Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Представник позивача у січні 2017 року звернулася до суду із цим позовом до відповідача у якому просила усунути перешкоди у здійсненні права користування будинком у [ADDRESS] та визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано будинок у [ADDRESS] . 12.12.2011 року банк відступив право вимоги ТОВ «Кей-Колект» про що було укладено договір факторингу та договір про відступлення прав. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, а саме неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, позивач у позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, таким чином, 04.09.2015 року позивач набув у порядку передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» право власності на предмет іпотеки. Проте, при спробі потрапити у набуте майно, позивачу стало відомо, що у вищезазначеному будинку проживає відповідач. Таким чином, оскільки дії відповідача, на думку позивача, перешкоджають йому у вільному користуванні набутим майном він звернувся до суду із цим позовом. Ухвалою суду від 06.02.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи. Ухвалою суду від 10.10.2017 року у зв`язку із заявленим суддею Дорошинською В.Е. самовідводом, суддею Гавриловим Д.В. прийнято цивільну справу до провадження, призначено справу до розгляду. Ухвалою суду від 28.09.2018 року у зв`язку із закінченням строку дії повноважень судді Гаврилова Д.В., суддею Прохоренко В.В. прийнято цивільну справу до провадження, призначено підготовче судове засідання. 14.09.2017 року від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява вимоги якої було збільшено, у якій відповідач просить визнати протиправним звернення стягнення на предмет іпотеки та набуття позивачем права власності на житловий будинок, скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності позивача на житловий будинок, поновити право власності на житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог відповідач зазначила, що ТОВ «Кей-Колект» протиправно, в супереч порядку, встановленому законодавством та іпотечним договором від 20.03.2006 року набуто право власності на житловий будинок, оскільки в іпотечному договорі відсутнє пряме застереження про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а договір на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання між сторонами не укладався. Іпотечний договір не містить положення про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у порядку, визначеному ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Крім того, іпотекодавцем не було отримано письмову вимогу іпотекодерателя про усунення порушення. Ухвалою суду від 19.04.2019 року об`єднано в одне провадження позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначеною ухвалою, також, витребувано докази по справі. Ухвалою суду від 26.01.2021 року витребувано докази по справі. Ухвалою суду від 19.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 06.03.2024 року у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області, суддею Шестаковою Я.В. прийнято цивільну справу до провадження, призначено справу до розгляду. Представник позивача та відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву у якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, у задоволенні позовних вимог зустрічної позовної заяви відмовити, а цивільну справу розглядати без участі позивача та її представника. Представник відповідача та позивача за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву у якій позовні вимоги зустрічної позовної заяви підтримав, просив їх задовольнити, у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» просив відмовити, а цивільну справу розглядати без участі відповідача та її представника. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. 20.03.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» у якості Іпотекодержателя та [PERSON] у якості Іпотекодавця укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною Н.М. за реєстровим номером № 395. Згідно п.1.1 Договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: житлове приміщення зазначене в п. 1.4 зазначеного договору, а саме: житловий будинок у [ADDRESS] . Згідно п.1.2 іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором №151-105 від 20.03.2006 року та за додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту №1 від 20.03.2006 року до договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки №26258001140862 від 15.03.2006 року. Відповідно до п. 4.2 іпотечного договору звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 іпотечного договору у разі настання обставин зазначених у п. 4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. В повідомленні, про яке йдеться іпотекодержатель зазначає який зі способів задоволення вимог іпотекодержателя , що передбачені ч.3 ст.36 ЗУ «Про іпотеку», застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. 12.12.2011 року Акціонерним комерційним інноваційний банк «УкрСиббанк» відступив свої права вимоги за вищевказаними договорами іпотеки ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», на підставі договору відступлення прав вимоги серія та номер 5207-5208, виданий 12.12.2011 приватним нотаріусом Обухівського районного округу Саєнко Е.В. Обставини відступлення права вимоги АТ «УкрСиббанк» до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» учасниками процесу не оспорювалися. Наявність зазначеної заборгованості з боку представника відповідача не заперечувалася. Судом встановлено, що в іпотечному договорі відсутнє пряме застереження про перехід права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя, а договір на передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов?язання між Сторонами не укладався Відтак, згідно з п. 4.6. іпотечного договору звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку». У відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладання іпотечного договору) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Розділ 5 укладеного між сторонами іпотечного договору (застереження про задоволення вимог іпотекодержателя) містить наступні положення, які визначають можливі способи задоволення вимог іпотекодержателя: 5.1. У разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. 5.2. В повідомленні, про яке йдеться в п. 5.1., іпотекодержатель зазначає який зі способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч. 3. ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. 5.3 у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1. цього договору іпотеки. 5.4. у разі застосування права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз. 3 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»), іпотекодержатель реалізує норми ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1., вважається повідомленням іпотекодавцю про намір укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки. У відповідності до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладання іпотечного договору) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов?язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Як вбачається зі змісту розділу 5 іпотечного договору, його сторони визначили лише можливі шляхи набуття права власності на предмет, однак іпотечний договір не містить положення про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Отже, сторони іпотечного договору лише погодили можливість виникнення у іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов?язання, у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», тому для звернення стягнення за договором іпотеки сторони мали досягти згоди, уклавши окремий нотаріально посвідчений договір. У постанові від 12.12.2018 по справі №199/1276/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, що враховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений іпотечним договором, ненадання такого договору державного реєстратору та залишення останнім без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, дії щодо реєстрації за відповідачем права власності на спірну квартиру, власником якої був позивач, не можна вважати законними. (Аналогічний за змістом правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 11.04.2018 по справі №554/14813/15-ц Згідно з пунктом 1 частини першої статі 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 17 вказаного закону документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим законом та іншими нормативно-правовими актами. У пункті 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії) передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам встановленим цим законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Отже, на приватного нотаріуса як державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов?язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії) (далі по тексту - Порядок №868), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №306/1224/16-ц, від 24.04.2019 у справі №521/18393/16-ц, постановах Верховного Суду від 11.09.2020 у справі №127/17399/19-ц, від 22.01.2020 у справі №201/6233/17-ц. Іпотекодавець (Позивач за зустрічним позовом) відповідного погодження не надавав, будь-який договір на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов?язання не укладався і нотаріусу такий договір не надавався, а тому прийняття нотаріусом як державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності як такого, що виникає на підставі іпотечного договору, є протиправним. Відповідно до пункту 46 Порядку №868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов?язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов?язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов?язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію. (Аналогічного правового висновку дійшла (провадження №14-2цс19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 в справі №638/20000/16-ц (провадження №14-2цс19). У пункті 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії) передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Наведені норми спрямовані на фактичне повідомлення боржника, щоб надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.06.2021 по справі №127/23288/18, від 21.04.2021 по справі №569/14618/13-ц, від 21.04.2021 у справі №711/1100/20. Будь-які повідомлення чи письмові вимоги, як то вимога кредитора про погашення кредитної заборгованості чи вимога іпотекодержателя про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, на адресу [PERSON] не надходили та нею не отримувались. Зазначене позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) не спростовано. У постанові 24.04.2019 по справі №521/18393/16-ц (провадження №14-661цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що повідомлення про вручення поштового відправлення є неналежним доказом відповідно до статті 77 ЦПК України, та зазначила, що в даному випадку іпотекодержатель не може вважатися таким, що набув право власності на нерухоме майно за правочином (договором іпотеки), оскільки його умовами прямо пов?язано перехід за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки із моментом отримання іпотекодавцем повідомлення про усунення порушень (пункт 5.3 цього договору). Крім того, у пункті 2.2.1 іпотечного договору, на що вказує Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові) визначено, що іпотекодержатель зобов?язаний попередити іпотекодавця про відступлення прав за цим договором чи за кредитним договором. Доказів повідомлення іпотекодателя про відступлення прав як за кредитним договором, так і за договором іпотеки матеріали справи не містять. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 Цивільного кодексу України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, судом встановлено, що в іпотечному договорі відсутнє пряме застереження про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, сторонами окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не укладався, крім того, доказів повідомлення іпотекодателя про відступлення прав як за кредитним договором, так і за договором іпотеки матеріали справи не містять, доказів на спростування тверджень відповідача (позивача за зустрічним позовом) позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) суду не надано. Таким чином, законність дій ТОВ «Кей-Колект» по зверненню стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку та оформленню за ним права власності на житловий будинок належними доказами не підтвердженні, а отже визнаються судом такими, що порушують права відповідача (позивача за первісним позовом), тому позовні вимоги зустрічної позовної заяви підлягають частковому задоволенню, а рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на житловий будинок підлягає скасуванню. Водночас, що стосується позовних вимог [PERSON] про припинення права власності ТОВ «Кей-Колект» та поновлення її права власності на житловий будинок у [ADDRESS] , суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки задоволення позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності у цій справі призведе до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності. Тобто такий спосіб захисту у цій справі як припинення та поновлення права власності не є ефективним. До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21). Таким чином, оскільки зустрічні позовні вимоги [PERSON] частково задоволено, то у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід відмовити, адже задоволення зустрічного позову повністю виключає задоволення первісного позову. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial