Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

В липні 2024 року представник Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування 232339,49 гривень. В обґрунтування позову позивач вказує, що 9.01.2024 о 17:50 год на а/д Київ-Ковель М07 35+300 водій [PERSON] , керуючи автомобілем «KIA Sorento», н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості та не дотримався дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «CHERY JETOUR X70», д.н. [NUMBER] . Постановою Ірпінського міського суду Київської області у справі N 367/1060/24 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль «CHERY JETOUR X70», д.н. [NUMBER] , забезпечений ТДВ «Експрес Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №207.20.000003/157 від 27.03.2023, діє з 28.03.2023 по 27.03.2024. Позивач вказує, що ним було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 232339,49 грн., що підтверджується страховим актом та платіжними дорученнями. Таким чином, ТДВ «Експрес Страхування» на виконання умов договору страхування виплатило страхове відшкодування потерпілій стороні в розмірі 232339,49 грн, у зв`язку з чим, в порядку статті 993 ЦК України, набуло права зворотної вимоги до відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача на його користь виплачене потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 232339,49 грн та сплачений судовий збір в розмірі 3028 грн. 06 листопада 2024 року вказана справа надійшла до Підволочиського районного суду Тернопільської області за підсудністю. Представник позивача в судове засідання не з`явився, завчасно подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином, а також не надав відзив і не повідомив про поважність причини неявки в судове засідання. У зв`язку з цим, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. З матеріалів справи встановлено, що 9.01.2024 о 17:50 год на а/д Київ-Ковель М07 35+300 водій [PERSON] , керуючи автомобілем «KIA Sorento», н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості та не дотримався дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «CHERY JETOUR X70», д.н. [NUMBER] . Постановою Ірпінського міського суду Київської області у справі N 367/1060/24 від 22 лютого 2024 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винність відповідача у вчиненні ДТП, що визначена постановою Ірпінського міського суду Київської області у справі N 367/1060/24, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Як встановлено під час судового розгляду, автомобіль «CHERY JETOUR X70», д.н. [NUMBER] , забезпечений ТДВ «Експрес Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №207.20.000003/157 від 27.03.2023, строк дії з 28.03.2023 по 27.03.2024. Згідно з рахунком-фактурою N 0000000951 від 22 січня 2024 року, ремонтні роботи автомобіля «CHERY JETOUR X70», д.н. [NUMBER] складають 232339,49 грн. Згідно платіжної інструкції N 4668236 від 30 січня 2024 року ТДВ «Експрес Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 232339,49 грн. Доказів того, що відповідачем на користь позивача було повністю чи частково відшкодовано страхове відшкодування, виплачене за вказаний страховий випадок, матеріали справи не містять та стороною відповідача не надано. Між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під правове регулювання Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч. 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За правилами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 27 постанови від 01 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами статті 1191 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно зі ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. За змістом ст. 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 Закону України «Про страхування», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено вимоги про стягнення в порядку регресу з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 232339,49 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved