Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача та відповідачів у заявах по суті. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та витребування майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що станом на початок 2022 року позивач проживала одна без чоловіка в частині житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що стан здоров`я у зв`язку з віком у неї був дуже поганий, пересуватись вона могла і на даний час може лише за допомогою ходунків або палиці, а тому потребувала постійного стороннього догляду та допомоги. Вказує, що з 18 серпня 2021 року по 27 серпня 2021 року лікувалась стаціонарно в комунальному підприємстві «Рожищенська багатопрофільна лікарня» із захворюваннями серцево-судинної системи і згідно виписки їй було рекомендовано приймати ліки та уникати фізичних перенавантажень. Зазначає, що оскільки син сім років постійно перебував на заробітках у Республіці Польща вона очікувала на допомогу від дочки [PERSON] , яка також проживає в с. Дубище Луцького району, оскільки при зустрічах з нею неодноразового говорила, що у зв`язку з похилим віком їй потрібна допомога. Вказує, що дочка [PERSON] одного разу запропонувала, щоб позивач оформила на неї частину будинку, а вона відповідно буде здійснювати за нею догляд та належним чином поховає. Зазначає, що на пропозицію дочки вона погодилась і в лютому 2022 року відповідач [PERSON] відвезла її до нотаріуса, де позивач підписала документи, про те, що будинок належить дочці. Вказує, що примірник документа, який вона підписала їй надано не було, всі документи забрала дочка [PERSON] . Згідно домовленості з лютого 2022 року відповідач [PERSON] привозила їй продукти та побутову хімію, які купувала за надані позивачем готівкові кошти в сумі 3000 грн та готувала з цих продуктів їжу. Зазначає, що з осені 2023 року вона залишила свій будинок та переїхала проживати до своєї дочки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що проживаючи у дочки також продовжувала надавати грошові кошти в сумі 3000 грн для купівлі продуктів харчування та побутової хімії, а також сплачувала комунальні послуги за свій будинок за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що на початку травня 2024 року через непорозуміння, дочка [PERSON] вигнала її зі свого будинку, на зауваження позивача про домовленість щодо її догляду до смерті, остання відповіла, що може також вигнати і з іншого будинку, оскільки по документах він належить їй. Після цього, позивач не зважаючи на труднощі в пересуванні пішла до приватного нотаріуса [PERSON]. та 20 травня 2024 року отримала копію договору дарування від 18 лютого 2022 року, згідно якого позивач подарувала [PERSON] частку у праві спільної часткової власності житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами та частку земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що у договорі не зазначено обов`язку [PERSON] здійснювати догляд за позивачем, скориставшись станом останньої, усвідомлюючи, що позивач потребує стороннього догляду та допомоги, довірою відповідач обманула її. Зазначає, що замість укладення договору довічного утримання про який між позивачем та відповідачем [PERSON] було усно досягнуто згоди та який відповідачем виконувався до травня 2024 року, в нотаріуса 18 лютого 2022 року позивач підписала договір дарування без зазначення будь-яких зобов`язань з боку [PERSON] щодо здійснення догляду за позивачем. Вказує, що договір дарування не відповідає її внутрішній волі, усним домовленостям між нею та донькою, підписаний позивачем внаслідок помилки щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, через її похилий вік, поганий стан здоров`я та скрутні життєві обставини. Наголошує, що іншого житла немає. Зазначає, що відповідач [PERSON] дізнавшись про підготовку нею документів для подачі позову 31 травня 2024 року за договором дарування здійснила перереєстрацію права власності на спірне майно на свого чоловіка [PERSON] для створення перешкод позивачу у реалізації її прав. За наведених обставин позивач просить: - визнати недійсним договір дарування нерухомого майна від 18 лютого 2022 року укладеного між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області [PERSON]., зареєстрований в реєстрі за № 221; - витребувати від [PERSON] в користь [PERSON] нерухоме майно, а саме: частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок, загальною площею 99,9 кв.м, житловою площею 53,5 кв.м, зазначеному у плані літерою А-І; на господарські та побутові будівлі та споруди: прибудову (а), прибудову (а1), ганок (а2), ганок (а3), сарай (Б-1), погріб з шийкою (Г), гараж (г), вбиральня (В), огорожа (№1), що розташовані за адресою: [ADDRESS] та частку у праві спільної часткової власності земельної ділянки, площею 0,1508 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0724555300:01:004:0010, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 05 липня 2024 року відповідачем [PERSON] подано суду відзив на позовну заяву в якому просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що наведені позивачем обставини в позовній заяві є намагання підвести під вимоги ст. 229, 203 та 717 Цивільного кодексу України та правові позиції для визнання договору дарування будинку і земельної ділянки недійсним. Вказує, що належних і допустимих доказів, які б вказували на помилку та неправильне сприйняття [PERSON] фактичних обставин правочину, що вплинуло б на її волевиявлення під час укладення і посвідчення договору дарування у справі немає. Вказує, що мати відповідно до віку та стану здоров`я потребує догляду, однак на даний час вона може самостійно себе обслуговувати та виконувати певну фізичну роботу. Зазначає, що не відповідає дійсності твердження позивача щодо відсутності іншого житла, оскільки у 1992 році у зв`язку з переселенням з смт. Діброва Олевського району Житомирської області позивачу та її брату [PERSON] був наданий житловий будинок в [ADDRESS] . Вказує, що приблизно в липні 2019 року вона з братом обговорювали те, хто буде допомагати та здійснювати догляд за матір`ю, брат відмовився, оскільки мав намір продовжувати працювати в Республіці Польща. Зазначає, що з липня 2019 року вона з чоловіком [PERSON] доглядали матір, а саме: купували продукти, побутову хімію, ліки, оплачували комунальні послуги, при необхідності возили на обстеження в лікарню. Вказує, що кошти в сумі 3000 грн їй мати надала протягом останніх півтора року, до цього вона все купувала за власні кошти. Зазначає, що в лютому 2022 року позивач повідомила, що хоче подарувати їй частину будинку та земельну ділянку і 18 лютого 2022 року в приватного нотаріуса [PERSON]. було оформлено договір дарування вказаного майна. Вказує, що будь-яких розмов чи домовленостей з матір`ю щодо укладення договору довічного утримання у них не було. Разом з цим зазначила, що з дитинства хворіє, 2-3 рази на рік проходить стаціонарне лікування в районній та обласній лікарні, а тому за станом здоров`я не мала наміру укладати з матір`ю договір довічного утримання, оскільки сама потребую допомоги. Вказала, що в серпні 2023 року через опік правої стопи ноги позивач була госпіталізована та проведено оперативне втручання, на протязі всього періоду лікування вона здійснювала догляд за матір`ю та оплачувала лікування. Після виписки з лікарні з серпня 2023 року по травень 2024 року позивач проживала разом з нею та здійснювала необхідний догляд. Зазначає, що мати постійно телефонувала в Польщу брату та невістці та скаржилася, що їй погано проживати в її будинку. 04 травня 2024 року вранці мати зібрала свої речі та сказала, що поїде до себе додому за адресою: [ADDRESS] , вийшовши на подвір`я кричала, що вона вигнала її з будинку і буде звертатися в прокуратуру та суд. Вказує, що після переїзду мати їй неодноразово телефонувала та говорила, щоб вона відмовилась від подарованого майна. Щоб уникнути тиску зі сторони матері 31 травня 2024 року вона подарувала будинок своєму чоловікові [PERSON] . Посилання позивача на те, що договір дарування був укладений під впливом помилки є необґрунтованими та недоведеними відповідними доказами. Зазначає, що при укладені договору дарування 18 лютого 2022 року сторонами були дотримані всі вимоги діючого законодавства, а тому за наведених вище обставин у задоволенні позову просить відмовити. 04 липня 2024 року позивачем [PERSON] подано суду відповідь на відзив на позовну заяву в якій зазначає, що обставини викладені в позовній заяві підтверджуються не тільки її поясненнями, а також і письмовими доказами, які додані до позовної заяви та поясненнями свідків, які вважає належними та допустимими. Вказує, що у відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] спочатку заперечує її потребу у сторонньому догляді, як обставину, що підлягає доказуванню і вплив позивача на її сприйняття природи правочину. Однак надалі по тексту детально описує, як доглядала за позивачем нібито через свою любов, а насправді це було її вимогою і умовою взамін на підписання документів про перехід права власності на будинок. Зазначає, що підписуючи договір дарування вона помилялась у природі договору вважаючи його договором довічного утримання. Вказує, що відповідач замовчує обставини, як схилила її поїхати до нотаріуса та переоформити будинок взамін на її догляд. Наголосила, що наміру дарувати будинок дочці у неї не було, оскільки її ніхто безкоштовно не доглянув би так як син постійно перебуває в Республіці Польща, а інших родичів у неї немає. Зазначає, що у справі № 718/955/20 Верховний Суд розглянув аналогічні правовідносини тим, які виникли у неї з відповідачем [PERSON] , зокрема застосував однакові норми права, які їх регулюють, а тому вважає, що дану позицію вищої судової інстанції необхідно враховувати при розгляді справи. За наведених обставин просить відхилити заперечення відповідача [PERSON] , як необґрунтовані, а позовні вимоги задовольнити повністю. Позиція учасників справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що її чоловік помер у 2019 році і вона проживає одна у частині будинку, який успадкувала після смерті чоловіка за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що дочка [PERSON] також проживає в с. Дубище, а її син [PERSON] перебуває на заробітках в Республіці Польща. Вказала, що дочка [PERSON] запропонувала, щоб позивач оформила на неї частину будинку, а вона буде за нею догляд та здійснить поховання. Зазначає, що вона погодилась і переписала, однак вважала, що підписала договір довічного утримання. Вказала, що деякий час проживала в дочки, її будинок був закритий, перед Пасхою хотіла піти помити вікна, а дочка зібрала її речі та викинула з будинку. Вказує, що просила віддати документи на будинок та земельний пай, який знаходиться в Житомирській області, однак відповідач не віддала їх і до цього часу. Вказала, що на даний час проживає в своєму будинку, їй допомагають сусіди, син передає з Польщі продукти, на даний час приїхала невістка з Польщі та її доглядає, варить їсти, пере речі, дочка [PERSON] не телефонує та не приходить. Зазначила, що хоче, щоб відповідач [PERSON] повернула їй будинок, іншого житла вона немає, діти (син і внуки) наймуть доглядальницю, щоб остання здійснювала за нею догляд. Вказала, що до 2024 року сама себе обслуговувала, дочці давала 3000 грн, щоб заплатити за комунальні послуги. Зазначила, що в серпні 2023 року лежала в лікарні в опіковому відділенні і після лікарні переїхала до дочки і проживала до травня 2024 року. Вказала, що в лікарню її відвіз відповідач [PERSON] . Наголосила, що дочка їй запропонувала укласти договір довічного утримання, відвезла її до нотаріуса, договір підписала добровільно, нотаріусу не говорила, що не бачить прочитати самостійно. Вказала, що [PERSON] говорила нотаріусу, що буде здійснювати за нею догляд та поховає. Зазначила, що нотаріусу не повідомляла, що їй щось не зрозуміло. В судовому засіданні постійно суду зауважувала, що погано чує. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на момент укладення договору дарування позивачу було 78 років, проживала в [ADDRESS] в частині будинку, який успадкувала від покійного чоловіка з яким прожила у шлюбі 27 років. Зазначає, що стан здоров`я позивача незадовільний та вона потребувала стороннього догляду. В позивача двоє дітей - дочка [PERSON] , яка проживає в с. Дубище на сусідній вулиці та син, який перебуває на заробітках в Республіці Польща. Зазначив, що зі слів позивача, дочка [PERSON] прийшла до неї та запропонувала допомогу, пообіцяла доглянути матір до смерті та здійснити поховання. Вказує, що в лютому 2022 року вони пішли до нотаріуса та уклали договір дарування. Зазначає, що вказаний договір не відповідає внутрішній волі позивача і очікуванням позивача, через похилий вік, стан здоров`я позивач не розуміла своїх дій. Повідомив, що після укладення договору дарування позивач продовжувала проживати у своєму будинку, ключі від будинку дочці не передавала. Вказує, що у 2023 році після лікування в лікарні дочка [PERSON] забрала позивача проживати до себе, оскільки працювала і не могла здійснювати догляд за матір`ю. Наголосив, що після підписання договору позивач продовжувала давати щомісячно дочці кошти в сумі 3000 грн на оплату комунальних послуг. Повідомив, що відповідач [PERSON] забороняла матері спілкуватися з внуками та щоб вони приходили її відвідувати. Зазначає, що в травні позивач повернулася в свій будинок, відповідач [PERSON] не відвідувала матір, не телефонувала та не спілкувалась з нею. Вказав, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , іншого житла у неї немає, частина будинку належить сину покійного чоловіка [PERSON] . Зазначив, що при укладенні договору дарування позивач була присутня, однак копію договору не отримувала. Вказав, що відповідач [PERSON] дізнавшись про підготовку позивачем документів для подачі позову 31 травня 2024 року за договором дарування здійснила перереєстрацію права власності на спірне майно на свого чоловіка [PERSON] . За наведених обставин просив визнати договір дарування недійсним та витребувати у [PERSON] спірне майно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що в 2019 році помер другий чоловік її матері, вона допомагала в організації похорону, її брат на похорон не приїхав. В липні 2019 року, коли брат приїхав мати сказала, що свою частину будинку хоче переписати на них двох, вони поїхали до нотаріуса і мати склала заповіт. Зазначила, що з 2004 року її брат знаходиться на заробітках в Польщі та приїжджав додому один чи два рази на рік, участі в утриманні та догляді за матір`ю не брав. Наголосила, що вона з братом обговорювали те, хто буде допомагати та здійснювати догляд за матір`ю і брат відмовився, оскільки мав намір продовжувати працювати в Республіці Польща. Вказала, що догляд за матір`ю здійснювала вона з чоловіком, кожну п`ятницю купувала продукти та ліки, копала картоплю, прибирала в будинку, чоловік косив траву, 2-3 рази на рік матір оформляла в лікарню на лікування. Вказала, що за кошти які мати давала оплачувала комунальні послуги та купувала продукти. Зазначила, що особовий рахунок на комунальні послуги в будинку був один на матір, вона оплачувала, а половину вартості їй повертав [PERSON] , оскільки між ними була така домовленість. Коли коштів не вистачало вона давала свої. Вказала, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] мати з братом отримали при переселенні з Житомирщини, її частки в цьому будинку не було. Зазначила, що матір з будинку не виганяла, під час телефонних розмов вона постійно скаржилася брату та невістці, що їй все не так. В травні 2024 року перед Пасхою мати сказала, що хоче повернутися в свій будинок і вимагала віддати їй речі. Зазначила, що забороняла приходити невістці до матері, оскільки вони розпивали спиртні напої і після цього матір погано себе почувала. Зазначила, що мати запропонувала подарувати будинок, про укладення договору довічного утримання вони ніколи не говорили. Приблизно через місяць після розмови вони поїхали до нотаріуса та уклали договір дарування. Вказала, що матір усвідомлювала, який договір підписує, ніхто її не примушував, нотаріус їй пояснила, що майно буде подароване, умов ніяких матір`ю не ставилося. Вказала, що вирішила подарувати чоловікові спірне майно після того, як мати по телефону їй сказала, що будинок хоче віддати братові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив в задоволенні позову відмовити. Пояснив, що під час підписання договору дарування позивач усвідомлювала, який саме договір підписує, оскільки вона його читала. Зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтверджують поганий стан здоров`я позивача, зокрема щодо зору та слуху, а також відсутні довідка чи консультативний висновок про необхідність позивача у сторонньому догляді. Вказав, що доказів про наявність іншого майна у позивача немає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 2004 року з дружиною [PERSON] здійснюють догляд за позивачем і допомагають у веденні домашнього господарства. Зазначив, що позивач запропонувала дружині укласти договір дарування, через деякий час він власним автомобілем дружину з позивачем завіз до нотаріуса. Вказав, що дорогою до нотаріуса дружина з матір`ю не розмовляли про договір довічного утримання. Після конфлікту з матір`ю дружина повідомила, що хоче подарувати йому будинок і він погодився. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 05 червня 2024 року накладено арешт на частку житлового будинку (А-1) загальною площею 99,9 кв.м, житловою площею 53,5 кв.м з господарськими та побутовими будівлями та спорудами: прибудову (а), прибудову (а1), ганок (а2), ганок (а3), сарай (Б-1), погріб з шийкою (Г), гараж (г), вбиральня (В), огорожа (№1), що розташований за адресою: [ADDRESS] та на частку земельної ділянки, площею 0,1508 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0724555300:01:004:0010, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 06 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання 27 червня 2024 року о 10 год 00 хв. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2024 року прийнято відмову позивача від позовної вимоги про поновлення права власності на нерухоме майно та провадження у справі в частині позовної вимоги закрито. Залучено до участі у справі як співвідповідача [PERSON] . Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті 28 листопада 2024 року о 10 год 00 хв. Постановлено викликати в судове засідання для допиту як свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області [PERSON]. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 28 листопада 2024 року за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 10 год 00 хв 08 січня 2025 року. Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 18 лютого 2022 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) укладено договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області [PERSON]., зареєстрований в реєстрі за № 221, за умовами якого [PERSON] (дарувальник) подарувала, а [PERSON] (обдаровувана) прийняла в дар належні дарувальнику на праві власності частку житлового будинку, загальною площею 99,9 кв.м, житловою площею 53,5 кв.м з господарськими та побутовими будівлі та споруди, що розташований за адресою: [ADDRESS] та частку земельної ділянки, площею 0,1508 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0724555300:01:004:0010, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 18 лютого 2022 року на підставі вищевказаного договору дарування за [PERSON] зареєстровано право власності на подароване майно, що підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 379438240 від 21 травня 2024 року. Згідно з п. 1.8 Договору дарування сторони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваної вчинення на її користь будь-яких дій майнового та немайнового характеру. Відповідно до п. 4.1 Договору дарування особи, які підписують цей договір, свідчать, що зміст договору їм зрозумілий, текст договору ними прочитаний до підписання, зміст цього договору не приховує іншого правочину, не носить характеру фіктивного та удаваного правочину і спрямований на реальне настання тих наслідків, які в ньому обумовлені, в тексті договору зафіксовані всі істотні умови договору, кожна із сторін однаково розуміє значення умов договору та правові наслідки для кожної із сторін. Сторони підтверджують, що у них відсутні заперечення щодо кожної з умов договору. Нотаріусом встановлено дійсність намірів кожної зі сторін даного правочину шляхом встановлення однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків, а також про відсутність у сторін заперечень щодо кожної із умов цього договору (п. 4.2 Договору дарування). Згідно копії витягу з реєстру територіальної громади № 2024/005969068 від 22 травня 2024 року місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . З витягу № 277 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27 травня 2024 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 03 червня 2024 року № 283 складеного старостою Дубищенського старостинського округу [PERSON] , власника житла та діловола - [PERSON] , 1943 року народження зареєстрована та проживає одна за адресою: [ADDRESS] в половині житлового будинку з окремим входом. [PERSON] потерпіла внаслідок аварії на Чорнобильській атомній електростанції 3 категорії, потребує стороннього догляду по віку, пересувається на двох тростинах. Зі слів [PERSON] матеріальну допомогу їй надає син [PERSON] , який проживає в Республіці Польща. Згідно копії виписного епікризу № 2255 [PERSON] , [INFO] з 18 серпня 2021 року по 27 серпня 2021 року перебувала на лікуванні в терпевтичному відділенні Рожищенської ЦРЛ з діагнозом: ішемічна хвороба серця, стенокардія стабільно напруги ФК 2-3, дифузний кардіосклероз, повна блокада лівої ніжки пучка Гіса, синусова брадикардія. Гіпетронічна хвороба 2 ст. - 3 ст. ССР - високий, гіпертензивне серце СН 2а. Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 305960 від 12 червня 2019 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності довічно (загальне захворювання). Відповідач [PERSON] в період з 20 березня 2013 року по 05 квітня 2013 року, 18 квітня 2013 року по 26 квітня 2013 року, з 31 січня 2014 року по 08 лютого 2014 року, з 02 квітня 2015 року по 14 квітня 2015 року з 02 червня 2015 року по 21 червня 2015 року, з 20 квітня 2016 року по 29 квітня 2016 року перебувала на лікуванні у відділенні неврології Волинської обласної клінічної лікарні з діагнозом: хронічний демієлінізуючий енцефаломієліт, ст. важкості ІІ-ІІІ, ремітуюче-прогредієнтний перебіг, з помірно-вираженим тетрапарезом, вираженими статико-координаторними розладами, порушення функції тазових органів імперативних покликів. Ангіопатія сітківки обох очей. Міопія слабкого ступеня обох очей, що підтверджується копією витягу з історії хвороби № 4486 стаціонарного хворого, копією виписки № 6215, копією виписки № 1712, копією виписки № 5675, копією виписки № 8770, копією виписки № 6651. З копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 11325 встановлено, що з 25 липня 2017 року по 04 серпня 2017 року відповідач [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні неврології Волинської обласної клінічної лікарні з діагнозом: хронічний панкреатит, рецидивуючий перебіг, диспептично-болева форма, ст. Загострення. Виразкова хвороба 12-палої кишки, ст. Ремісії. Деформація ЦДПК 1 ст. хрон., рефлюкс-гастрит, диспептично-болева форма, ст. загострення. Жировий гепатоз. Розсіяний склероз, церебро-епінальна форма, ст. важкості 2-3, ремітуючи-прогредієнтний перебіг, нижній парапарез , статико-координаторні розлади. Відповідач [PERSON] в період з 04 листопада 2020 року по 13 листопада 2020 року, з 20 вересня 2021 року по 01 жовтня 2021 року, з 06 жовтня 2022 року по 18 жовтня 2022 року, з 19 жовтня 2022 року по 28 жовтня 2022 року перебувала на лікуванні у неврологічному відділенні Рожищенської центральної районної лікарні з діагнозом: хронічний демієлінізуючий енцефаломієліт, ремітуюче-прогредієнтний перебіг, ст. важкості ІІ-ІІІ, з помірним тетрапарезом, статико-координаторним порушенням, вираженою церебрастенією. Ангіопатія судин сітківки. Консультаційним висновком спеціаліста від 11 вересня 2023 року [PERSON] встановлено діагноз: хронічний демієлінізуючий енцефаломієліт. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного № 16640 [PERSON] з 12 серпня 2023 року по 25 серпня 2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні в опіковому відділенні з діагнозом: термічний інфікований опік правої стопи 2 а 2 б ст. пл. 2%. Було проведено оперативне втручання: некректомія КД-пластинка. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 385468663 від 04 липня 2024 року встановлено, що на підставі договору дарування від 31 травня 2024 року посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Максим`як Ж. В., серія та номер: 1323, за [PERSON] зареєстровано право власності на частку житлового будинку, загальною площею 99,9 кв.м, житловою площею 53,5 кв.м з господарськими та побутовими будівлі та споруди, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сімейним лікарем з 1995 року. Зазначила, що [PERSON] постійно доглядала свою матір [PERSON] та саме дочка телефонувала, щоб вона приїжджала у разі необхідності оглянути [PERSON] незалежно від часу доби, чоловік [PERSON] приїжджав за нею автомобілем та відвозив до матері. Вказала, що у 2022 році було 4 звернення за медичною допомогою [PERSON] , з яких: 2 звернення з викликом додому та 2 самостійні, коли [PERSON] сама приходила в амбулаторію, у 2023 році було 3 звернення з яких: 2 самостійних та 1 після отримання опіків ноги, у 2024 році було 2 самостійних звернення. Наголосила, що [PERSON] відвідуючи медичний заклад самостійно долала значну відстань від власного будинку до амбулаторії. Зазначила, що у [PERSON] були скарги на серце, підвищений артеріальний тиск та суглоби, скарг на органи слуху чи зору не було. Вказала, що з 1995 року ні син, ні невістка до неї не телефонували та не цікавилися з приводу здоров`я матері, лише у 2024 році [PERSON] двічі привозила її невістка. Зазначила, що з документами про потребу сторонньої допомоги для [PERSON] ніхто не звертався. Пояснила, що сторонній догляд призначається для паралізованих людей, які не можуть самостійно себе обслуговувати, за медичними показниками [PERSON] сторонній догляд не показаний. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача [PERSON] . Зазначила, що раніше відносини між позивачем та [PERSON] були як між матір`ю та дочкою, вона доглядала за позивачем. Вказала, що після лікування в опіковому відділенні [PERSON] забрала матір до себе додому. Зазначила, що [PERSON] повернулася проживати в свій будинок на початку травня 2024 року через конфлікт з дочкою, причини сварки їй не відомі. Повідомила, що неодноразово заходила до відповідачів в будинок на 5-10 хв, одного разу робила [PERSON] укол, оскільки в позивача підвищився тиск, про це її просила [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2015 року працює та проживає в Республіці Польща. Зазначила, що по телефону матір (позивач [PERSON] ) їй повідомила, що йде проживати до дочки і остання буде утримувати її до смерті. Під час проживання в дочки позивач щоденно їй телефонувала та розповідала, що дочка її ображає, не готує їсти, закривають в кімнаті і не дозволяють виходити, двічі мати поверталася до свого будинку через конфлікти з дочкою. Зазначила, що, зі слів позивача, перед Великоднем між дочкою та матір`ю була сварка і дочка вигнала позивача з будинку. Вказала, що відповідач [PERSON] матері не допомагала, а приходила забирати пенсію. Зазначила, що її чоловік (син позивачки) також проживає в Польщі, кожного місяця через сусідів та знайомих передавав позивачу гроші та продукти харчування, а також передавав кошти на лікування в лікарні, яку суму чоловік передавав їй не відомо. Повідомила, що коли позивачу необхідна була допомога чоловік телефонував до знайомих [PERSON] та [PERSON] , які приходили та допомагали. Зазначила, що будинок за адресою: [ADDRESS] її чоловік отримав разом з матір`ю [PERSON] , на даний час будинок належить на праві власності чоловікові, також у [PERSON] був будинок в м. Овручі, який свекруха продала. Вказала, що чоловік (син позивача) двічі на рік - зимою та літом по два тижні приїжджав додому та допомагав матері, а після 2022 року взагалі не приїжджав. Повідомила, що з 2015 року мати двічі лікувалася в лікарні - один раз був підвищений тиск, а другий з опіками ноги, син медичну допомогу не викликав, а перераховував кошти на лікування. Зазначила, що позивач їй не говорила, що хоче подарувати будинок дочці, повідомила, що йде проживати до дочки і вона буде її утримувати, про укладення договору дарування їй стало відомо, коли [PERSON] звернулася до суду. Зазначила, що позивач постійно говорила, що їй необхідна допомога і чоловік пропонував матері когось найняти, щоб здійснювати за нею догляд. Вказала, що чоловік (син позивача) купив матері холодильник та телевізор. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 1993 році його батько одружився з позивачем [PERSON] , він приїхав проживати в с. Дубище у 1997 році. Зазначив, що він з позивачем після смерті батька успадкували за заповітом по частці житлового будинку в [ADDRESS] . Вказав, що право власності на свою частину будинку він оформив в жовтні 2024 року. Повідомив, що позивач йому говорила, що свою частину будинку подарувала дочці [PERSON] . Зазначив, що коли [PERSON] необхідна була допомога, вона телефонувала до [PERSON] , комунальні платежі за будинок також платила [PERSON] , а він повертав їй половину вартості. Вказав, що позивачу у всьому допомагала дочка [PERSON] , прибирала в будинку, кувала та приносила ліки, її чоловік [PERSON] неодноразово косив біля будинку траву, допомагала все про що просила матір, про те, що син передавав позивачу продукти йому не відомо. Зазначив, що позивач не говорила, що віддасть свою частину будинку тому хто її буде доглядати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2005 року по 2007 рік працювала разом з [PERSON] та дружні стосунки з нею підтримує і на даний час, охарактеризувала [PERSON] з позитивної сторони. Зазначила, що [PERSON] доглядала за своєю матір`ю, постійно купувала для неї ліки. Вказала, що зі слів [PERSON] їй відомо, що мати після опіків проживала разом з нею, однак перед Великоднем [PERSON] посварилася з дочкою та пішла проживати у свій будинок. Зазначила, що відповідач [PERSON] повідомляла про те, що матір переписала на неї частину будинку, який саме договір укладали вона не знає. Також зі слів [PERSON] їй відомо, що у неї є брат [PERSON] та невістка [PERSON] , які проживають в Польщі. Cвідок приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу [PERSON]. в судовому засіданні пояснила, що посвідчення договору дарування це складна нотаріальна дія, яка вимагає певний процес, встановлюється дійсність намірів сторін, роз`яснюються права і обов`язки та настання певних юридичних наслідків. При укладенні договору дарування наголошується, що це безоплатна передача майна і дарувальник немає права вимагати від обдарованого вчинення будь-яких дій. Наголосила, що усі вказані дії нею перед укладенням договору нею були вчиненні. Вказала, що перед укладенням договору дарування встановлюються наміри сторін та готуються документи. Зазначила, що при підписанні договору дарування [PERSON] розуміла, який саме договір укладається, нею договір був прочитаний, підписаний та сторонам вручено примірники договору. У випадку нерозуміння природи договору дарувальником у вчиненні нотаріальної дії було б відмовлено. Вказала, що під час спілкування з сторонами нею було з`ясовано воля дарувальника, чи ніхто не змушує вчиняти нотаріальну дію та роз`яснено наслідки такого правочину, а саме, що особа перестає бути власником майна. Зазначила, що під час укладення договору дарування у сторін будь-яких зауважень не було, [PERSON] особисто була присутня та підписувала договір. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача визнати недійсним договір дарування, у зв`язку з його підписанням позивачем внаслідок помилки щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст.16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч. 1 ст. 722 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 722 ЦК України, прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1, 2, 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Виходячи зі змісту ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 викладено висновок, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 10 - 13 ст. 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2022 року у справі № 335/15805/17 (провадження № 61-7595св22) зазначено, що: «тлумачення статті 229 ЦК України дозволяє стверджувати, що: під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення; під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу); помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення. Схематично вплив обставин, які мають істотне значення можливо відобразити таким чином: «немає істотної помилки - відсутнє вчинення правочину». Незнання закону не включено до переліку помилок, яким надається істотне значення. Це по суті є відображенням ще римського принципу ignorantia juris nocet (з лат. - незнання закону шкодить); поза віднесенням до обставин, які можуть бути розцінені як такі, що мають істотне значення, знаходиться мотив правочину. Мотив правочину - це стимул його вчинення і дозволяє встановити, чому саме особа вчинює правочин. Тому мотив, за яким вчинено правочин, правового значення не має. Хоча й законодавець і вказує на допустимість надання мотиву правочину значення істотної помилки у випадках, встановлених у законі. Проте таких випадків на рівні норми закону законодавець не передбачив». Верховний Суд у постанові від 29 березня 2024 року у справі № 523/13811/21 наголошує, що лише з`ясування таких обставин, як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Наведені обставини можуть бути лише опосередкованими доказами наявності такої помилки. В іншому випадку усі правочини, укладені особами відповідного віку, стан здоров`я яких є поганим та які продовжили проживати у подарованому житлі, підлягали б визнанню недійсними, що призвело б до обмеження правочиноздатності такої категорії осіб, що, у свою чергу, порушувало б гарантії, проголошені в статті 21 Конституції України щодо рівності осіб у їх правах. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 18 лютого 2022 року між [PERSON] (дарувальником) та [PERSON] (обдаровуваною) укладено договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області [PERSON]., зареєстрований в реєстрі за № 221, за умовами якого [PERSON] подарувала [PERSON] належні їй на праві власності частку житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами та частку земельної ділянки, площею 0,1508 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Звертаючись з позовом до суду про визнання договору дарування недійсним позивач зазначає, що вищевказаний правочин не відповідає її внутрішній волі, усним домовленостям між нею та відповідачем, підписаний позивачем внаслідок помилки щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, через її похилий вік, поганий стан здоров`я та скрутні життєві обставини, іншого житла немає. Так, позивач [PERSON] підписуючи договір дарування, засвідчила, про те, що зміст договору їй зрозумілий, текст договору нею прочитаний до підписання та зміст цього договору не приховує іншого правочину. Нотаріусом встановлено дійсність намірів кожної зі сторін даного правочину шляхом встановлення однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та правових наслідків, а також про відсутність у сторін заперечень щодо кожної із умов цього договору, що підтверджується змістом оспорюваного договору. Під час укладення договору дарування позивач не повідомляла нотаріуса, про те, що вона має поганий слух чи зір, будь-яких зауважень щодо нерозуміння правочину не висловлювала, діяла без примусу, вільно та розуміла, що укладає саме договір дарування, а саме: безоплатно передає частину будинку та земельної ділянки своїй дочці, що ствердила показаннями наданими в судовому засіданні свідок [PERSON] - приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу. Доказів того, що укладаючи спірний договір дарування [PERSON] думала, що укладає договір довічного утримання судом не встановлено. Позивачка не обґрунтувала, які саме положення договору дарування є такими, що призвели до неправильного розуміння нею правової природи договору. Суд зауважує, що жодна із умов укладеного договору не передбачала наявність у обдаровуваного будь-якого обов`язку перед дарувальником. Більш того, з вимогами про недійсність договору дарування, як такого, що укладений під впливом помилки, [PERSON] звернулася майже через два роки після його укладення. Поруч з цим, згідно пояснень позивача наданих в судовому засіданні 24 січня 2025 року остання раніше укладала вже договір дарування частини будинку в [ADDRESS] на користь свого сина [PERSON] , що в свою чергу стверджує розуміння суті такого виду правочинів. Також позивач не надала належних доказів на підтвердження будь-якої домовленості з відповідачем [PERSON] про її довічне утримання останньою з метою в подальшому передати [PERSON] у її власність своє майно. Судом встановлено, що дочка [PERSON] з чоловіком проживають в одному населеному пункті с. Дубище Луцького району разом з позивачем і до укладення спірного договору дарування та до травня 2024 року допомагали та здійснювали догляд за матір`ю, турбувалися про стан її здоров`я, у період з серпня 2023 року по травень 2024 року позивач проживала разом з ними після лікування опіків, що також ствердили в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім цього, позивачем не надано жодних доказів, що станом на 18 лютого 2022 року стан здоров`я чи вік [PERSON] не давав їй можливості усвідомлювати свої дії. Більше того, як встановлено судом з пояснень свідка [PERSON] у 2022 році та 2023 році позивач [PERSON] самостійно, долаючи значну відстань від свого будинку до медичної установи неодноразово приходила на обстеження, також зазначила, що за медичними показниками [PERSON] сторонній догляд не показаний. Отже, на момент укладення оспорюваного правочину [PERSON] не мала тяжких захворювань, які б свідчили про не усвідомлення дарувальником своїх дій та розуміння наслідків вчинененого правочину. На переконання суду, сам по собі факт похилого віку [PERSON] (78 років на день укладення договору) не свідчить про укладення договору дарування під впливом помилки. Та обставина, що позивач після укладення спірного договору дарування частини будинку, будучи зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , продовжувала у ньому проживати, не свідчить про недійсність відповідного договору, оскільки відсутність фактичного передання спірного нерухомого майна в цьому випадку не пов`язано з відсутністю волі дарувальника, чи помилки щодо природи спірного правочину. Також, сам факт відсутності у позивача іншого житла не може беззаперечно стверджувати про наявність помилки у розумінні суті правочину на момент його укладення. Таким чином, позивач не довела, що на момент укладення оспорюваного договору дарування вона помилялася стосовно правової природи укладеного нею правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним, оскільки, укладаючи цей договір, вона усвідомлювала істотні умови і правові наслідки його укладення. Наступна зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваного правочину. Суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність. Відтак, позовна вимога в частині витребування майна від [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від первісної вимоги щодо визнання договору дарування недійсним. Оцінивши доводи сторін, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд доходить висновку, що в задоволені позову необхідно відмовити повністю. Щодо заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 05 червня 2024 року було накладено арешт на частку житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами та на частку земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Оскільки судом в задоволені позову відмовлено повністю, а тому заходи забезпечення позову необхідно скасувати. Щодо розподілу судового збору. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed