Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Заявник звернулась до суду із вищевказаною заявою. \~ \~ \~ \~Заяву обґрунтовує тим, що з 23.10.2014 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та тривалий час потерпає від психологічного та фізичного насилля з його боку. Зазначає, що її чоловік погрожує їй фізичною розправою, застосовує до неї нецензурну лексику, ображає, принижує та застосовує фізичну силу. Крім цього, чоловік вчиняє економічне насилля, а саме забрав з будинку дитячі ліжка та ковдри, які виніс та не повернув додому. У зв`язку з наведеною вище поведінкою [PERSON] , вона неодноразово зверталася до поліції, після чого з ним проводили роз`яснювальні бесіди. 10.01.2025 працівниками поліції складено відносно [PERSON] протокол про вчинення домашнього насильства, який перебуває на розгляді в Луцькому міськрайонному суді Волинської області та винесено відносно кривдника [PERSON] терміновий заборонний припис на 3 доби із забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Проте, [PERSON] продовжує вчиняти протиправні дії відносно неї, погрожу та принижує її, неодноразово наголошував на тому, що позбавить її життя. Зазначає, що такі дії чоловіка спричинили в ній емоційну невпевненість та нездатність захистити себе. Висока вірогідність продовження вчинення протиправних дій та систематичність вчинення домашнього насильства загрожують її життю та здоров`ю. Посилаючись на викладене, заявник просить суд видати стосовно [PERSON] обмежувальний припис строком на 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: -заборонити [PERSON] спілкуватися з [PERSON] ; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань 200 метрів до місця проживання [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] та фактично проживаючої за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах та месенджерах або контактувати з [PERSON] через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою судді від 28.01.2025 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. В судовому засіданні заявник та її представник подану заяву підтримали та просили задовольнити з наведених у ній підстав. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання SMS-повідомлення. Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутності заінтересованої особи. Частиною 1 статті 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до пункту 2 частини 1статті 24\~Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини 1 статті 1\~Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною 3 статті 26\~Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини 1 статті 1\~Закону визначено, що оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису слід встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно з частиною 4 статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Пунктом 1 статті 21\~Закону передбачено, що постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. За положеннями частини 2, 3, 4 статті 26\~Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3\~ст. 77 ЦПК України\~визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Судом встановлено, що з 23.10.2014 [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 11). 10.01.2025 до [PERSON] застосовано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА № 394203, яким йому заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с. 10). Також, відносно [PERSON] складено протокол серія ВАВ № 604886 від 10.01.2025 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, який перебуває на розгляді в Луцькому міськрайонному суді Волинської області. Врахувавши неприязні стосунки, які склалися між заявником [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , оцінивши ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, суд дійшов висновку про необхідність застосування обмежувального припису. На підставі наведеного, суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Левчук проти України». У цій справі заявниця надала достовірні твердження, що протягом тривалого періоду часу вона зазнавала фізичного насильства, залякування та отримувала погрози від колишнього чоловіка [PERSON] , з яким досі спільно проживає у квартирі. Ці події вплинули на її фізичну та моральну недоторканість, і тому вони стосуються сфери приватного життя у розумінні\~статті 8\~Конвенції (див., для порівняння, згадане рішення у справі «Хайдуова проти Словаччини» (), пункт 49, рішення у справі «Єремія проти Республіки Молдова» (Eremia v. the Republic of Moldova), заява № 3564/11, пункт 73, від 28 травня 2013 року, та згадане рішення у справі «Б. проти Молдови» (B. v. Moldova), пункт 71). Так само ці події вплинули на її право на користування житлом, захищеним від насильства, яке також передбачене статтею 8 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі\~«Калуча проти Угорщини» (Kalucza v. Hungary), заява № 57693/10, пункт 59, від 24 квітня 2012 року). Суд повторює, що коли національні органи влади розглядають достовірні твердження про домашнє насильство, вони мають оцінити ситуацію в цілому, у тому числі ризик вчинення насильства у майбутньому. Оскільки в судовому порядку до [PERSON] обмежувальний припис застосовується вперше, в матеріалах справи відсутні докази про те, що після звернення заявниці до суду заінтересована особа продовжує вчиняти домашнє насильство, суд дійшов висновку про визначення строку обмежувального припису строком на 4 місяці. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial