Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся адвокат Савченко Станіслав Миколайович, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивований\~тим,\~що на\~підставі ордера\~на вселення\~№ 51\~виданого 05.05.1991,\~у кімнату\~ [ADDRESS] вселився\~ [PERSON] зі\~своєю сім`єю\~-\~дружиною [PERSON] ,\~донькою [PERSON] \~та сином\~ [PERSON] .\~На підставі\~ордера №\~39\~виданого 22.05.2005\~у вказану\~кімнату вселився\~ [PERSON] разом\~зі своєю\~дружиною [PERSON] ,\~яка вже\~була вселена\~до даної\~кімнати.\~Рішенням Вінницької\~міської ради\~№ 2205\~від 28.02.2020\~було надано\~згоду на\~безоплатне прийняття\~до комунальної\~власності Вінницької\~міської територіальної\~громади гуртожитку\~по [ADDRESS] .\~Рішенням виконавчого\~комітету Вінницької\~міської ради\~від 11.01.2024\~схвалено проект\~рішення про\~надання дозволу на приватизацію житла мешканцям гуртожитку по [ADDRESS] та рішенням № 831 від 04.04.2024 кімнаті № 12 присвоєно номер 114. [PERSON] 10.08.2017 знятий з реєстрації за вказаною адресою, а його дружина [PERSON] зареєстрована за іншою адресою. Відповідач разом із сім`єю з лютого 2005 року у квартирі не проживають. Діти відповідача зняті з реєстрації в квартирі з 22.07.2024 за заявою його дружини. Відповідач не сплачує комунальні платежі, не приймає участь в утриманні житла, а його особистих речей в квартирі немає. Вищезазначене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.10.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Також,\~даною ухвалою\~суду до\~участі усправі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [PERSON] та Вінницьку міську раду та запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. У строк, визначений судом ухвалою суду від 21.10.2024, від відповідача та третіх осіб відзив та письмові пояснення на позов на адресу суду не надійшли. Ухвалою суду від 16.12.2024 витребувано з Державної прикордонної служби України докази по справі. У судове засідання відповідач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору не з`явились, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Водночас, 17.01.2025 від відповідача надійшла заява про визнання ним позовних вимог та розгляд справи без його участі. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] 17.01.2025 на адресу суду надійшла заява про проведення підготовчого засідання у її відсутність і відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог. Таким чином, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вінницької міської ради не з`явився в підготовче засідання без поважних причин. Адвокат позивача не заперечував щодо розгляду справи у відсутність відповідача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Враховуючи вищевикладене, думку адвоката позивача, заяви відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , а також положення ст.ст. 198, 223 ЦПК України, суд ухвалив провести підготовче засідання у відсутність відповідача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] та Вінницької міської ради (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). Адвокат позивача в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав та не заперечував щодо прийняття судом визнання відповідачем позовних вимог. Судом встановлено, що заява відповідача про визнання ним позовних вимог надійшла до суду до початку розгляду справи по суті. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом, з метою з`ясування чи не суперечить визнання відповідачем позовних вимог закону та чи не порушує таке визнання прав, свобод чи інтересів інших осіб, встановлено наступне. Як вбачається із матеріалів справи, і позивач, і відповідач, зокрема, були вселені у житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] , що перебуває у комунальній власності, користування якою є предметом спору у даній справі, на відповідній правовій підставі ордерів № 51 від 05.05.1991 та № 39 від 11.05.2005. За змістом ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ч. 3 ст. 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин не проживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається із заяви відповідача, ним визнається факт не проживання у спірному житловому приміщенні з лютого місяця 2005 року, зокрема відсутність у нього перешкод у користуванні цим житловим приміщенням. Поважних причин не проживання у спірному житловому приміщенні понад шість місяців відповідачем суду не повідомлено. Заява відповідача від 17.01.2025 вказує на його свідому поведінку, яка свідчить про втрату ним інтересу до такого жилого приміщення. Судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, суд вважає за можливе визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , тим самим задовольнивши визнаний відповідачем позов. Відповідно до Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» і п.\~50 Порядку\~декларування та\~реєстрації місця\~проживання (перебування),\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~07.02.2022\~№ 265, дане судове рішення після набрання ним законної сили є підставою для зняття відповідача із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1\~211, 20 гривень, що підтверджується квитанцією від 04.10.2024. (а.с. 30) Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, а також положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір\~підлягає поверненню\~позивачу з\~державного бюджету\~в розмірі\~50\~відсотків судового\~збору,\~сплаченого при\~поданні позову\~ 605,\~60\~гривень, а решту судового збору в сумі 605, 60 гривень суд вважає за можливе залишити за позивачем, враховуючи його клопотання. Доказів понесення інших судових витрат учасниками справи суду не надано. Враховуючи наведене,

Outcome: approved