Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, яку згодом уточнив, про встановлення факту проживання однією сім"єю зі спадкодавцем, а саме просив встановити факт спільного проживання однією сім?єю його та [PERSON] , [INFO] , з 2013 року по день смерті [PERSON] , а саме по [INFO] . В обґрунтування заявник вказував на те, що 04 вересня 2013 року рішенням суду його матір [PERSON] було позбавлено батьківських прав з подальшим призначенням йому опікуна, яким призначили його бабцю [PERSON] , 1949 року народження, яка померла [INFO] . Заявник зазначив, що з 2013 року проживав у будинку [ADDRESS] однією сім?єю зі своєю бабцею [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , вони вели спільне господарство та проживали однією сім?єю. Додав, що у 2019 року він вступив до навчального закладу у місті Харкові та змінив тимчасово, на час навчання, місце своєї реєстрації, а саме до 27.09.2021 року. Вказав, що під час навчання та проживання у гуртожитку навчального закладу він не переривав сімейні стосунки з бабцею [PERSON] та [PERSON] , у вихідні від навчання дні та на час канікул приїздив до них, де проживав та допомагав їм по господарству, а вони в свою чергу надавали йому матеріальну допомогу. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом (спадкова справа №2/2024) від 20.11.2024 року, заявник являється власником 2/3 (дві третіх) частки будинку [ADDRESS] , а померлому [PERSON] належали 1/3 (одна третя) частки цього будинку. У листопаді 2024 року він звернувся з заявою до приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Даниленко Н.В. про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , але у задоволенні заяви йому було відмовлено, оскільки ним не було надано рішення суду на підтвердження факту проживання однією сім"єю з померли [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вище викладене, заявник був змушений звернутися до суду з даною заявою. Заявник в судове засідання з`явився, на задоволенні заяви наполягав. Представник Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила вирішити її на розсуд суду. Приватний нотаріус в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила вирішити її на розсуд суду. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що визначено п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України. Як передбачено ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Судом встановлено, що 04 вересня 2013 року рішенням Близнюківського районного суду Харківської області [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.13-15). В подальшому дітям було призначено опікуна, яким як зазначив заявник, призначили їх бабцю [PERSON] , 1949 року народження, яка померла [INFO] . Заявник зазначив, що з 22.05.2013 року по 27.06.2019 року [PERSON] проживав у будинку [ADDRESS] однією сім?єю зі своєю бабцею [PERSON] та [PERSON] , вони вели спільне господарство та проживали однією сім?єю. Вказане підтверджується довідкою старости Миролюбівського старостинського округу та актом про фактичне проживання(а.с.9,12) [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть(а.с.16). Заявник у 2019 року вступив до навчального закладу у місті Харкові та змінив тимчасово, на час навчання, місце своєї реєстрації, а саме до 27.09.2021 року(а.с.11). У заяві [PERSON] вказав, що під час навчання та проживання у гуртожитку навчального закладу він не переривав сімейні стосунки з бабцею [PERSON] та [PERSON] , у вихідні від навчання дні та на час канікул приїздив до них, де проживав та допомагав їм по господарству, а вони в свою чергу надавали йому матеріальну допомогу. Відповідно до довідки №6066(а.с.10), [PERSON] після навчання, а саме 27.09.2021 року знову зареєструвався за адресою: [ADDRESS] , де прописаний по теперішній час. Згідно з копіями свідоцтва про право на спадщину за заповітом (спадкова справа №2/2024) від 20.11.2024 року та витягу з Державного реєстру речових прав(а.с.7-8), заявник являється власником 2/3 (дві третіх) частки будинку [ADDRESS] , а померлому [PERSON] належала 1/3 (одна третя) частки цього будинку. У листопаді 2024 року він звернувся з заявою до приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Даниленко Н.В. про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , але у задоволенні заяви йому було відмовлено, оскільки ним не було надано рішення суду на підтвердження факту проживання однією сім"єю з померли [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.11.2024 року(а.с.6). Враховуючи вище викладене, заявник був змушений звернутися до суду з даною заявою. Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Такі висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18). За таких обставин, дослідивши всі докази в їх сукупності, суд вважає факт спільного проживання заявника зі спадкодавцем доведеним в період з 2013 року по день смерті [PERSON] . Зважаючи на те, що встановлення вищевказаного факту має для заявника юридичне значення і потрібне для подальшого оформлення спадщини, суд вважає за необхідне встановити факт спільного проживання заявника з померлим. На підставі викладеного,

Outcome: approved