповідчка сплатила, скаргу на вирок не подавала, однак не згодна з вироком суду. Зважаючи на поважний вік відповідачки (73 роки), судом додатково було роз`яснено їй право скористатися правовою допомогою, з метою реалізації якого було оголошено перерву у судовому засіданні. Однак, у наступне судове засідання відповідачка не прибула, жодних клопотань до суду не находило. Відповідно до положень ст. 223 ЦПК України підстави для відкладення судового засідання відсутні. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи заяви позивача, пояснення відповідача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. \~ У судовому засіданні було встановлено, що вироком Барського районного суду від 02.11.2023 [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Вирок набрав законної сили 09.01.2024. Вироком встановлено, що 27.04.2023 близько 10:00, під час перебування біля хвіртки на території свого домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у [PERSON] виник словесний конфлікт із сусідкою [PERSON] . Під час цього конфлікту у [PERSON] виник умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень [PERSON] . Реалізовуючи свій умисел, спрямований на протиправне заподіяння шкоди здоров`ю [PERSON] , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його наслідки і бажаючи їх настання, з мотивів наявності особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, [PERSON] підійшла до [PERSON] та, тримаючи у правій руці металевий цеп, завдала ним два удари [PERSON] в область грудної клітки зліва, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження. Після чого [PERSON] , продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень, бажаючи їх настання, тримаючи в лівій руці металеву викрутку, завдала нею один удар [PERSON] в область правого передпліччя в нижній третині, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження. Після чого [PERSON] , продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень, бажаючи їх настання, лівою ногою завдала два удари [PERSON] в передню поверхню правої гомілки, внаслідок чого остання також отримала тілесні ушкодження. Відповідно до висновку експерта № 35 від 01.05.2023 за результатами проведення судово-медичної експертизи у [PERSON] виявлено: садно по задній поверхні правого передпліччя в нижній третині, синці по передній поверхні правої гомілки в середній третині, по зовнішній поверхні правої гомілки в верхній третині (2), грудній клітці зліва в ділянці внутрішнього кінця лівої ключиці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я. Обґрунтовуючи свої заперечення щодо позову, відповідачем у судовому засіданні були надані копії матеріалів з Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області щодо розгляду її звернень на дії [PERSON] . З наданих документів вбачається, що відповідач [PERSON] упродовж 2022-2024 років зверталася до органу поліції із заявами, у яких вказувала про наявні у неї з [PERSON] конфлікти і за цими заявами поліція проводила перевірку. За результатами звернень не було встановлено підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Ці обставини підтверджуються даними копій: заяв [PERSON] до ГУНП у Вінницькій області від 11.07.2022, 23.10.2022, 24.10.2022; копії листів Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області № 5124/214/01-24 від 11.07.2024, № 5299/214/01-24 від 22.07.2024, № 5300/214/01-24 від 22.07.2024, № 890/214/01-24 від 05.02.2024, №\~1641/214/01-24 від 11.03.2024, № 2101/214/01-24 від 28.03.2024; копії довідки про результати розгляду звернення [PERSON] від 03.05.2023 з долученими копіями документів, копії довідки про результати розгляду повідомлення [PERSON] , яка скаржиться на [PERSON] від 13.06.2023 з долученими копіями документів; копії довідки про результати розгляду звернення [PERSON] від 30.07.2024 з долученими копіями документів. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 77\~ЦПК України,\~закріплює принцип\~належності доказів\~-\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування.\~Сторони мають\~право обґрунтовувати\~належність конкретного\~доказу для\~підтвердження їхніх\~вимог або\~заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оцінивши подані відповідачкою матеріали перевірки Відділення поліції №\~1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області за зверненням відповідача, суд дійшов висновку, що подані докази не відповідають критерію належності, тобто не містять інформації щодо предмету доказування, тому суд не приймає їх у якості доказу у даній справі за позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною другою ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). Разом з цим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28.05.1985, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже доказом наявності моральної шкоди та вини віддповідчкиу її спричиненні, є вирок Барського районного суду від 02.11.2023, який набрав законної сили 09.01.2024. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд виходить з такого. За загальним правилом розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує глибину та ступінь моральних і душевних страждань [PERSON] , яких вона зазнала у зв`язку з вчиненням протиправних дій відповідачем, а також принципи розумності та справедливості, та визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачу з відповідача 10000 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211, 20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved