Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ»), від імені та в інтересах якого діє представник Дараган Ю.О., звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором № 101909438 в розмірі 12\~544,00 грн., з яких: - 10\~000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 1\~844,00 грн сума заборгованості за відсотками; - 700,00 грн заборгованість за комісією; за Кредитним договором № 75164484 в розмірі 22\~354,69 грн., з яких: - 14\~281,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 8 073,69 грн сума заборгованості за відсотками. У позові зазначає, що 10 лютого 2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 101909438, в електронній формі в особистому кабінеті позичальника. За п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються ТОВ «МІЛОАН» позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки. Також вказує, що 16.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладено Договір факторингу № 16072024, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Таким чином, відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024, позивач вказує, що набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 12\~544,00 грн. Звертає увагу суду і на те, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій, а також не отримано коштів у рахунок погашення існуючої заборгованості за вказаним договором ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» ні на рахунки попереднього кредитора, а тому просить стягнути існуючу заборгованість за рішенням суду. Також зазначає, що 27 серпня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір позики №\~75164484, за яким позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Договір був укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно телекомунікаційної системи, із застосування електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно із Законом України «Про електронну комерцію». Також вказує, що 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Таким чином, відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.07.2021, позивач вказує, що набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 22\~354,69 грн. Звертає увагу суду і на те, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій, а також не отримано коштів у рахунок погашення існуючої заборгованості за вказаним договором ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» ні на рахунки попереднього кредитора, а тому просить стягнути існуючу заборгованість за рішенням суду. Також просить стягнути із відповідача понесені судові витрати у справі. 16.01.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Підодвірного Т.І. надійшов відзив на позовну заяву у якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вказує про те, що позивач подав до суду копію договорів від 10.02.2022 року № 101909438, від 27.08.2023 року № 75164484, які не містять підписів сторін договору. Звертає увагу суду на те, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19. Таким чином, представник відповідача вважає, шо позивачем не доведено факту укладення сторонами договору від 10.02.2022 року № 101909438, від 27.08.2023 року № 75164484, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги Позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Крім того, звертає увагу суду і на те, що надані до позовної заяви розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором не містить даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості, не є зведеними документами, які не були погоджені з відповідачем і не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами. Також заперечує доведеність відступлення права вимоги, оскільки подані позивачем копія договору факторингу не містять будь-якої інформації, що могла б свідчити про відступлення права вимоги саме до Відповідача, як то ПІБ, номер кредитного договору та інші данні, а долучений Витяг не містить підписів сторін, що уклали договір факторингу, а містить лише підпис представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», що свідчить про те, що витяг виготовлено Позивачем самостійно і, що Позивач може зазначити у вказаному витязі будь-яку інформацію, на власний розсуд. Звертає увагу суду і на те, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вказана вище позовна заява надійшла на розгляд Садгірського районного суду м.\~Чернівці 26.12.2024 та відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2024 справа передана на розгляд головуючого судді Асташева\~С.А. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 27.12.2024, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача у справі, прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, з викликом сторін, судове засідання призначено на 20.01.2025. Заходів спрямованих на забезпечення доказів не вживалось, як і заходів щодо забезпечення позову. Зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позові просив розгляд справи провести за його відсутності, а у випадку неявки відповідача ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання також не з`явився, хоча належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] скерував відзиву на позов. Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, оскільки у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та долучені до неї докази, надавши їм відповідну оцінку, суд доходить таких висновків. Судом встановлено, що 10 лютого 2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 101909438, за яким кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором на визначений строк надати позичальнику грошові кошти у визначеній сумі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості та виконати інші зобов`язання за Договором. Згідно із п.1.2 Договору сума кредиту становить 10000 гривень, а відповідно до п. 1.3 Договору кредит надається на строк 90 днів з 10.02.2022 і складається із пільгового (30 днів до 12.03.2022) та поточного (60 днів до 11.05.2022) періодів. У п.1.5.1 визначено комісію за надання кредиту 700 грн, яка нараховується за ставкою 7,00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. У п.1.5.2 та 1.5.3 визначено проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 2\~640,00 грн (за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду) та проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 30 000,00 грн (за ставкою 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду). Також договором (п.2.1) передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти 414962*95. Відповідно до п.6.1 Договору цей кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний через його сайт чи мобільний додаток та такий договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п.6.5 Договору). У Додатку № 1 до Договору про споживчий кредит № 101909438 міститься графік платежів за договором. Також суду надано Паспорт споживчого кредиту № 101909438. Крім того, судом встановлено і те, що 16 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладено Договір факторингу №16072024, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Суду надано копію Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному вигляді за Договором факторингу №16072024 від 16.07.2024 та витяг із Реєстру Боржників за Договором факторингу №16072024 від 16.07.2024, відповідно до яких фактор ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримав від клієнта ТОВ «МІЛОАН» право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 101909438 на суму 12 544,00 грн, з яких: 10\~000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 1\~844, 00 грн сума заборгованості за відсотками та 700,00 грн сума заборгованості за комісією. Також до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 101909438 від 10.02.2024, визначену за період з 16.07.2024 по 30.11.2024, відповідно до якого станом на 30.11.2024 у [PERSON] наявна не погашена заборгованість за договором № 101909438 від 10.02.2024 у розмірі 12 544,00 грн, з яких: 10\~000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 1\~844, 00 грн сума заборгованості за відсотками та 700,00 грн сума заборгованості за комісією. Судом встановлено і те, що 27 серпня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір позики №\~75164484 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за яким позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Договір був укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно телекомунікаційної системи, із застосування електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно із Законом України «Про електронну комерцію». За цим Договором було визначено суму позики: 14\~281,00 грн. ; строк позики: 30 днів; проценту ставку 1,99 %. Також визначено, що позика надається 27.08.2021, датою повернення є 26.09.2021, процентна ставка 0,60 %, за понаднормове користування позикою 2,70%, пеня 2,70 %, орієнтовна реальна річна процентна ставка 642,22 %. У Додатку № 1 до Договору позики міститься таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Крім того, судом встановлено і те, що 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладено Договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Суду надано також Додаткові угоди до цього Договору факторингу та Акт прийому-передачі Реєстру Боржників № 11 від 27 жовтня 2023 року за Договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 та витяг із Реєстру Боржників№ 11 від 27 жовтня 2023 року за Договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, відповідно до яких фактор ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримав право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 75164484 на суму 22 354,69 грн, з яких: 14\~281,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 8\~073, 69 грн сума заборгованості за відсотками. До матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором №\~75164484 від 27.08.2021, визначену за період з 27.10.2023 по 30.11.2024, відповідно до якого станом на 30.11.2024 у [PERSON] наявна не погашена заборгованість за договором № 75164484 від 27.08.2021 у розмірі 22 354,69 грн, з яких: 14\~281,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 8\~073, 69 грн сума заборгованості за відсотками. Вирішуючи заявлені вимоги, суд виходить із таких правових положень. Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні в тому числі через передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст. 514 ЦПК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Суду надані відповідні документи на підтвердження переходу права вимоги до відповідача [PERSON] , як боржника, за кредитним договором № 101909438 від 10.02.2022 та Договором позики № 75164484 від 27.08.2021, а доводи представника відповідача не спростовують долучених доказів позивачем та підтверджених ним обставин переходу права вимоги до боржника [PERSON] . Таким чином позивач, як новий кредитор отримав право вимоги до боржника [PERSON] за вказаним кредитним договором № 101909438 від 10.02.2022 та Договором позики № 75164484 від 27.08.2021, а доказів визнання недійсним договорів факторингу №16072024 від 16.07.2024 та № 14/06/21 від 14.06.2021, на основі яких позивач отримав право вимоги до боржника, суду не надано та не заперечено правомірність їх укладення. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором № 101909438 від 10.02.2022 та Договором позики № 75164484 від 27.08.2021, яка не погашена відповідачем. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона\~- підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч.12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У п.6 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Тобто, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Так,\~позивач вказує\~про факт\~укладення кредитного договору № 101909438 від 10.02.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] та Договору позики № 75164484 від 27.08.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] , а також досягнення згоди сторонами при укладенні таких договорів щодо основних умов кредитування. Суд зауважує, що чинним законодавством не заборонено укладати кредитні договори у електронній формі, а також передбачено, що у такому випадку вони прирівнюються до таких, що укладені у письмовій формі. Також договір позики № 75164484 від 27.08.2021 містить вказівку на те, що він підписаний сторонами електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що не заборонено положеннями Закону України «Про електронну комерцію». Разом із тим, кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до змісту кредитного договору № 101909438 від 10.02.2022 та Договору позики № 75164484 від 27.08.2021, кредит та позика надавалися відповідачу в безготівковій формі на відповідний рахунок ч банківську картку. Однак, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач отримав кредитні кошти, та в подальшому порушив обов`язок із їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови кредитного договору № 101909438 від 10.02.2022 та Договору позики № 75164484 від 27.08.2021. При цьому суд виходить із того, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на день укладення кредитного договору), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. Документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів та інших документів, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, можуть бути паперовими та електронними. Вимоги до засобів формування документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів визначаються платіжною системою з урахуванням вимог, встановлених Національним банком України. У постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які підтверджують ініціювання переказу первісним кредитором кредитних коштів (кредитута позики) на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним та здійсненим. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. При цьому, слід зауважити, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що ТОВ «МІЛОАН» були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірі 10 000 грн, що передбачений кредитним договором №\~101909438 від 10.02.2022, а відповідач ці кошти отримав. Також позивачем не надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірі 14\~281,00 грн, що передбачені як позика за Договором позики № 75164484 від 27.08.2021. Надані розрахунки із зазначенням конкретного розміру заборгованості за кожним із договорів, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в таких розрахунках, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були сформовані, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Крім того, долучені розрахунки містять інформацію про заборгованість [PERSON] за кредитним договором та договором позики станом на момент переходу права вимоги, однак такий розрахунок заборгованості не містить відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кожного із договорів до моменту виникнення права вимоги у первісного кредитора, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, та правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами (розмір відсотків та період їх нарахування, суми внесені боржником в рахунок виконання кредитних зобов`язань). На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, - слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою позивачу в задоволенні його позовних вимог, сплачений ним судовий збір не відшкодовується. На підставі Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст.2, 15, 207, 526, 530, 536, 546, 549, 610- 612, 625, 633-634, 1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: dismissed