Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

26 грудня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Луніка Т. Я. звернувся до Сумського районного суду Сумської області з позовною заявою до ТОВ «Райз Північ» про стягнення заборгованості з орендної плати за землю за 2024 рік в сумі 14096 гривень 88 коп, судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 гривень та витрат на правову допомогу в розмірі 5000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що\~15 вересня 2012 року між позивачем та ПрАТ «Райз-Максимко» укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5924786300:01:004:0099, розташованої в адміністративних межах Підліснівської сільської ради Сумського району, яка належить позивачу згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ 031160, виданим 20 січня 2003 року. Додатковою угодою №б/н від 06 лютого 2018 року замінено первісного орендаря на відповідача, встановлено новий розмір орендної плати та строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Відповідно до п. 9 договору орендар взяв на себе зобов`язання виплачувати орендну плату в розмірі 3 % (додатковою угодою збільшено до 10%) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що на час укладення додаткової угоди становило 14096,88 грн., яка вноситься раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 15 грудня. Всупереч умовам договору оренди землі відповідач не виплатив позивачу орендну плату за землю за 2024 рік у розмірі 14096,88 гривень, тому позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 30 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 13 січня 2025 року від представника відповідача\~надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Зазначав, що умовами договору передбачено лише обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексу інфляції, що не є тотожним індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Крім того, вказував, що відповідач є податковим агентом, на якого покладений обов`язок щодо розрахунку та сплати податку на доходи з фізичних осіб та військового збору. З урахуванням цього, розмір щорічної орендної плати за користування земельною ділянкою склав 14096,88 грн, в тому числі ПДФО та військовий збір, а тому позивач мала отримати за оренду земельної ділянки 11347,99 грн. Також просив врахувати сучасні реалії, які мають безпосередній вплив на життя та умови ведення бізнесу в Україні, у зв`язку з чим наявні проблеми із реалізацією вирощеної сільськогосподарської продукції, що мали наслідком недоотримання коштів товариством для виконання своїх зобов`язань із виплати орендної плати, а тому просив не стягувати пеню та інфляційні втрати або зменшити їх розмір на 99%. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача [PERSON] - \~адвоката Луніки Т.Я. надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, так як розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що\~\~ [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 3,8256 га з кадастровим номером 5924786300:01:004:0099, що розташована на території Підліснівської сільської ради Сумського району Сумської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ №031160 (а.с. 4). 15 вересня 2012 року\~між позивачем\~ [PERSON] та ПРаТ «Райз-Максимко» укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,8256 га кадастровий номер 5924786300:01:004:0099\~для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Підліснівської сільської ради Сумського району Сумської області, строком на п`ять років. Відповідно до п. п. 9, 10, 11, 12 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 1606,85 грн за рік, що становить 3% від грошової оцінки земельної частки (паю) і виплачується за вимогою орендодавця у формі грошової, натуральної, відробіткової. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 15 грудня. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами (а.с. 5-6). Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки, що надається в оренду, орендодавець передав на п`ять років, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку загальною площею 3,8256 га, у тому числі рілля 3,8253 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Підліснівської сільської ради Сумського району Сумської області (а.с. 6 зв.б.). 06 лютого 2018 року між сторонами укладено додаткову угоду б/н (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до Договору оренди землі № б/н від 15 вересня 2012 року, відповідно до якої орендаря ПрАТ «Райз-Максимко» замінено новим орендарем - ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ», п. 9 Договору викладено в такій редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 14096,88 грн за рік оренди», строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с. 7). Позивач у повному обсязі та належним чином виконав взяті на себе договірні зобов`язання, передавши у строкове платне користування відповідачу земельну ділянку товарного сільськогосподарського призначення. Всупереч умовам договору оренди землі відповідач не виплатив позивачу орендну плату за землю за 2024 рік, розмір якої становить 14096,88 гривень. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Згідно з ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. За вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено за договором оренди. Згідно зі ст. 24 вказаного Закону України орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк виконання, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Внаслідок невиконання орендарем умов договору оренди землі стосовно виплати орендної плати за землю за 2024 рік виникла заборгованість, яку орендар добровільно не сплачує. У зв`язку з невиконанням орендарем своїх зобов`язань за договором оренди землі у орендодавця виникло право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за вказаним договором. Суд також вказує на те, що відповідно до п. п. 162.1.1, 162.1.3 п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; податковий агент. Згідно з п. п. 168.1.1, 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Таким чином, сума орендної плати, яка стягується на користь [PERSON] , зазначається в розмірі до нарахування та утримання з неї податків та зборів, а подальше їх нарахування та утримання здійснюється податковим агентом (в цьому випадку ТОВ «Райз-Північ»), який виплачує дохід. Посилання відповідача на затримку виплати орендної плати за 2024 рік з поважних причин та наявність обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна з незалежних від нього причин, суд не бере до уваги з таких підстав. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 внаслідок військової агресії уведено воєнний стан в Україні строком на 30 діб з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на цей час. Відносини, пов`язані з орендою землі, крім земельного законодавства, регулюються ще й Цивільним кодексом України, статтею 617 якого передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору). Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо. У зв`язку із запровадження на території України воєнного стану Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія рф проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є\~підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 зазначено, що «статтею 617 ЦК передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі № 913/20/21». Сторони у пунктах 39 та 40 Договору оренди землі домовились, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини. Тобто будь-яких обставин, які сторони вважають форс-мажорними, вони у договорі оренди не визначили. З матеріалів справи встановлено, що відповідач обмежився лише посиланням на військові дії на території України, але не надав доказів на підтвердження того, які саме обставини (окупація територій, де розташовані орендовані земельні ділянки; їх безпосередня близькість до зони бойових дій тощо) вплинули на господарську діяльність підприємства; докази отримання відповідачем відповідного сертифіката Торгово-промислові палати в Україні із засвідченням таких обставин суду не надані, тобто відповідачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами існування форс-мажорних обставин, які б перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2024 рік. Згідно з ч. 1, п. п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Проте, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. До позовної заяви долучено договір про надання правової допомоги б/н від 20 грудня 2024 року, довідку від 21 грудня 2024 року про сплату гонорару в розмірі 5000 грн, ордер та свідоцтво адвоката (а.с. 8-11), з яких вбачається, що представник позивача адвокат Луніка Т. Я. надав у вказаній справі правничу допомогу [PERSON] , вартість якої становить 5 000 грн. Проте, суд не повною мірою погоджується з доводами сторони позивача щодо вартості цієї допомоги та, розподіляючи витрати, понесені в цій частині, вважає, що розмір витрат не є повною мірою обґрунтованим та не відповідає критерію розумності. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, значимості вчинених адвокатом дій (надання послуг), суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу та вважає необхідним стягнути з відповідача в цій частині кошти у розмірі 3000 грн. Крім того, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved