Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі №173/2192/20 від 09.02.2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми у розмірі 2 000 грн. на 1/4 частину всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що за рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн., проте наразі цих аліментів недостатньо для гармонійного розвитку дитини, тоді як відповідач є працездатним, інших дітей на утриманні не має, фізично здоровий та спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ІІ. Стислий виклад заперечень сторін. Відповідач з позовними вимогами не погодився, заперечує проти зміни способу стягнення з нього аліментів частково, та просить стягувати з нього аліменти, визначивши їх у частці від доходу в розмірі 1/12 частини заробітку (доходу), посилаючись на те, що наразі він проходить військову службу та отримує значний дохід, а відтак 1/4 визначена частина зі всіх видів його догоду не пропорційна прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку та значно її перевищує. Позивач надала відповідь на відзив та зазначила, що з 02.12.2020 року відповідач сплачує аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі - 2 000 грн., щомісячно, проте станом на 2024 рік цих коштів не вистачає, адже окрім іншого, зріс також прожитковий мінімум, а відповідач добровільно розмір аліментів на утримання дитини не збільшує. ІІІ. Історія справи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 року відкрито провадження у справі № 173/2880/24, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 11.11.2024 року. 11.11.2024 року слухання справи перенесено на 09.12.2024 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. 09.12.2024 року слухання справи перенесено на 17.01.2025 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. У судове засідання 17.01.2025 року сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач про причини неявки не повідомив. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 09.06.2012 року сторони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] . Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.03.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/2192/20 від 09.02.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: сина - [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі 2 000 грн., з наступною індексацією відповідно до закону щомісячно. Також, Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.02.2022 року у справі №173/1371/21 визначено місце проживання [PERSON] [INFO] , разом з позивачем за адресою [ADDRESS] . Позивач зазначає, що наразі суттєво змінилися обставини, мінімальний прожитковий мінімум на дитину відповідного віку значно зріс, тобто відповідачем сплачуються аліменти, що є меншим встановлених ч. 2 ст. 182 СК України. За доводами позивача аліментів, які сплачує наразі відповідач не вистачає в повній мірі, і на позивача, як матір з якою проживає дитина, покладено більший обсяг обов`язків по утриманню дитини, ніж на Відповідача, що ставить їх у нерівні умови. Відповідач з позовними вимогами не погодився, оскільки він активно бере участь у вихованні сина та несе додаткові витрати на його утримання, купує одяг, різні смаколики, надає кишенькові кошти, дарує дитині коштовні подарунки. Відповідач зазначає, що зміна способу стягнення аліментів, тягне за собою фактичне їх збільшення, а позивач належним чином не обгрунтувала та не підтвердила належними доказами факт зміни обставин, на які посилається. Відповідач зазначає, що на даний час від проходить військову службу та отримує значний дохід, а відтак 1/4 визначена частина зі всіх видів його догоду не пропорційна прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку та значно її перевищує, з урахуванням чого, просить стягнути з нього аліменти у розмірі 1/12 частини заробітку (доходу), оскільки саме такий розмір відповідатиме потребам його сина. Позивач надаючи відповідь на відзив фактично підтвердила обставини, зазначені в позовній заяві. Зазначила, що з 02.12.2020 року відповідач сплачує аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі - 2 000 грн., щомісячно, проте станом на 2024 рік цих коштів не вистачає, адже окрім іншого, зріс також прожитковий мінімум, а відповідач добровільно розмір аліментів на утримання дитини не збільшує. V. Норми права, застосовані судом при вирішенні даного спору. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх заміняють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. VІ. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні даного спору. З аналізу вищевказаних положень чинного законодавства вбачається, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Ураховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, від 22 серпня 2022 року у справі № № 712/6313/21, які враховуються судом при вирішенні даного спору згідно з приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України. У будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначила спосіб стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Позивач звернулася до суду 10.09.2024 року. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальний прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня - 3196 гривень. Та обставина, що з віком потреби дітей зростають, а це в свою чергу тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування. Внаслідок таких змін збільшуються витрати матері на утримання дитини, що, в свою чергу свідчить про погіршення її майнового стану. Також суд виходить з того, що змінюються потреби в коштах для утримання і розвитку дітей, тому виникли достатні підстави для вимоги до платника аліментів про зміну способу їх стягнення та, відповідно, збільшення їх розміру. Отже, на думку суду, з огляду на те, що з моменту ухвалення рішення суду № 173/2192/20 від 09.02.2021 року пройшов значний час, то зазначені вище обставини, самі по собі свідчать про погіршення майнового стану позивача, що в свою чергу є достатньою підставою для збільшення розміру аліментів. З огляду на те, що відповідач є здоровою працездатною людиною, проходить військову службу та стабільно отримує заробітну плату, що сам підтвердив, а також щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, суд вважає, що позивач має право на зміну способу стягнення аліментів з 2 000 грн. на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки розмір аліментів, визначений рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.02.2021 року у справі №173/2192/20, на даний час є недостатнім для утримання дитини через те, що в силу свого віку дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Разом з цим, суд, співмірно з обставинами справи враховує встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку, але меншому 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку підлягають задоволенню. VІІ. Висновки суду. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зміни способу стягнення аліментів, визначених рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.02.2021 року у справі №173/2192/20, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На переконання суду, саме такий розмір аліментів узгоджується з вимогами закону, відповідатиме інтересам дитини, покриватиме частину витрат на дитину і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушить правил щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини. VІІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач в силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Outcome: approved