Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що 18.04.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 101464278 на суму 15000 грн. Згідно договору про відступлення прав вимоги №05Т від 29.07.2021 року право грошової вимоги за вказаним договором перейшло ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». В подальшому, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відступило право вимоги до ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» згідно договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року. Згідно додатку №1 до вказаного договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 67125,00 грн. Договірні зобов`язання шодо повернення суми боргу не виконанні боржником. На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість у вказаній сумі, а також суму понесених судових витрат. Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06 січня 2025 року від представника відповідача-адвоката Коптілова Ю.В. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити у задоволенні позову, а також стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн. Вказав, що сторони погодили загальну вартість кредиту в сумі 22150,00 грн., з яких 15000,00 грн. тіло кредиту, комісія з надання кредиту 1500,00 грн., відсотки за наданим кредитом 5625,00 грн. Разом із цим, позивачем нараховувались проценти після закінчення строку дії договору, хоча матеріали справи не містять доказів пролонгації строку кредитування відповідно до п.п.2.3.1.1-2.3.1.2 Договору, оновлених графіків платежів, передбачених п.п.4.1, 4.2 Договору. Відповідач на той час мав декілька кредитів одночасно, та в зв`язку з постійною зміною кредиторів вважав даний кредит погашеним. Крім того, кредитним договором не визначено переліку послуг «за надання кредиту», їх погодження зі споживачем та позивач не надав доказів наявності та переліку таких послуг, а тому в частині стягнення комісії за надання кредиту також слід відмовити. Наявні матеріали справи, а саме Договір №1/15 від 24 січня 2022 року та додатки до нього не свідчать, що позивач набув право вимоги до відповідача на підставі договору про споживчий кредит №101464278 від 18.04.2021, що також є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Що стосується витрат на правничу допомогу, то відповідач, вважає їх неспівмірними із фактично наданим обсягом юридичної допомоги. Відповідач, вважає про необхідність зменшення їх розміру (в разі часткового задоволення позовних вимог). 08 січня 2025 року представник позивача Чуприна К.В. через систему «Електронний суд» подала відповідь на відзив у якій зазначила, що позивачем належними доказами було доведено набуття ТОВ «ФК «Пінг-Понг» права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Стягнення із відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. відповідає складності справи, часу, обсягу наданих послуг та ціні позову. Щодо заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн., то вони не підлягають задоволенню, оскільки їх розмір необґрунтований, не надано детального опису послуг із зазначенням витраченого часу та обсягом виконаних робіт, що позбавляє суд можливості надати належну оцінку реальності таких витрат. Також, в кредитному договорі сторонами був обумовлений строк нарахування відсотків до дня повного погашення заборгованості за кредитом, оскільки на даний момент заборгованість по кредиту погашена не була, позивач вважає, що первісним кредитором обґрунтовано були нараховані відсотки за період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення. Отже позивачем обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним кредитним договором, тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18.04.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 101464278 на суму 15000 грн. (а.с.49-56). Договір укладено в електронній формі. ТОВ «МІЛОАН» належним чином виконало умову договору та перерахувало кошти відповідачу , що визнається сторонами. В порушення умов договору відповідач не виконував належним чином взяті на себе боргові зобов`язання. Згідно договору про відступлення прав вимоги №05Т від 29.07.2021 року право грошової вимоги за вказаним договором перейшло ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с.60-68). В подальшому, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відступило право вимоги до ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» згідно договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року (а.с.42-46). З матеріалів справи вбачається, що на адресу позивача 02.09.2024 року була надіслана досудова вимога щодо добровільного повернення заборгованості (а.с.37,38). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, позивача наділено правом грошової вимоги до відповідача. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит, заборгованість [PERSON] за вказаним договором мала бути сплачена 18.05.2021 року в розмірі 22125,00 грн. з яких: 15000,00 грн. - кредит, 5625,00 грн. проценти, комісія -1500,00 грн. (а.с.22). Згідно наявних в справі відомостей позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 67125 грн. (15000,00 грн. - тіло кредиту, 50625,00 грн. - сума заборгованості за процентами, 1500,00 грн.- за комісією) (а.с.83,84). Відповідно до п. 2.3.1.2 договору №101464278 від 18.04.2021 року позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору. Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 18.05.2021 року та не вказано іншої умови. Крім того, належних доказів того, що відповідач як позичальник вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю і бажання здійснити пролонгацію кредиту, до матеріалів позову не додано. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, за умовами договору про споживчий кредит №102613462 від 18.04.2021 року сторони погодили строк його дії до 18.05.2021 року, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Аналіз копії відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за цим кредитним договором свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору. Разом із тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Тобто, право ТОВ «Мілоан» та інших кредиторів нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 18.05.2021 року, а тому, починаючи із зазначеної дати, нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам закону. Отже, оскільки позивач не довів право нараховувати проценти на умовах договору поза межами строків правомірного користування кредиту, суд вважає, що до стягнення підлягають сума основного боргу в межах укладеного договору - 15000,00 грн., а також сума процентів, яка була передбачена умовою договору\~5625,00 грн., у загальному розмірі\~20625,00 грн. Водночас, у задоволенні вимог про стягнення комісії слід відмовити на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки суду не було надано доказів надання будь-якої реальної послуги відповідачу. Крім того, видача кредиту є обов`язком, який передбачений укладеним між сторонами договором, та суду не доведено, яку саме послугу було надано відповідачу у межах отримання ним кредиту. При цьому, суд не приймає до уваги, доводи представника позиивача, які викладені у відповіді на відзив, оскільки вони є необґрунтованими, а в частині залишення без розгляду пояснень відповідача [PERSON] є неприйнятними з огляду на законодавство. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 750,94 грн. Одночасно позивач просить стягнути на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 6 000, 00 грн. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представником позивача поданий до суду договір про надання правничої допомоги № 43657029 від 07.08.2024 року та додаткову угоду до нього від 11.11.2024 року, детальний опис наданих послуг від 07.08.2024 на суму 6000 грн. (а.с. 54-56,28, 53). Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність« договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами такої діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. У зв`язку з частковим задоволенням позову, витрати на правничу допомогу суд стягує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог - 2000,00 грн. Також, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву просить суд стягнути з позивача на його користь понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн. На підтвердження своїх вимог до відзиву надано договір про надання правової допомоги від 03 січня 2024 року, ордер та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Так, виходячи з викладеного та пропорційності розміру задоволених позовних вимог, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час на складання відзиву на позов, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Outcome: partial