Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (надалі позивач) звернулося до Дзержинського районногосуду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з [PERSON] (надалі відповідач) вартості спожитої теплової енергії за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 по 30.09.2023 в розмірі 57 081 грн 98 коп, плати за абонентське обслуговування в розмірі 225 грн 68 коп., плати за внутрішньобудинкове обслуговування в розмірі 1 117 грн 80 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачу з 30.06.2021 року належать нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8 в літ «А-4» загальною площею 97,5 кв. м, що розташовані по [ADDRESS] , з централізованою системою теплопостачання. Вказані приміщення використовується з метою ведення господарської діяльності. Відповідач користується тепловою енергією, яку подає у приміщення, а в цілому в централізовану систему теплопостачання всього будинку - КП «Харківські теплові мережі». Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання - протягом року. За період користування тепловою енергією з 01.12.2021 р. по 30.09.2023 р., відповідачем спожито теплової енергії на суму 57 018 грн 98 коп. За кожен розрахунковий період відповідачу направлялися рахунки фактури про сплату за спожиту теплову енергію, що до цього часу не сплачені. 13.01.2022 року представником виконавця складено акт обстеження системи теплопостачання, відповідно до якого встановлено що приміщення знаходиться в тепловому контурі житлового будинку, так як є вбудованим в житловий будинок. Розрахунок спожитої теплової енергії проводиться відповідно до теплового навантаження та діючих тарифів. 25.05.2023 року відповідачу направлено досудове повідомлення з повідомленням про заборгованість за використану теплову енергію та пропозицію оплати такої. Відповідно до п. 14 Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою КМУ від 03.10.2007 року № 1198, споживач теплової енергії зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання. Такий обов`язок передбачений ст. 24 ЗУ «Про теплопостачання». Згідно ст. ст. 525, 526, 611 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Заборгованість по абонентській платі за фндивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії склає 225,68 грн. Також позивач з 01.07.2022 виконав нарахування плати за послуги з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання та внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води. Заборгованість з обслуговування внутрішньобединкових систем складає 1117,80 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань позивач вимушений звернутись до суду для стягнення суми боргу в примусовому порядку. Ухвалою суду від 03.06.2024 року відкрито провадження в цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Від представника позивача надійшла до суду заява, в якій зазначено, що він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати без його участі. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України\~у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. [PERSON] є власником нежитлових приміщень цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8 в літ «А-4» загальною площею 97,5 кв. м, що розташовані по [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу від 30.06.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального окргугу Жовнір В. В. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідачу [PERSON] на праві власності належать нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8 в літ «А-4». Отже, відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення загальною площею 97,5 кв м., що розташовані у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює позивач. Вказана обставина підтверджується копіями актів від 24.10.2022, від 06.04.2023, від 20.10.2021 на підключення/відключення споживача за заявою балансоутримувача жилого будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , які надані позивачем разом з позовною заявою. Відповідно до акту обстеження системи теплопостачання від 13.01.2022 року приміщення знаходиться в тепловому контурі житлового будинку, так як є вбудованим в житловий будинок. Розрахунок спожитої теплової енергії проводиться відповідно до теплового навантаження та діючих тарифів. Отже, матеріалами справи підтверджуються обставини використання відповідачем приміщень, власником яких він є, не для задоволення власних побутових потреб та не для проживання. Зворотного відповідачем не доведено та відповідних доказів не надано. Оскільки приміщення, що належить відповідачу, є нежитловим, то правовідносини між сторонами підлягають регулюванню Законом України «Про теплопостачання» (надалі Закон). Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання визначаються Законом України «Про теплопостачання», який регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання. Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону, постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Згідно зі ст. 3 Закону відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Статтями 19, 24, 25 Закону передбачено, що споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно зі ст. 24 Закону споживач теплової енергії зокрема має право на: вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами; отримання інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії; отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів та стандартів. Основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії безпосередньо регулюються Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198 (надалі Правила), які є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії. Відповідно до п. 3 зазначених Правил наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: межа балансової належності (відповідальності) - межа розподілу теплової мережі між теплопостачальною організацією і споживачем; межа продажу теплової енергії - сукупність точок теплової мережі, обладнаних вузлом обліку, на основі показів якого проводяться розрахунки за спожиту теплову енергію, або точка розподілу, визначена в договорі у разі відсутності такого вузла; споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору; тепловикористальнеобладнання - комплекс пристроїв, які використовують теплову енергію для опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і технологічних потреб. Пунктом 4 Правил встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. У разі викупу частини приміщень в окремо розташованому будинку теплопостачальна організація укладає договір з кожним власником (п. 5 Правил). Згідно п. 14 Правил споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання, а відповідно до приписів п. 23 Правил розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Оскільки приміщення відповідача не обладнані пристроями обліку теплової енергії розрахунок спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження. Відповідно до Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198 визначено споживачем теплової енергії - фізичну особу, яка с власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Відповідно до п. 40 Правил споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію відповідно до умов договору та цих Правил. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами (цей факт не спростовано відповідачем), що теплопостачання у вказаний житловий будинок здійснюється позивачем у централізованому порядку, відповідач є споживачем послуг з централізованого теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 1 ст. 3 ст. 20 Закону унормовано, що споживачі зобов`язані укласти договір на надання житлово-комунальні послуги, підготовлений виконавцем такої послуги на основі типового договору. Аналогічна норма закріплена і в ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», а саме в пункті 1 частини 2 статті 7 Закону 2189-VIII. Судом також встановлено, що на підставі частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1182 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1023), на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі»\~www.hts.kharkov.ua\~в мережі Інтернет було розміщено 31.10.2021 індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01 грудня 2021 року. Даний договір укладався сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Після офіційного опублікування виконавцем (виробником) комунальної послуги на своєму офіційному сайті типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачі не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин, не припинив споживання зазначених послуг, здійснювали нерегулярно оплату за надані послуги, отже, здійснювали дії, що свідчать про укладення публічного договору приєднання до умов вказаного договору (ч. 7 ст. 26 ЗУ № 1875-IV та ч. 5 ст. 13 Закону України № 2189-VIII). Таких висновків суд дійшов також з урахуванням норм статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Нормою статті 641 ЦК України встановлено, що пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Враховуючи встановлені вище обставини та норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачами укладено договір в порядку ст. ст. 633, 634, 638, 642 ЦК України про надання послуг з постачання теплової енергії на умовах типового договору, що був офіційно опублікований та розміщений на сайті позивача. Отже, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з теплопостачання. Крім того, суд наголошує, що договір про надання послуг з постачання теплової енергії не потребує обов`язкового двостороннього підписання письмової форми договору. Згідно з актом звіряння (об`єднаний) за особовим рахунком [NUMBER] між КП «Харківські теплові мережі» та абонентом [PERSON] заборгованість відповідача складає 57 018,98 грн. Відповідачу направлялось досудове повідомлення з сумою заборгованості, яка виникла за період з 01.12.2021 по 30.09.2023. На час розгляду справу вказана заборгованість відповідачем не погашена. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розрахунок спожитої теплової енергії здійснений позивачем з урахуванням теплового навантаження, кількість годин подачі огпалення, температури фнутрішнього повітря примщення, середньої температури зовнішнього повітря за місяць, середньорічної температури зовнішнього повітря, коефіцієнту розподілу теплової енергії. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом щодо надання доказів, зокрема, висновку експерта або спеціаліста, або будь-якого іншого документа, складеного відповідними установами та організаціями, для спростування доводів позивача в частині розрахунку. Враховуючи ту обставину, що відповідачем не спростований розрахунок заборгованості, здійснений позивачем, суд з ним погоджується, з урахуванням вищезазначеного. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач звертався до КП «Харківські теплові мережі» для перерахунку теплового навантаження. За правилами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь КП «ХТМ» вартості спожитої теплової енергії за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 по 30.09.2023 в розмірі 57 081 (п`ятдесят сім тисяч вісімдесят одна) грн 98 коп, плати за абонентське обслуговування в розмірі 225 (двісті двадцять п`ять) грн 68 коп., плати за внутрішньобудинкове обслуговування в розмірі 1 117 (одна тисяча сто сімнадцять) грн 80 коп. Таким чином, судом встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по оплаті вартості спожитої теплової енергії, у зв`язку з чим позовні вимоги необхідно задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. У зв`язку із задоволенням позовних вимог із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн. При цьому відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, крім інших, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з тим суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 80,00 грн в рахунок відшкодування інших судових витрат, оскільки витрати на отримання витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, не пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, як того вимагає п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

Outcome: partial