Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

\~15.10.2024 представник ДПП НП України Палієнко Д.Т. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить відшкодувати позивачу майнову шкоду, завдану внаслідок злочинних дій цивільного відповідача [PERSON] шляхом стягнення з нього грошових коштів у сумі 26075,77 грн. Позовні вимоги мотивувала тим, що 02.02.2018 ДПП НП України було визнано цивільним позивачем у справі № 487/484/18 щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди у розмірі 26075,77 грн. в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12017150030003733 від 21.09.2017 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України. Заводський районний суд м. Миколаєва своєю ухвалою від 09.07.2024 звільнив [PERSON] від кримінальної відповідальності у вказаному вище кримінальному провадженні у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження. У зв`язку з чим у позивача виникла необхідність звернутися до суду з цивільним позов про відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди. Суд своєю ухвалою від 21.10.2024 відкрив провадження та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача Палієнко Д.Т. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку. Положенням ч. 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У судовому засіданні встановлено, що Заводський районний суд м. Миколаєва своєю ухвалою від 09.07.2024 звільнив [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження № 12017150030003733 від 21.09.2017 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. Відповідно до вказаного вище судового рішення 20.09.2017 [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, в ході якого розбив вітрове скло на службовому автомобілі марки «Toyota Prius» державний номер [NUMBER] , чим спричинив матеріальну шкоду на загальну суму 26075,00 грн. Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «Toyota Prius», 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] належить Департаменту патрульної поліції. Відповідно до копії рахунку № НФ-0000228 від 25.01.2018, виданого ТОВ «КИТ-Т», де платником зазначено Департамент патрульної поліції, зазначено, що сума матеріальної шкоди, яка була завдана автомобілю марки «Toyota Prius» державний номер [NUMBER] , становить у загальному розмірі 26075,77 грн. Пунктом 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У статті 1192 ЦК України зазначено, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Згідно з частинами першою, другою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже з огляду на викладене, а також на надані сторонами докази, суд доходить до висновку, що позов Департаменту патрульної поліції про відшкодування матеріальної шкоди, завданої [PERSON] є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved