Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») про визнання правочину недійсним. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що 18.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та невідомою особою, що скористалася персональними даними позивача, був укладений договір про споживчий кредит № 103247675. Невідома особа вчинила у позивача крадіжку мобільного телефона та скориставшись персональними даними уклала деяку кількість кредитних договорів використовуючи сервіси онлайн кредитування. 01.06.2021 позивач звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення, по даному факту було розпочате досудове розслідування, а позивача визнано потерпілим. Також, позивач подав до суду додаткові пояснення у справі, відповідно до яких посилається на те, що відповідач прийняв рішення укласти кредитний договір не вжив заходів щодо належної ідентифікації особи, яка приймає таку пропозицію. Звертає увагу, що мобільний абонентський номер [NUMBER] не є фінансовим номером [PERSON] . Посилається на те, що так як особа підписант не ідентифікований і невстановлений, а у відповідача на момент укладення правочину була відсутня можливість ідентифікувати особу підписанта, вважає що договір є непідписаним. Окрім цього зазначає, що на момент зарахування відповідачем грошових коштів, а саме 18.05.2024, він не був користувачем банківської картки [NUMBER] , та не мав фізичного доступу до картки. Посилається на те, що АТ «Приват Банк» був повідомлений про викрадення майна, а також про необхідність вчинення дій щодо блокування відповідних рахунків пов`язаних з карткою. Вважає, що так як він на час фактичної передачі майна грошових коштів, не був ані власником, ані фізичним користувачем банківської картки момент зарахування грошових коштів не можна вважати моментом укладення правочину з ним. Позивач додатково вказує, що інтернет адреса з якого була подана заява не відповідає адресі проживання позивача. На підставі викладеного, позивач проситьвизнати недійсним правочин - договір про споживчий кредит № 103247675 від 18.05.2021. Відповідач ТОВ «Мілоан» подав до суду відзив. У відзиві просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.05.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір про споживчий кредит № 103247675 на суму 7000,00 грн зі сплатою комісії та відсотків за користування коштами строком на 15 днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку Позичальника, зазначений в анкеті-заявці в особовому кабінеті позивача. Кредитний договір був укладений в електронній формі в особовому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконав та перерахував на банківську карту позивача кредит. Відповідач вказує, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту та вказує, що вимога про визнання договору недійсним, оскільки за твердженням позивача він є неукладеним (не підписаним), не відповідає можливим способом захисту прав та інтересів, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», що передбачає в подальшому відмову у задоволенні позову. Також, відповідач зазначає, що сам факт звернення до правоохоронних органів не є належним та допустимим доказом вчинення відносно позивача протиправних дій та не може свідчити про не укладення ним оспорюваного кредитного договору. Відповідач звертає увагу на те, що для оформлення кредитного договору мало мати доступ до телефону, необхідно знати паспортні дані особи, ідентифікаційний код особи, адресу реєстрації, про що позивач не зазначає як такі дані стали відомі особам, які нібито уклали від нього договір. Посилаючись на відповідні норми матеріального права відповідач просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «ДіджиФінанс», подало до суду пояснення у справі. Вказує, що між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого до нього перейшло право вимогу, в тому числі і за договором про споживчий кредит в№ 103247675 від 18.05.2021. Свою позицію мотивує тим, що з поданих позивачем доказів, а саме копії витягу з ЄРДР неможливо становити чи даний витяг має відношення до договору про споживчий кредит № 103247675 від 18.05.2021, а у справі відсутні докази щодо спростування укладення [PERSON] договору про споживчий кредит з ТОВ «Мілоан». Вважає, що наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину стосовно позивача до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не можуть бути підставою для звільнення позивача від обов`язку належного виконання зобов`язання за договором. 18.05.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування в Особовому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» [PERSON] було подано заявку на отримання кредиту № 103247675. Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. ТОВ «Мілоан» було направлено позивачу електронним повідомленням одноразовий ідентифікатор, при введенні якого позивач підтвердив прийняття умов договору про споживчий кредит № 103247675 від 18.05.2021. ТОВ «ДіджиФінанс» також звертає увагу на те, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту свого права, а саме він просить визнати неукладений договір, тобто такий, що не відбувся - недійсним. Посилаючись на норми права просить залишити без задоволення позовні вимоги [PERSON] . Ухвалою суду 01.08.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 26.08.2024. 26.08.2024 розгляд справи не відбувся у зв`язку із увімкненням сигналу повітряної тривоги на території Львівської області. 17.09.2024 протокольною ухвалою суду, підготовче засідання у справі відкладено на 08.10.2024, у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача. 23.09.2024 ТОВ «Діджи Фінанс» подало до суду заяву про вступ в справу як третьої особи. Ухвалою від 08.10.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «Діджи Фінанс», підготовче провадження продовжено до 04.11.2024. Ухвалою від 04.11.2024 у задоволенні клопотання позивача про витребування матеріалів кримінального провадження відмовлено. Підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до судового розгляду на 03.12.2024. Ухвалою від 03.12.2024 судове засідання у справі відкладено на 14.01.2025 у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача. 13.01.2025 на адресу суду позивач надіслав заяву про поновлення процесуального строку на подання доказів, мотивуючи свою заяву тим, що він вживав заходів для своєчасного отримання та подачі усіх доказів, але з незалежних він нього причин відповідь з відділення поліції отримав лише 06.01.2025, у зв`язку з чим не міг долучити до матеріалів справи. У прохальній частині клопотання просив: долучити до матеріалів справи № 439/1601/24 такі докази: відповідь відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП, щодо звернення по результатах розслідування кримінального провадження № 12021114216000067; копію постанови про закриття провадження № 120114216000067. Ухвалою суду від 14.01.2025, суд визнав поважними причини пропуску строку на подання доказів, заяву позивача задовольнив, розгляд справи відкладено на 22.01.2025. В судове засідання 22.01.2025 сторони у справі не з`явилися хоча були належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду справи. Від позивача 16.01.2025 надійшла заява, у якій він просить розгляд справи проводити без його участі. Відповідач та третя особа у процесуальних заявах по суті справи вказали про розгляд справи без їхньої участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Дослідивши надані письмові докази, суд встановив таке. 18.05.2021 укладено договір про споживчий кредит № 103247675, в якому сторонами зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (Кредитодавець) та [PERSON] (Позичальник). Кредитний договір укладений за допомогою Веб-сайту відповідача, договір підписаний в особистому кабінеті 18.05.2021 15:00 за допомогоюелектронного підпису одноразовим ідентифікаторомJ56695, який отримано за допомогою sms повідомлення на номер мобільного телефону [NUMBER] . 18.05.2021 оформлена Анкета-заява на кредит № 103247675. Відповідно до даних цієї Анкети-заяви, позичальником вказаний [PERSON] , зазначені його ідентифікаційний номер, анкетні дані, номер мобільного телефону [NUMBER] , електронна пошта: [INFO] , паспортні дані позичальника, реквізити платіжної картки [NUMBER] , банк що випустив картку: pb. Відповідно до платіжного доручення № 27764013 від 18.05.2021 відповідач перерахував на картковий рахунок позивача [NUMBER] кошти згідно договору № 103247675 в сумі 7000,00 грн. Про укладення договору № 103247675 від 18.05.2021 та зарахування коштів на картку позичальника свідчить хронологія вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину, де відображаються дії як кредитодавця так і позичальника, щодо оформлення кредитного договору № 103247675 від 18.05.2021. З Довідки № 8514/22-10 від 22.10.2024, вбачається, що 18.05.2021 через систему платежів LigPayST була проведена фінансова операція по переказу коштів одержувачу [PERSON] з ідентифікатором операції 1650923442 на номер картки [NUMBER] в сумі 7000,00 по договору № 103247675. 01.06.2021 [PERSON] звернувся до ВП № 1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області з письмовою заявою про вчинення злочину, про те що у період часу з 23:00 год 17.05.2021 до 06:00 год 18.05.2021невідомі особи, скоїли крадіжку його мобільного телефону марки RedmiNote 9 ForestGreen у якому був встановлений стартовий пакет Водафон 0999443848, в подальшому на прізвище позивача було оформлено велику кількість кредитних он-лайн договорів. 02.06.2021 за заявою [PERSON] внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021142160000067, розпочато досудове розслідування. Постановою дізнавача сектору дізнання ВП № 1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області від 02.06.2021 [PERSON] залучено до кримінального провадження № 12021142160000067 як потерпілого. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 31.07.2021, кримінальне провадження № 12021142160000067 від 02.06.2021 - закрите у зв`язку з встановленням відсутності у даному випадку складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Позивач вважаючи спірний кредитний договір таким, що ним не підписувався, просить визнати кредитний договір №103247675 від 18.05.2021 недійсним. З врахування встановлених обставин, суд вважає, що між сторонами виник спір стосовно дійсності правочину (договору про споживчий кредит), укладеного за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем. Спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України), а також положеннями Закону України «Про електронну комерцію». Так, за змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частинами першою та четвертою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до законодавчого визначення правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, тобто до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. У разі ж якщо стороною договір фактично не підписано, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Поняття кредитного договору та форма його укладення передбачена статтями 1054, 1055 ЦК України. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності та встановлених на підставі доказів обставин, застосовуючи до спірних правовідносин наведені норм права, суд дійшов до такого висновку. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доказування обставин на які посилається покладається на сторони відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Судом установлено, що у спірному договорі про споживчий кредит від 18.05.2021 № 103247675 позичальником вказаний [PERSON] . Номер мобільного телефону, електронна адреса, адреса реєстрації, паспортні дані, які вказані у договорі та ідентифікують позичальника, відповідають дійсності та свідчать про проходження позивачем повної ідентифікації. Отже, звертаючись до відповідача з пропозицією надати кредит і надаючи у спосіб передбачений умовами договору особисті дані, свідчить про волевиявлення позичальника (позивача) укласти кредитний договір. Договір про споживчий кредит № 103247675 укладений сторонами 18.05.2021 та підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором J56695, який отримано за допомогою sms повідомлення на номер мобільного телефону [NUMBER] . Про укладення договору позивачем також свідчить Анкета-заявка на отримання кредиту, де зазначено анкетні дані позичальника [PERSON] , а також реквізити платіжної банківської картки останнього. Зважаючи на вказане, доводи позивача про те, що відповідач не провів ідентифікацію особи при укладенні 18.05.2021 кредитного договору № 103247675 не підтверджено стороною позивача за допомогою належних та допустимих доказів. Отже, Договір про споживчий кредит № 103247675 від 18.05.2021 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Необхідно зазначити, що доказів того, що номер мобільного телефону [NUMBER] на який отримано sms з електронним цифровим підписом, станом на час укладення договору 18.05.2021, не був фінансовим номером в АТ «Приват Банк» позивач не надав. Позивач є клієнтом АТ «Приват Банк», в якому відкрито рахунок на його ім`я та видана платіжна картка. Отже, [PERSON] , як клієнт банку, мав можливість отримати інформацію про свій фінансовий номер станом на 18.05.2021, проте доказів у підтвердження зазначених ним доводів не надав. Окрім того, як клієнт АТ «Приват Банк» позивач має доступ до власного рахунку та має можливість отримати інформацію щодо руху коштів по своєму рахунку в період з 18.05.2021. На підставі наданих відповідачем доказів встановлено, що відповідач перерахував 18.05.2021 о 15:04 год. кошти в сумі 7000,00 грн за кредитним договором. Проте, про списання чи перерахування кредитних коштів третім особам [PERSON] доказів не надав, хоча як клієнт банку не мав перешкод для отримання таких доказів. Посилання [PERSON] на те, що він не був ані власником, ані фізичним користувачем банківської картки станом на 18.05.2021 не доведено. У заяві про вчинення щодо [PERSON] злочину (пов`язаного з крадіжкою телефону), останній не вказував про викрадення у нього банківської картки, а лише заявив про крадіжку телефону. Окрім цього, суд звертає увагу, що позивач вказуючи про те, що АТ «Приват Банк» був повідомлений про викрадення майна та необхідності вчинення дій щодо блокування відповідних рахунків пов`язаних з карткою, належними доказами це не підтвердив. Суд критично оцінює доводи позивача про те, що відносно нього були вчинені шахрайські дії щодо викрадення телефона та оформлення за допомогою персональних даних, які містилися в телефоні, кредитного договору № 103247675від 18.05.2021. Слушним є те, що [PERSON] не звертався до відповідача після 18.05.2021 із заявою щодо неукладення (невчинення) ним кредитного договору № 103247675. Із заявою про вчинення кримінального правопорушення позивач звернувся до правоохоронних органів лише 01.06.2021, а не в той же день (18.05.2021), коли у нього, як стверджував позивач, викрадено телефон. Сам факт звернення особи до правоохоронних органів не є належним та допустимим доказом вчинення відносно позивача протиправних дій, а тим більше не свідчить про неукладення позивачем кредитного договору. Надаючи оцінку постанові про закриття кримінального провадження від 31.07.2021, суд вважає, що закриття кримінального провадження є одним зі способів остаточного вирішення кримінального провадження, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів. Кримінальне провадження закривається у випадку коли встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Отже, зазначена постанова вказує про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за результатами кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 1202114216000067 від 02.06.2021 на підставі заяви [PERSON] . Суд не бере до уваги доводи позивача стосовно того, що інтернет адреса з якого була подана заява не відповідає адресі проживання позивача, оскільки подання такої заяви не залежить від місця проживання особи, а може здійснюватися з будь якої інтернет адреси. Отже, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами неукладення (невчинення) позивачем договору про споживчий кредит № 103247675 від18.05.2021 з ТОВ «Мілоан». З огляду на це, позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», третя особа, яка не заявляє самостійних вимогщодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про визнання правочину недійсним не підлягають до задоволення. Згідно з положеннями п.п.1, 2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до норм ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Таким чином, судовий збір за подачу позивачем позовної заяви в розмірі 1 211,20 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed