Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

1.Позиція позивача. 13 серпня 2024 року адвокат Троїцька (Мокрецова) М.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Згідно до змісту позовних вимог позивач просить: -позбавити [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначено наступне. [INFO] народився син [PERSON] . Між [PERSON] та [PERSON] шлюб не укладався, але позивач визнав, що [PERSON] є його сином. Стосунки між позивачем та відповідачем не склались і вони почали жити окремо. Після народження дитина проживала з відповідачкою, але починаючи з 2019 року, коли дитині було 2 роки, відповідач привезла сина до позивача і дитина приживає з батьком по теперішній час. [PERSON] з 2019 року фактично проживає однією сім`єю з батьком [PERSON] , бабусею та дідусем за адресою: [ADDRESS] . 10 серпня 2020 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська видано судовий наказ про стягнення аліментів щомісячно у розмірі частини з усіх видів доходів. Відповідач аліменти не сплачує та має значну заборгованість станом на 31.05.2024 року 77 552,15 грн. Відповідач фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] , його утримання та вихованням займається позивач, який в сім`ї створив дитині комфортні умови проживання, займається його вихованням, організовує його навчання, в них склались добрі, довірливі відносини. Позивач 26.08.2021 року був змушений звільнитись за власним бажанням, через догляд за дитиною до досягнення нею 14-річного віку відповідно до ст.38 КЗпП України з ПАТ "Дніпровський коксохімічний завод", щоб мати можливість доглядати за сином. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні батька та проживає з ним. 2. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] , під час під підготовчого судового засідання заявлені позовні вимоги визнала у повному обсязі, зазначила, що з дитиною не спілкується, розуміє наслідки позбавлення її батьківських прав. З [PERSON] не бачилась, відколи йому виповнилось 2 роки та бачитись не бажає. Також зазначила, що має ще одну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , від іншого чоловіка ( [PERSON] ) та з нею буде їхати за кордон, повертатись не планує. З'являтися до суду в судові засідання вона більше не бажає. Просить прийняти рішення в підготовчому судовому засіданні, без призначення справи до судового розгляду. 3.Позиція третьої особи. Третя особа, Служба у справах дітей Кам`янської міської ради,про дату, час та місце судових засідань повідомлені належним чином. 24 грудня 2024 року на офіційну електронну адресу суду третьою особою подано клопотання про розгляд справи без представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради (а.с. 47). 4.Процесуальні питання, заяви і клопотання. 13 серпня 2024 року адвокат Троїцька (Мокрецова) М.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , звернулася до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про позбавлення батьківських прав (а.с. 2-4). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 серпня 2024 року цивільну справу № 208/7962/24 передано до провадження судді Гречаної В.Г. (а.с. 23). 29 серпня 2024 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у цивільній справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 26). 17 вересня 2024 року адвокат Мокрецова М.В. подала до суду заяву про відкладення судового засідання (а.с. 34-36). 17 вересня 2024 року на електронну пошту суду надійшло клопотання від представника Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, згідно якого просять засідання проводити без присутності їх представника (а.с. 41). 24 грудня 2024 року на електронну пошту суду надійшло клопотання від представника Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, згідно якого просять засідання проводити без присутності їх представника з урахуванням висновку від 21.10.2024 року №8вих-20/873 та найкращих інтересів дитини (а.с. 47-49). Під час підготовчого судового засідання, позивачем підтримано позовні вимоги, а відповідачем заявлено про визнання заявлених позовних вимог в повному обсязі та вирішення питання в підготовчому судовому засіданні. Сторони погодилися про ухвалення судового рішення, під час підготовчого провадження, заявив про відсутність заяв і клопотань пов`язаних із підготовкою справи до розгляду по суті. Розуміють наслідки всіх процесуальних дій. Суд ухвалив, в порядку ст. 200 ЦПК України, розглянути справу по суті заявлених позовних вимог, з підстав визнання заявленого позову відповідачем. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Як встановлено судом, предметом спору є - позбавлення батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . [PERSON] народився [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 15 серпня 2017 року зроблено відповідний актовий запис № 843. Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15 серпня 2017 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у графі «батько» зазначено - « [PERSON] », у графі «мати» зазначено - « [PERSON] » (а.с. 12). Відповідно до акту про підтвердження факту проживання/не проживання від 12.06.2024 року № 67/12/1 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , мешкає по факту на адресою: [ADDRESS] , з народження по теперішній час (а.с. 14). Згідно до довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому будинку від 03.07.2024 року № 24/3294, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та ще 2 особи (а.с. 16). Згідно до інформації, наданої КЗ «Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №33 «Віночок» Кам`янської міської ради від 17.06.2024 року, [PERSON] відвідував заклад з 21.09.2020 року по 31.05.2024 рік, з 01.09.2021 року дитина отримувала освіту в інклюзивній формі навчання, маючи труднощі: тяжкі порушення мовлення. Під час відвідування хлопчиком закладу у період дошкільного дитинства дитиною опікувався тільки батько [PERSON] , який приділяв належну увагу вихованню дитини, за дошкільний період наявність матері дитини не спостерігалась. [PERSON] ніколи в садку не згадував маму і не посилався на спілкування з нею. З вихователями закладу мати ніколи не виходила на зв`язок (а.с. 15). Згідно до службової характеристики [PERSON] , [INFO], він працює на підприємстві ПРАТ «Дніпровський коксохімічний завод» з вересня 2017 року. За період роботи показав себе дисциплінованим, старанним робітником, дисциплінарних стягнень не має. До виконання трудових зобов`язань ставиться з відповідальністю (а.с. 17). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 31.05.2024 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 77552,15 грн. (а.с. 19-21). Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 07 жовтня 2021 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у відповідачки є дочка - [PERSON] - [INFO] . У графі «батько» зазначено - « [PERSON] », у графі «мати» зазначено - « [PERSON] » (а.с. 58). 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини перша-третя статті 157 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1,2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Як встановлено судом вихованням малолітнього [PERSON] , [INFO] займається його батько - [PERSON] . Так, у малолітнього [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження у графі «батько» зазначено - « [PERSON] », у графі «мати» зазначено - « [PERSON] ». Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як встановлено під час підготовчого провадження, відносно свого малолітнього сина [PERSON] свідомо не виконувала належним чином свої батьківські обов`язки, не приділяла належної уваги вихованню дитини, продовжує ухилятися від своїх батьківських обов`язків, не цікавиться його життям, матеріально не підтримує, відмовилась від сина. Згідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданим представником Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Матюхіною І.С., станом на 31.05.2024 рік боржник [PERSON] має сукупну заборгованість у розмірі 77552,15 гривні. При вирішенні судом позову щодо питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні, захист інтересів дитини. [PERSON] з власної ініціативи самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується із сином, не бажає зустрічі з ним, участі у житті дитини свідомо не приймає, аліменти не сплачує, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. У підготовчому проваджені, будучи ознайомленою з позовними вимогами, визнала позовні вимоги в повному обсязі, зазначила, що має другу дитину, з якою збирається виїхати за кордон та має намір там залишитись на завжди. Зустрічатись зі своїм сином [PERSON] категорично не має бажання, переклала повністю його виховання та утримання на батька, а сама самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Отже ухилення від виконання своїх обов`язків [PERSON] по відношенню до своєї дитини - сина [PERSON] , [INFO] , з врахуванням встановлених фактичних обставин, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , так як в ході судового розгляду встановлено та підтверджено доказами, наявність її винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, що полягло у несплаті аліментів на утримання дитини, не спілкуванні із сином, відсутність прояву її участі як матері у вихованні, забезпеченні, розвитку життя дитини. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з даним позовом позивачем сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією ID № 9958-1906-5941-4360 (а.с. 1 . Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі сплачений позивачем судовий збір у сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved