Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - Шевченківська районна у місті Полтаві рада в особі структурного підрозділу - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківського Шевченківської районної у місті Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 квітня 2016 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] . В шлюб народився син - [PERSON] , [INFO] . 29 березня 2018 року рішенням Сватівського районного суду Луганської області по справі №426/752/18 було вирішено: Розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 30 квітня 2016 року виконавчим комітетом Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області, актовий запис № 4; визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] [INFO] . Після [INFO] [PERSON] та син [PERSON] , жодного разу не бачилися, не спілкувалися з колишньою дружиною та матір`ю сина [PERSON] , про неї не чули, і гадки не знають де остання находиться. Рішенням суду від 29.03.2018 року було встановлено, що у 2016 році [PERSON] виділили із фонду соціального житла Нижньодуванської селищної ради будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , так як відповідачка є сиротою. Сторони мешкали у цьому будинку. Починаючи з березня 2017 року спільне життя з відповідачем стало неможливим з причин постійних сварок відносно подружнього життя, ведення спільного господарства та виховання дитини. У зв`язку з цим позивач був вимушений переїхати до своїх батьків до с. Преображене Сватівського району Луганської області. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з березня 2017 року. Спільне господарство не ведеться. Відповідач у 2017 році продовжила навчання у Кремінському медичному коледжі у зв`язку з цим залишила сина у дитячому будинку сімейного типу родини [PERSON] , де виховувалась сама. Вони домовились з відповідачем про те, що один тиждень син мешкає з ним, а інший - в будинку сімейного типу родини [PERSON] . Проте, відповідач почала рідше приїздити до сина і лише на один день, а потім і зовсім припинила навідуватись до їхнього сина. Батьки-вихователі [PERSON] та [PERSON] з дитячого будинку сімейного типу зателефонували йому та попросили сина забрати до себе, оскільки відповідачка тривалий час не приїжджає. З грудня 2017 року син мешкає разом з ним та його батьками. Відповідно до листа Комунального закладу «Кремінський медичний коледж» повідомлено, що [PERSON] навчалася у Кремінському обласному медичному училищі по спеціальності «Сестринська справа» з 01 вересня 2015 р. по 01 вересня 2016 р. 3 01 вересня 2016 року по 01 вересня 2017 року надана академічна відпустка в зв`язку з пологами та доглядом за новонародженою дитиною. З 01 вересня 2017 року [PERSON] була поновлена на навчання після академічної відпустки. 31 січня 2018 року [PERSON] відрахована з числа студентів КЗ «Кремінський медичний коледж» за академзаборгованість та пропуски занять без поважних причин. Під час навчання мешкала у гуртожитку КЗ «Кремінський медичний коледж» по 31 січня 2018 року. У зв?язку з відрахуванням з числа студентів, була виселена із гуртожитку. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Рада з питань опіки та піклування виконавчого комітету Преображенської сільської ради Сватівського району Луганської області вважає можливим та доцільним проживання малолітнього [PERSON] , 2016 року разом з батьком [PERSON] . Крім того, відповідач [PERSON] в судовому засіданні в справі №426/752/18 позов визнала та не заперечувала проти того, щоб їхній з позивачем син проживав разом з батьком [PERSON] .. Після судового процесу ні позивач, ні малолітній син не чули та не бачили [PERSON] , що з нею на разі невідомо. З лютого 2022 року він разом з сином [PERSON] переїхали до міста Полтави. Згідно довідки № 1603-5002253003 від 17.10.2022 року виданої Управлінням соціального захисту Шевченківської районної у місті Полтаві ради, [PERSON] , взятий на облік внутрішньо переміщеної особи, і проживає в місті Полтаві. Так само згідно довідки № 1603-5002253072 від 17.10.2022 року виданої Управлінням соціального захисту Шевченківської районної у місті Полтаві ради, син [PERSON] , взятий на облік внутрішньо переміщеної особи, і проживає в місті з батьком в Полтаві. Станом на сьогодні, мати [PERSON] , самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, у вихованні та утримання дитини не допомагає, дитиною не цікавиться, пропала з виду взагалі, де проживає невідомо, розвитком дитини не цікавиться. Позивач [PERSON] піклується за сином [PERSON] , повністю його утримує, належним чином виховує, підтримує його у всьому, та як батько займається виховним процесом. [PERSON] разом з сином [PERSON] проживають разом, він його виховує, повністю утримує, доглядає, купує харчі та одяг, а мати [PERSON] навпаки, всі обов`язки поклала на [PERSON] . Відповідачка тривалий час не спілкується з сином, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє загальновизнаним нормам моралі, не забезпечує необхідним харчуванням, ні медичним доглядом, самоусунулася від виховання дитини. Всі витрати, пов`язані з утриманням дитини - несе він. Так як мати не утримує дитину, яка проживає разом з ним, то він просить суд стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини. З огляду на зазначене, позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти у розмірі 1/4 чистини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02.07.2024 року у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19.11.2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні. Позивач та його представник - адвокат Кіндяк О.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив, заяви та клопотання до суду не направляла. Представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, направив до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] .. Суд, заслухавши позивача та його представника - адвоката Кіндяк О.І., дослідивши надані належні та допустимі докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. В частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд зазначає про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу, який був розірваний Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 29 березня 2018 року у цивільній справі № 426/752/18. Крім того, вказаним Рішенням визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком - [PERSON] .. В Рішенні зазначено, що відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала проти їх задоволення. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Довідками № 1603-5002253003 та № 1603-5002253072 від 17.10.2022 року виданими Управлінням соціального захисту Шевченківської районної у місті Полтаві ради, підтверджується, що [PERSON] та його син [PERSON] , взяті на облік як внутрішньо переміщені особи. Згідно інформації, що надана комунальним закладом «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №26 Полтавської міської ради Полтавської області» №01-26/560 від 21.12.2023 року та №01-26/196 від 15.05.2024 року, участь у навчальному процесі сина [PERSON] бере батько - [PERSON] , тоді як мати - [PERSON] у школі не була, батьківські збори не відвідувала, з учителями дитини не спілкувалася. У Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 27.08.2024 за № 217, наданого Службою у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради визначено доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , оскільки дитина з матір`ю не спілкується, мати, [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, проживає на тимчасово окупованій території України. Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини. В ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). На підставі наданих позивачем доказів, з огляду на їх сукупність, а також не надання відповідачем заперечень чи відзиву на позовну заяву, суд, з урахуванням положень статей 12,13,81 ЦПК України, де закріплений обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав. Відносно позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд зазначає про наступне. Згідно до положень ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2 ст. 181 СК України). Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2). На підтвердження проживання дитини разом із позивачем суду надані Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно яких позивач разом із сином проживають за адресою - [ADDRESS] . Також надано суду копію декларації № 0001-2КХА-31А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу пацієнту [PERSON] , договір оренди житлового приміщення від 21 червня 2023 року, які в сукупності свідчать про обставини проживання позивача разом з дитиною [PERSON] та перебування дитини на утриманні батька. Суд вважає, що позивачем надані докази проживання дитини разом з ним та докази, що вказують на перебування дитини на його повному утриманні, відповідно, він має право на утримання аліментів на дитину у визначеному позивачем розмірі. Таким чином, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд вважає, що позивачем обґрунтована необхідність стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом - 26 червня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів є обґрунтованим та спрямований забезпечити збалансований розвиток дитини, шляхом участі обох батьків в її утриманні до досягнення повноліття. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено, то суд стягує з відповідачки на користь позивача судовий збір, що на дату подачі позову до суду, дорівнював 1 211,20 гривень. А також враховуючи, що позивач [PERSON] від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів звільнений на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому, відповідно до положень ч.6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1 211,20 гривень підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] на користь держави. На підставі ст.ст. 164, 180 - 183, 191 СК України,

Outcome: approved