Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 04.03.2021 р. між Акціонерним банком «Райффайзен Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта було укладено заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту "Кредитна Картка" №010/3138/82/1024472, відповідно до якого кредитодавець надав клієнту послугу споживчого кредиту в формі кредитування рахунку (кредит), розмір якого на дату початку кредитування становив 32 600,00 грн., з максимальним лімітом (в межах якого встановлюється поточний ліміт кредиту), який відповідно до умов кредитного договору становить 500 000,00 грн.. Відповідно до умов кредитного договору, з дати встановлення (зміни) поточного ліміту (далі - дата початку кредитування) клієнт має право отримати, а банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) коштів на КР надати клієнту в межах поточного ліміту кошти (кредит), а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування. Кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на КР одночасно з ініціюванням клієнтом платіжних (видаткових) операцій за КР, із здійсненням банком договірного списання коштів кредиту з КР у визначених договором випадках, виконанні банком інших операцій за КР відповідно до умов договору, (п. 1.2. договору). Строк кредиту - сукупність періодів, протягом яких банк визначає поточний ліміт відповідно до пункту 3 заяви та протягом якого клієнт має право користуватися кредитом. Строк кредиту становить 48 місяців, що починається з дати встановлення (зміни) поточного ліміту (дати початку кредитування). (п. 1.5 договору). Відповідно датою початку кредитування є 22.03.2021 року, з кінцевим терміном повного погашення кредиту до 04.03.2025 року. Відповідно до умов кредитного договору, проценти (за користування кредитом), в т. ч. за користування недозволеним овердрафтом-процентна ставка фіксована, становить 48,0 % річних. Всупереч умовам кредитного договору, позичальник припинив виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, а саме припинив здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом згідно з умовами договору. 20.12.2022 р. між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «Сіті фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги №114/2-57-F, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) за плату, а ТОВ «ФК «Сіті фінанс» приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до п. 2.4. договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор замінює первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами. Сторони погодили, що кожен наступний реєстр боржників доповнює, а не замінює попередній. Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №114/2-57-F від 20.12.2022 р., ТОВ «ФК «Сіті фінанс» набуло право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, зокрема за кредитним договором №010/3138/82/1024472 від 04.03.2021 р., укладеним між позичальником та АТ «Райффайзен Банк», сума заборгованості за яким складає 38 760,51 грн., з яких: - 33 858,00 грн. - сума заборгованості за дозволеним овердрафтом; - 3 478,61 грн. - сума заборгованості за недозволеним овердрафтом; - 1 423,90 грн. - сума заборгованості за відсотками; Як зазначається позивачем при зверненні до суду, оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не сплатив та від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №010/3138/82/1024472 від 04.03.2021 р. в сумі 38 760,51 грн. Учасники справи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях. Представник позивача просив суд про розгляд справи у його відсутності, просив суд позов задовольнити, зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України, встановлено, що 04.03.2021 р. між Акціонерним банком «Раффайзен Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта було укладено заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту "Кредитна Картка" №010/3138/82/1024472, відповідно до якого кредитодавець надав клієнту послугу споживчого кредиту у формі кредитування рахунку (кредит), розмір якого на дату початку кредитування становив 32 600,00 грн., з максимальним лімітом (в межах якого встановлюється поточний ліміт кредиту), який відповідно до умов кредитного договору становить 500 000,00 грн. Датою початку кредитування є 04.03.2021 р. з кінцевим терміном повного погашення кредиту до 04.03.2025 р. (48 місяців). 20.12.2022 р. між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «Сіті фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги №114/2-57-F, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) за плату, а ТОВ «ФК «Сіті фінанс» приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №114/2-57-F від 20.12.2022 р., ТОВ «ФК «Сіті фінанс» набуло право грошової вимоги за низкою кредитних договорів, зокрема за кредитним договором №010/3138/82/1024472 від 04.03.2021 р., укладеним між відповідачем та АТ «Райффайзен Банк», сума заборгованості за яким складає 38 760,51 грн., з яких: - 33 858,00 грн. - сума заборгованості за дозволеним овердрафтом; - 3 478,61 грн. - сума заборгованості за недозволеним овердрафтом; - 1 423,90 грн. - сума заборгованості за відсотками; 22.06.2023 р. позивач направив відповідачу досудову вимогу про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, однак вказана досудова вимога відповідачем не виконана. Правовідносини між учасниками справи виникли з договору споживчого кредиту та відповідальності за його невиконання. Дослідивши докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досяпозивачгнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Оскільки з\~боку боржника\~було допущено\~порушення \~умов \~договірного зобов`язання,\~що призвело\~до утворення\~заборгованості,\~порушені права\~позивача підлягають\~поновленню в\~обраний в\~даному позові\~спосіб (ст.\~16\~ЦК):\~з відповідача\~на користь\~позивача \~підлягає стягненню\~ заборгованість за кредитним договором №010/3138/82/1024472 від 04.03.2021 року в розмірі 38 760,51 грн., з яких: 33 858,00 грн. - сума заборгованості за дозволеним овердрафтом; 3 478,61 грн. - сума заборгованості за недозволеним овердрафтом; 1 423,90 грн. - сума заборгованості за відсотками. Щодо розподілу судових витрат. При зверненні до суду позивач сплатив судових збір в розмірі 3028,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3028,00 грн. Що стосується вимоги позову про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1400,00 грн. В силу п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Конституційне право на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника гарантується ст. 59 Конституції України. Відповідно до ст. 22 Конституції України, воно не може бути скасоване, а звуження змісту та обсягу наявних прав і свобод не допускається. За ч.2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано до суду: договір про надання правничої допомоги №14/06/2023, укладений 14.06.2023 року між адвокатом Титаренком В.В. та позивачем ТОВ «ФК «Сіті фінанс»; додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №14/06/2023 від 14.06.2023 року; замовлення №291 від 03.01.2024 р. до договору про надання правничої допомоги №14/06/2023 від 14.06.2023 року; акт виконаних робіт до замовлення №291 від 03.01.2024 до договору №14/06/2023 від 14.06.2023 року, платіжна інструкція №2328. Суд вважає обґрунтованими заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в розмірі 1400,00 гривень. Європейський суд з прав людини зазначив, що присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1400,00 грн.

Outcome: approved