Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Зміст позовних вимог У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про заборгованості за кредитним договором № 823035 від 24.04.2019 у загальному розмірі 37909,37 грн, яка складається з: суми основного боргу - 7000,00 грн, суми боргу за процентами - 3780,00 грн, суми боргу за простроченими процентами - 10836,00 грн, суми боргу за штрафами - 3360,00 грн. Також позивач просить стягнути судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором в частині повернення кредитних коштів. Оскільки до позивача перейшло право вимоги, він звернувся до суду із даним позовом. Повідомлення учасників судового процесу про розгляд справи Учасники справи до суду не з`явилися. Позивач повідомлявся про дату, час і місце судового засідання шляхом надсилання судової повістки до електронного кабінету, що підтверджується відповідною довідкою. Відповідач повідомлявся про дату, час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 11 ст. 128, ч. 10 ст. 187 ЦПК України), а також шляхом надсилання судової повістки на адресу останнього відомого місця проживання. Фактичні обставини справи, встановлені судом 24.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 823035. Згідно з п. 1.1 договору товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в загальній сумі 7000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат Клієнта, а Клієнт зобов`язується повернути Позику та сплатити проценти за користування Позикою. Відповідно до п. 1.2 договору позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. За приписами п. 1.3 договору сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування Позикою: 1.3.1. Знижена процентна ставка становить 1,26 % від суми Позики за кожен день користування Позикою (459,90 % річних) у межах строку надання Позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору. 1.3.2. Стандартна процента ставка становить 1,80 % від суми Позики за кожний день користування Позикою (657,00 % річних). Відповідно до п. 1.4 договору загальна вартість Позики за зниженою ставкою складає 137,80 % від суми Позики (у процентному виразі) або 9646,00 грн (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування Позикою - 37,80 % від суми Позики (у процентному виразі) або 2646,00 грн (у грошовому виразі). Пунктом 1.5 договору визначено, що позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий Клієнтом. 12.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю « Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» (нове найменування - ТОВ «ВІН ФІНАНС») було укладено договір факторингу. Строк даного договору 31.12.2018. Відповідно до витягу з реєстру прав вимог від 21.08.2019 ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до [PERSON] у загальному розмірі 10780,00 грн, з яких тіло кредиту - 7000,00 грн, проценти за користування позикою - 3780,00 грн. Норми права та мотиви суду Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зазначено, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Отже, доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц. Відповідно до п. 45, 46 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75, касовими документами оформляються операції з готівкою. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України щодо організації касової роботи в банках України. Відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач надав довідку, складену Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», в якій зазначені дані відповідача та вказано дату переказу грошових коштів 24.04.2019. Однак така довідка є недопустимим доказом, оскільки не є первинним документом, який би підтверджував фінансову операцію. Позивач не надав касового документа, платіжної інструкції чи виписки з банківського рахунку, який би доводив факт перерахування коштів відповідачу. Отже, позивач не надав допустимих доказів на підтвердження факту перерахування коштів відповідачу. Ба більше, строк договору факторингу визначено до 31.12.2018, тоді як кредитний договір укладено пізніше, а саме 24.04.2019, і позивач не надав до матеріалів справи додаткової угоди, яка б доводила суду, що строк дії договору було продовжено і право вимоги до відповідача могло бути передано. Частиною першою статті 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Отже, позивач не надав доказів переходу прав вимоги до відповідача. Крім того, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не зазначав про те, що інші докази не можуть бути подані у встановлений законом строк з об`єктивних причин (як це передбачено ч. 4 ст. 83 ЦПК України) та на підставі ч. 1 ст. 84 ЦПК України не звертався до суду з клопотанням про витребування доказів. Тому, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18. Таким чином, матеріали справи не містять доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, зокрема щодо отримання відповідачем кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру, а також переходу прав вимоги до відповідача, а відтак позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed