Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - позивач, ТОВ «Споживчий центр») в особі свого представника за довіреністю Балюха Євгена Олександровича (далі - представник позивача) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 8910 (вісім тисяч дев`ятсот десять) гривень та сплачений судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.03.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладеного кредитний договір № 25.03.2024-100002493. Підписанням одноразовим ідентифікатором заяви про прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) [PERSON] здійснив дії на укладення з ТОВ «Споживчий центр» кредитного договору, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язався надати Кредит Позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов кредитного договору № № 25.03.2024-100002493 від 25.03.2024 позичальнику надається кредит у сумі 4500 гривень строком на 42 дні з кінцевою датою повернення (виплатою) кредиту- 05.05.2024.Також умовами кредитного договору передбачені: ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання чергового траншу, ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім застосування процентної ставки «Економ». Позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4500 гривень, чим виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі. Позичальник зобов`язався своєчасно повернути суму кредиту та відсотки за користування коштами у строк до 05.05.2024. [PERSON] не виконує взяті на себе за кредитним договоромзобов`язання, у зв`язку з чим у нього перед ТОВ «Споживчий центр» виникла заборгованість і станом на 05.05.2024 року становить 8910 гривень, яка складається із: 4500 гривень заборгованості за тілом кредиту, 4410 гривень заборгованості за відсотками (процентами). Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.21). Сторони в судове засідання не з`явився. Представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу без участі представника ТОВ «Споживчий центр», не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.4). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Відповідач повідомлявся\~про дату,\~час та\~місце судового\~засідання за\~адресою його\~місця реєстрації,\~проте до\~суду повернувся\~конверт з\~поштовою відміткою\~«адресат відсутній\~за вказаною\~адресою» (а. с. 31,34). Згідно з вимогами ст.\~128\~ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації про їхні адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, [PERSON] повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України). Заяв або клопотань про відкладання розгляду справи, відзиву на позов до суду не надходило. Таким чином, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву на позов до суду не надав, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін за наявними у ній матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 25.03.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] шляхом підписання останнім електронним одноразовим ідентифікатором заявки про прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) укладено кредитний договір № № 25.03.2024-100002493. Підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором 16.04.2024 відповідач підтвердив, що ознайомився та прийняв умови кредитного договору (а.с.7-10). Відповідно до умов кредитного договору відповідачу, як Позичальнику, було надано кредит в розмірі 4500 гривень з процентними ставками «Економ» у розмірі 2 % за 1 день користування кредитом та«Стандарт» у розмірі 2,5 % за 1 день користування кредитом, строком на 42 дні з кінцевою датою повернення (виплатою) кредиту - 05.05.2024. Відповідно до умов кредитного договорувідповідач зобов`язався повернути кредит до вказаної у заявці дати, сплатити відсотки за користування кредитними коштами відповідно до розміру ставок, визначених у договорі, та вразі невиконання або неналежного виконання грошових зобов`язань за договором погодився із правом кредитодавця нарахувати неустойку: 112,50 гривень - за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Надання позивачем відповідачу кредитних коштів у розмірі 4500 гривень підтверджується копією квитанції від 25.03.2024 на суму 4500 гривень, де у призначені платежу зазначено: «видача за договором № 25.03.2024-100002493» (а.с. 13). Відповідно до копії довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № № 25.03.2024-100002493 від 25.03.2024 у відповідача перед позивачем існує заборгованість в розмірі 8910 гривень, з яких: 4500 гривень заборгованість за тілом кредиту, 4410 гривень заборгованість за відсотками (процентами) (а. с. 14). Доказів, які б підтверджували повернення відповідачем у строки та на умовах, визначених в кредитному договорі, суми кредиту, а також заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання вказаного зобов`язання, матеріали справи не містять. Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Ч. 2ст. 11 ЦК Українивизначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. ч.1, 2\~ст. 207ЦК України\~правочинвважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальні умови виконання зобов`язань визначено ст. 526 ЦК України, в якій передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).Згідно з ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Положеннями ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ч. ч. 1-2 ст. 612 ЦК України). За змістом ст. ст.\~626,628 ЦК України\~договоромє домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом\~ст.\~634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмові формі (ст. 1055 ЦК України). Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Крім того, ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (Постанова Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №404/502/18). Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (абзац 2 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Як встановлено, за порушення умов кредитного договору № 25.03.2024-100002493, укладеного між позивачем та відповідачем 25.03.2024 в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису, що визначено ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» та відповідає приписам ч.1 ст.205 ЦК України, у позичальника виникла заборгованість, яка підтверджується наявними у справі доказами. Доказів виконання зобов`язань відповідачем за вказаним договором до суду не надано. З огляду на вищевикладене, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, та з відповідача підлягає стягненню заборгованістьу розмірі 8910 гривень, з яких: 4500 гривень заборгованість за тілом кредиту, 4410 гривень заборгованість за відсотками. Відповідно до вимог п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Враховуючи приписи ч.1ст.141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім згідно платіжної інструкції судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved