Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд стягнути зі [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 96 685,00 грн та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 07 лютого 2021 року, о 13 годин 20 хвилин, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] , у м. Києві по вул. Березняківська, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вулиці Дніпровська набережна, не врахувала дорожньої обстановки, не зайняла відповідне крайнє положення на проїзній частині та не надала переваги у русі транспортному засобу «Nissan Tida», реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та скоїла зіткнення з ним. Своїми діями [PERSON] порушила п.п. 10.4, 16.11 Правил дорожнього руху України. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2021 року [PERSON] визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач зазначає, що в зв`язку з ДТП, яка сталася з вини [PERSON] , його автомобіль зазнав механічних пошкоджень і позивачу завдано матеріального збитку, який відповідно до звіту складає 226 685 грн. Згідно з полісом № АО/ 4616692 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого ПАТ ФК «Інтер-Поліс» [PERSON] , автомобіль «Nissan Juke», реєстраційний помер [NUMBER] застрахований на строк з 13 лютого 2020 року до 12 лютого 2021 року, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 130 000 грн, стягнення якої вирішено в досудовому порядку. Оскільки матеріальна шкода, яка заподіяна [PERSON] перевищує суму страхової суми, а різницю відповідач відшкодувати в добровільному порядку відмовляється, позивач змушений звернутися з позовом до суду. Таким чином матеріальні збитки, які на думку позивача повинна відшкодувати [PERSON] , складають 96 685,00 грн. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок вищезазначених дій відповідача йому спричинені тяжкі моральні страждання: він втратив спокій, часто болить голова, страждає безсонням, втратив можливість використовувати автомобіль для особистих потреб, почуває себе дискомфортно. Вважає, що відповідач повинна відшкодувати моральну шкоду у сумі 20 000 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 червня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПрАТ Страхова компанія «Інтер-Поліс». 25 серпня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , поданий представником - адвокатом Пустовим Б.В., в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову та розподілити судові витрати. Відзив мотивований тим, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданим ПрАТ СК «Інтер-Поліс», з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну в межах 130 000 грн, без франшизи. Відповідач зазначає, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. У зв`язку із цим позивач має довести не тільки вартість автомобіля до ДТП, але й вартість такого авто після ДТП. Позивач довів розмір вартості транспортного засобу до ДТП, проте не надав доказів з приводу вартості транспортного засобу після ДТП. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру МВС України стосовно зареєстрованих транспортних засобів, станом на 11 серпня 2021 року власника автомобіля позивача було змінено. Тобто позивач здійснив відчуження транспортного засобу. Також відповідач вважає розмір компенсації моральної шкоди несправедливим та безпідставно завищеним. Зазначає, що позивач не обґрунтував глибину і тривалість душевних страждань, не надав розрахунку, який він брав до уваги, обчислюючи розмір компенсації заподіяної моральної шкоди, не довів, що саме зазначений грошовий еквівалент задовольнить його душевні страждання і є достатнім для відновлення порушеного права. У зв`язку із розглядом справи відповідач понесла витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 13 500,00 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги №101/21 від 03 серпня 2021 року, актом прийому-передачі наданих послуг від 03 серпня 2021 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 097/21 від 03 серпня 2021 року. (а.с.42-43) 03 вересня 2021 року відповідач [PERSON] направив до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач своїми діями спричинив позивачу матеріальну шкоду у розмірі 226 685,00 грн (звіт № 3411/1 від 22 березня 2021 року, складений ФОП [PERSON] ). Відповідно до полісу № АО/616692 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого ПрАТ СК «Інтер-Поліс» [PERSON] її автомобіль «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований на строк з 13 лютого 2020 року до 12 лютого 2021 року. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 130 000,00 грн. Стягнення даної суми з ПрАТ СК «Інтер-Поліс» вирішено в досудовому порядку. Оскільки матеріальна шкода, яка заподіяна відповідачем у результаті ДТП, перевищує суму страхової суми, то матеріальні збитки, які повинна відшкодувати [PERSON] складають 96 685,00 грн (226 685,00 грн - 130 000,00 грн). Внаслідок дій відповідача позивачу спричинені тяжкі моральні страждання: позивач втратив спокій, має часті головні болі, страждає безсонням. Позивач втратив можливість використовувати автомобіль для особистих потреб, почуває себе дискомфортно. Позивач вважає, що краще було би кошти, витрачені на правову допомогу, спрямувати на відшкодування спричиненого в результаті ДТП матеріального та морального збитку.(а.с.63-64) Третя особа ПрАТ СК «Інтер-Поліс» копію ухвали суду про відкриття провадження в справі отримала 26 липня 2021 року, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.58), проте правом на подання зави по суті справи не скористалась. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 07 лютого 2021 року, о 13 годин 20 хвилин, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] , у м. Києві по вул. Березняківська, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вулиці Дніпровська набережна, не врахувала дорожньої обстановки, не зайняла відповідне крайнє положення на проїзній частині та не надала переваги у русі транспортному засобу «Nissan Tiіda», реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та скоїла зіткнення з ним. Своїми діями [PERSON] порушила п.п. 10.4, 16.11 Правил дорожнього руху України. Власником транспортного засобу «Nissan Tiіda», реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , станом на момент ДТП був [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 9). Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року у справі № 755/3317/21 [PERSON] визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року у справі № 755/3317/21 встановлено, що « [PERSON] , 07 лютого 2021 року о 13 годині 20 хвилин, керуючи транспортним засобом «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] , у м. Києві по вул. Березняківська, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Дніпровська набережна, не врахувала дорожньої обстановки, не зайняла відповідне крайнє положення на проїзній частині та не надала переваги у русі транспортному засобу «Nissan Tida», реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та скоїла зіткнення з ним.» Відповідно до звіту № 3411/1 від 01 березня 2021 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Nissan Tiіda», реєстраційний номер [NUMBER] , складеного ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , станом на 23 лютого 2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, визначена за витратним підходом, складає 422 319,64 грн; ринкова вартість транспортного засобу, визначена за порівняльним підходом, може складати 226 685,00 грн (інструментальні дослідження КТЗ не проводились); вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу у результаті ДТП дорівнює 226 685,00 грн (а.с. 11-24). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] щодо автомобіля марки «Nissan Juke», реєстраційний помер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ СК «Інтер-Поліс», що підтверджується полісом № АО/4616692 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії договору з 13 лютого 2020 року до 12 лютого 2021 року. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 130 000,00 грн (а.с. 10). 16 березня 2021 року [PERSON] звернувся до [PERSON] із заявою, в якій зазначив, що після ДТП вартість завданого йому матеріального збитку становить 226 685,00 грн. [PERSON] зазначив, що ПрАТ СК «Інтер-Поліс» відшкодувало йому 113 000,00 грн. [PERSON] запропонував [PERSON] у добровільному порядку відшкодувати різницю матеріального збитку в розмірі 113 685,00 грн (а.с. 25). У відповідь на заяву [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що між нею та ПрАТ СК «Інтер-Поліс» укладено договір добровільного страхування, відповідно до умов якого розмір страхової суми визначений сторонами у сумі 230 000,00 грн. [PERSON] зверталася до ПАТ СК «Інтер-Поліс» стосовно виплати [PERSON] страхового відшкодування. Страхова компанія повідомила, що на підставі ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб «Nissan Tiіda», реєстраційний номер [NUMBER] , визнано фізично знищеним та виплачене страхове відшкодування в сумі 113 000,00 грн, з яким [PERSON] погодився та залишив у своїй власності транспортний засіб «Nissan Tiіda», реєстраційний номер [NUMBER] . Тому підстави для відшкодування збитків у розмірі 113 685,00 грн відсутні (а.а.26-27). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 11 серпня 2021 року щодо транспортного засобу «Nissan», VIN-код [NUMBER] , остання реєстрація транспортного засобу відбулася 14 липня 2021 року, а саме - перереєстрація транспортного засобу на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ (а.с.46). Щодо відшкодування майнової шкоди Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20)). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України). Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені у статті 1187 ЦК України. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність морально шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV, у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних відносин), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах ліміту відповідальності страховика (страхової суми) є страховик завдавача шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 35), від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (пункт 96)). Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (див.: п. 104 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди». Отже, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 643/4161/15-ц (провадження № 61-13692св18) зроблено висновок, що «якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19 (провадження № 61-3047св21) зазначено: «порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2018 року в справі № 140/481/16-ц, від 30 січня 2019 року в справі № 753/21303/16-ц, від 14 липня 2020 року в справі № 525/1592/18, від 01 серпня 2018 року в справі № 363/2222/16-ц, від 01 квітня 2020 року в справі № 754/10777/15-ц. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц)». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2023 року у справі № 211/3277/20 (провадження № 61-3442св22) зазначено: «Законом України від 05 липня 2012 року № 5090-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який набрав чинності 05 лютого 2013 року, до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» були внесені зміни, які полягали, зокрема в тому, що із вказаної статті виключено пункт 30.3, яким передбачалося, що якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП, а право на залишки транспортного засобу отримує страховик. Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в чинній редакції транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Отже, для визнання автомобіля фізично знищеним згода власника транспортного засобу фактично не потрібна, оскільки вказівку на це вилучено із вказаної статті Закону, а пункт 30.3 - взагалі виключено. Враховуючи викладене, у справі, яка переглядається, у страховика виник обов`язок з відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, хоча розмір такого відшкодування є меншим від страхової суми (ліміту відповідальності). Вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено відшкодування страховиком шкоди у розмірі вартості транспортного засобу до ДТП в разі його фізичного знищення. Подібні висновки були зроблені також в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 209/3145/15-ц, від 05 серпня 2020 року у справі № 362/3680/17, на які послався заявник в касаційній скарзі, в яких так само, як і у справі, що переглядається, за обставин визнання транспортного засобу фізично знищеним, коли сума страхової виплати не покривала у повному обсязі заподіяної шкоди, Верховний Суд виходив з того, що винні в ДТП особи зобов`язані відшкодувати потерпілим різницю між розміром завданої шкоди (при тому, що до цього розміру не входить вартість залишків транспортного засобу) і сумою страхової виплати». У постанові Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/11812/18 (провадження № 61-22766 св 19) зазначено: «Апеляційний суд у цій справі, скасовуючи рішення суду першої інстанції і постановляючи нове рішення правильно зауважив на тому, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру коштів, отриманих від продажу пошкодженого транспортного засобу. Зазначений у звіті № 2017-06-30 дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Skoda Octavia A5», державний номерний знак [NUMBER] , проведеного ТОВ «Експертплюс», розмір матеріального збитку у сумі 379 682,35 грн є вартістю даного автомобілю до ДТП, оскільки вартість ремонту перевищує його вартість і складає 474 506,43 грн, отже ремонт вважається економічно необґрунтованим. Разом з тим, відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Задовольняючи позов і стягуючи з відповідача різницю між сумою, зазначеною у звіті № 2017-06-30, і страховим відшкодуванням, отриманим позивачем від ПрАТ «СК «Провідна» страховим відшкодуванням у розмірі 89 867,30 грн, суд першої інстанції не встановив всіх обставин, що мали значення для правильного визначення розміру завданої позивачу шкоди, а саме, вартість залишків працездатних та ліквідних складових автомобіля, який зазнав ушкоджень. Зазначена обставина мала значення у зв`язку з тим, що власнику транспортного засобу, який вважається знищеним, відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди з вирахуванням отриманого власником такого транспортного засобу страхового відшкодування. Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, правомірно зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази вартості залишків працездатних та ліквідних складових автомобіля, що мало значення для визначення розміру завданої шкоди, невідшкодованої на час вирішення справи у суді. […] У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом не застосовано статтю 1194 ЦК України, а також правові позиції Великої Палати Верховного Суду щодо неї, є безпідставними, оскільки підставою для відмови у позові стала недоведеність позивачем саме різниці між страховим відшкодуванням і розміром майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, що відповідає статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Вказані правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18). Апеляційний суд, встановивши, що позивач продала пошкоджений транспортний засіб, дійшов правильного висновку про те, що нею не доведений фактичний розмір завданої шкоди, оскільки не надано доказів ціни зазначеного договору купівлі-продажу, що має бути вирахувана з суми, зазначеної у звіті № 2017-06-30». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17 (провадження № 61-19719св19) зазначено, що «преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень». Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: partial