Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої на користь акціонерне товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №200510325 від 20.04.2016 року у розмірі 51307,69 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що 20.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем укладено угоду №200510325 щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 13518,8 грн., з встановленим строком користування з 20.04.2016 р. по 02.04.2017 р., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 відповідно до якої Позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором. Таким чином, Банк, правонаступником якого є Позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. У зв`язку із чим, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 серпня 2024 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 42). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає щодо строку позовної давності вимог позивача, між ТОВ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року № 7_БМ. Відповідно до пункту 1 договору № 7 БМ від 20 липня 2020 року № 7_БМ до ТОВ «Діджи Фінанс» від ПАТ «Банк Михайлівський» перейшли права та обов`язки тільки за визначеним переліком кредитних договорів, які містяться у Додатку №1 до договору. Як вбачається зі змісту договору ТОВ «Діджи Фінанс» не є правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський» за всією діяльністю банку. На підтвердження наявності укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та Відповідачем кредитного договору, Позивач надав витяг з реєстру боржників до Договору № 7_БМ. Відповідач не визнає його як доказ, разом з тим з його змісту вбачається, що кредитний договір між ПАТ «Банк Михайлівський» та Відповідачем був відкритий 20.04.2016 року. При цьому датою його закінчення вважається 20.04.2017 року. Також станом на 10.07.2020 року, у відповідача перед ПАТ «Банк Михайлівський» вже обліковувалась заборгованість по тілу кредита у розмірі 11 408,66 грн. Отже, у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо погашення кредиту, ПАТ «Банк Михайлівський» мав право від дня завершення строку кредиту, а саме з 20.04.2017 року, та протягом наступних трьох років, звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права. Однак, вказаним правом не скористався. Відтак, загальний строк позовної давності сплинув 20 квітня 2020 року. Таким чином, уклавши договір відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року № 7_БМ, Позивач набув права вимоги щодо відповідача по спірному кредитному договору, але пропустив строк позовної давності на пред`явлення позову до відповідача, оскільки такий строк був пропущений попереднім кредитором. За твердженням представника відповідача щодо наявності у позивача доказів заборгованості відповідача за кредитним Договором. На підтвердження факту укладення кредитного договору між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] представник позивача не надав жодного письмового доказу, який би міг підтвердити укладання вищенаведеного кредитного Договору. У Договорі між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» №7_БМ про відступлення прав вимоги, встановлено, що банк ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, що підтверджується копією вказаного договору. Пунктом 1 Договору відступлення №7_БМ встановлено набуття права вимоги новим кредитором - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» виключно на підставі Додатку 1 до даного договору. До матеріалів позовної заяви не додано Додаток 1 до Договору відступлення №7_БМ, що унеможливлює встановлення наявності заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Банк Михайлівський». Всупереч вищевикладеному витяг з реєстру засвідчений в односторонньому порядку з боку лише ТОВ «Діджі Фінанс», не може замінити Додатку 1 до Договору відступлення. Щодо неналежності Позивача у справі, договором № 7_БМ банком було відступлено ТОВ «Діджи Фінанс» суму простроченої заборгованості. ПАТ «Банк Михайлівський» не направляв, а відповідач не отримував жодних письмових повідомлень про відступлення права грошової вимоги ТОВ «Діджі Фінанс», що підтверджується відсутність таких повідомлень у матеріалах справи. З огляду на це, ТОВ «Діджі Фінанс», не може вважатись позивачем у справі, а має бути замінений на належного позивача, а саме - ПАТ «Банк Михайлівський». Щодо судових витрат заявлених Позивачем. Представник відповідача вважає, що розмір заявлених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Більше того, адвокатом під час підготовки позову не було досліджено усіх обставин справи, а також не було зібрано усіх доказів. У зв`язку із чим, представник відповідача просить у задоволенні позову ТОВ Діджи Фінанс відмовити в повному обсязі. Стягнути з позивача на користь [PERSON] витрати на професійну правову (правничу) допомогу у розмірі 4 000,00 грн. (а.с. 29-34). Судом, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На підставі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як встановлено у судовому засіданні, 20.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200510325 щодо кредитування, далі Кредитний договір. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 13518,8 грн., з встановленим строком користування з 20.04.2016 р. по 02.04.2017 р., а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. (досліджено в системі «Електронний суд»). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 20 липня 2020 року ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС", набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 відповідно до якої Позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором. До позовної заяви надано витяг реєстру боржників до договору від 20.07.2020 №7_БМ про відступлення прав вимоги, який мав місце станом на дату укладання договору із зазначенням, окрім іншого, суми заборгованості (досліджено в системі «Електронний суд»). В порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 16.08.2024 року за нею існує заборгованість в сумі 34341,52 грн., з яких: 11408,66 грн. сума заборгованості за кредитом; 22932,86 грн. сума заборгованості за відсотками, 3095,00 грн. сума збитків з урахуванням 3% річних, 13871,17 грн. сума збитків інфляційних витрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань, що підтверджується розрахунком заборгованості (досліджено в системі «Електронний суд»). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник належним чином прийняті на себе зобов`язання по договору не виконував, що є порушенням Закону України «Про банки та банківську діяльність» та умов кредитного договору. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із частиною 2 статті 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. На підставі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Позивач належними та допустимими доказами довів факт укладення договору та наявність заборгованості у [PERSON] . Відповідачка не надала жодних доказів, які б підтверджували факт виконання нею зобов`язань за договором. Заперечення позову відповідачем спростовується матеріалами справи. Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Позиваючись до суду позивачем зазначалося, що строк позовної давності було пропущено з поважних причин, а саме у зв`язку з тим, що в ТОВ «Діджи Фінанс» були відсутні оригінали документів, а саме кредитних договорів щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20.07.2020 року, крім того, за заявою ТОВ «Діджи Фінанс» від 12.08.2021 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №66483131 щодо ТОВ «ФК «Плеяда» та від 12.08.2021 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №66491947 щодо ТОВ «ФК «Фагор», лише на початку 2023 року оригінали вищезазначених документів були отриманні ТОВ «Діджи Фінанс». Тобто, без оригіналів договору кредитування та інших документів позивач не зміг би належним чином довести обставини на які посилається. В позовній заяві позивачем було заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності, однак в обґрунтування пропущення такого строку вказує саме наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. В позовній заяві представник позивача також посилається на іншу обставину, а саме позицію Верховного суду яка була викладена в постанові по справі № 679/1136/21 від 07 вересня 2022 року: «У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX \~ \~ \~ \~перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім цього, позивач посилається, що продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом. Суд з даним твердженням погоджується з огляду на наступне. З березня 2020 року було внесено зміни до статті 257 ЦК України згідно яких загальний строк позовної давності був продовжений на строк дії карантину. Оскільки, строк дії договору був закінчений 02.04.2017 року, а після цього розпочався відлік загального строку позовної давності та в межах якого було введено в державі 12.03.2020 року карантин спричинений коронавірусом SARS-CoV-2". Карантинні обмеження закінчилися 30.06.2023 року, тобто до цього дня загальний строк позовної давності був продовжений. Позивач звернувся із позовом 19.08.2024 року, тобто строк звернення до суду було дотримано. Крім цього, представник відповідача не спростував заборгованості Буренкової А.О. щодо кредитного договору. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі досліджених письмових доказів, наданих позивачем, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги засновані на законі та умовах укладеного договору, підписаного сторонами, обґрунтовані належними доказами та підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 200510325 від 20.04.2016 року у загальному розмірі 51307,69 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, права позивача порушені, оскільки відповідачка не виконує взяті на себе зобов`язання та підлягають судовому захисту. При вирішенні питання щодо судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення справи. Так, на підтвердження надання правничої допомоги у розмірі 7500,00 грн., до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правничої допомоги №26 від 15.02.2024 року, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» в особі директора Романенка М.Е. та адвокатським бюро «Анастасії Міньковської»; додаткова угода до Договору про надання правничої допомоги №26 від 15.02.2024 року, укладена між адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» та ТОВ «Діджи Фінанс» в особі директора Романенка М.Є.; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги, в якому зазначено надання правових робіт адвокатом, а саме: складання позовної заяви, направлення позовної заяви з додатками через підсистему «Елекронний суд» на суму 7500,00 грн. Розмір здійснених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7500 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved