Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

13 січня 2025 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська прийнято рішення у цивільній справі 205/6952/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, яким задоволено частково позовні вимоги та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 75 042 грн., пеню - 9 005,04 грн., 3% річних - 541,29 грн., інфляційне збільшення суми боргу - 526,04 грн., судовий - 1\~206,56 грн. 15 січня 2025 року представник позивача Бойко Н.О. сформувала у системі «Електронний суд» вищевказану заяву, в якій просила стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] судові витрати з професійної правничої допомоги у розмірі 8 000 грн. Представник заявника Бойко Н.О. сформувала в системі «Електронний суд» заяву в якій просила задовольнити заяву в повному обсязі та здійснити розгляд справи без її участі і без участі [PERSON] [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, однак заперечень проти заяви суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши подану заяву та матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи судом встановлено, що 06 листопада 2024 року представником позивача Бойко Н.О. було долучено до матеріалів справи докази витрат на правничу допомогу на суму 8\~000 грн. і повідомлено суд, що детальний розрахунок судових витрат буде надано суду після закінчення надання послуг та підписання акту між сторонами, а тому питання щодо стягнення витрат на правову допомогу судом при постановленні рішення у справі не вирішувалось. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу [PERSON] у цій справі на підставі договору про надання правничої допомоги №16/05-24 від 16 травня 2024 року надавало АО «Пантеон» в особі керуючого партнера Бойко Н.О., яка діє на підставі Статуту, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №ЗП 002824 від 20 липня 2021 року, та ордеру Серії АЕ №1279587 на надання правничої (правової) допомоги Суліма О.І. (а. с. 46-50, 56). Відповідно до змісту додаткової угоди №1 від 20 травня 2024 року до договору про надання правничої допомоги №16/05-24 від 16 травня 2024 року замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в суді першої інстанції (Ленінський районний суд м. Дніпропетровська) і апеляційної інстанції (Дніпровський апеляційний суд) у спорі про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором позики, та сторони домовились, що вартість послуг виконавця в суді першої інстанції складає 8\~000 грн. (п. 1, пп. 2.1. п. 2.1. додаткової угоди) (а. с. 51). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом із заявою про винесення додаткового рішення представником позивача було також подано до суду: детальний опис робіт, наданих адвокатом у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором про надання правничої допомоги №16/05-24 від 16 травня 2024 року, складений 15 січня 2025 року, на загальну суму 8 000 грн.; акт виконаних послуг від 13 січня 2025 року за договором про надання правничої допомоги №16/05-24 від 16 травня 2024 року, відповідно до змісту якого загальна вартість послуг адвоката становить 8 000 грн., що складається з: консультація клієнта, узгодження правової позиції (1 година вартістю 1 000 грн.); збір доказів, вивчення судової практики (2 години вартістю 2 000 грн.); підготовка та подача позовної заяви з додатками до суду, а також подання всіх інших необхідних процесуальних документів, у тому числі заяв та клопотань у справі (2 години вартістю 5 000 грн.); рахунок на оплату №04/07-24 від 04 липня 2024 року на 8\~000 грн.; прибутковий касовий ордер №9 та квитанцію №9 від 04 липня 2024 року про прийняття від [PERSON] грошової суми в розмірі 4\~000 грн.; платіжну інструкцію від 04 липня 2024 року про сплату [PERSON] 4\~000 грн. за юридичні послуги АО «Пантеон» (а. с. 91, 94-97). За таких обставин, враховуючи зміст поданих документів на підтвердження понесених позивачем судових витрат за надання правової допомоги, судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що позивачу [PERSON] було надано правову допомогу в цій справі адвокатом АО «Пантеон» Бойко Н.О. Частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18. Також слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих адвокатом доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Частиною 1 статті 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно з ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Не погодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Отже, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. Таким чином, суд вважає, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також не суперечать принципу розподілу таких витрат. Також, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача, пропорційно задоволеним позовним вимогам, та вважає за потрібне стягнути 7\~969,60 грн. (8 000 х 99.62% / 100%).

Outcome: approved