Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

ПрАТ «СГ «ТАС» (далі позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь ПрАТ «СГ «ТАС» матеріальну шкоду в розмірі 143 564 грн. в порядку суброгації та судові витрати в розмірі 3028 грн. 00 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 липня 2021 року ПрАТ «СГ «ТАС» було укладено договір добровільного страхування № FO-01083640. Предметом договору страхування є страхування транспортного засобу "Рено - Мастер" номерний знак [NUMBER] . 26 листопада 2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода в місті Рівне, вул. Грушевського, 2-Б, за участю застрахованого транспортного засобу "Рено - Мастер", номерний знак [NUMBER] та "Хонда" номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] ( надалі - відповідач) та транспортного засобу "Форд" номерний знак [NUMBER] . Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2021 року у справі № 569/25425/21 відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП внаслідок порушення Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Враховуючи наявність договору страхування, водій пошкодженого транспортного засобу "Рено - Мастер" номерний знак [NUMBER] , звернувся до позивача із заявою про настання події. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу "Рено - Мастер" номерний знак [NUMBER] , було проведено його огляд, складено акт огляду транспортного засобу та Звіт № 27353 від 03.02.2022, відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу склала 467 544 грн. Вартість транспортного засобу у пошкодженому стані становить 168 980 грн. Вартість матеріального збитку власнику пошкодженого транспортного засобу дорівнює 273 393, 28 грн. Франшиза становить 25 000 грн. Сума страхового відшкодування становить 273564 грн. На стадії виплати страхового відшкодування по факту настання страхового випадку до Договору добровільного страхування транспорту FO-01083640 було укладено додаткову угоду від 09.02.2022 року, відповідно до якої страхове відшкодування страховика перед страхувальником по договору згідно випадку, що стався 26.11.2021 року в м.Рівне, вул. Грушевського, 2Б складає 273564 грн. Позивачем був складений розрахунок страхового відшкодування та страховий акт №205403/24/922 на суму 273 564 грн. 00 коп., яку виплачено у якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням. В подальшому позивачу стало відомо, що відповідальність відповідача перед третіми особами була застрахована ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп", згідно полісу № 206709724. Позивач звернувся до ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» щодо виплати страхового відшкодування, на що ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» задовольнило заяву позивача частково на суму в розмірі 130 000 грн., що покрило лише частину витрат позивача. Отже, оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 273 564 грн. 00 коп., при цьому полісом № 206709724 покрито лише частину шкоди на суму 130 000 грн. , тому залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача складає 143 564 грн. 00 коп. Представник позивача Миц І.В. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату і місце проведення судового засідання. 16 грудня 2024 року представник позивача подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити з підстав у ньому вказаних. Також просила розгляд справи провести за відсутності позивача, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань. Згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 17 грудня 2024 року та 06 січня 2025 року до суду повернулися не врученими судові повістки для відповідача з довідкою поштового відділення про причини повернення/досилання, де вказана причина повернення адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У частині восьмій статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі. Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Відповідно до частини 1, 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки судова повістка, направлена судом відповідачу за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання, повернута суду з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою, тому суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду. Враховуючи, що про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи згідно ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом, 15 липня 2021 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № FO-01083640, за яким страховик застрахував транспортний засіб "Рено - Мастер" д.н. [NUMBER] Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2021 року по справі №569/25425/218, яка внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень та набрала законної сили 28.12.2021 року, 26 листопада 2021 року о 09 год.09 хв. в м.Рівне по вул. Грушевського, 2Б, водій [PERSON] , керуючи автомобілем"Хонда" [NUMBER] не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем "Рено- Мастер" [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався попереду та здійснював поворот ліворуч, після чого останній по інерції здійснив наїзд на автомобіль "Форд" [NUMBER] , що був припаркований. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження. [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення. Частиною 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, встановлений постановою суду від 26 листопада 2021 року факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортний засіб "Рено- Мастер" [NUMBER] , яким керував [PERSON] , зазнав механічних пошкоджень та вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди водія транспортного засобу "Хонда" [NUMBER] [PERSON] є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню. З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , судом встановлено, що власником автомобіля "Рено- Мастер", номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . 26.11.2021 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою про настання події та подала заяву на виплату страхового відшкодування. 13 грудня 2021 року аварійним комісаром, в присутності власника було складено акт огляду транспортного засобу № 27353, в якому було зафіксовано пошкодження автомобіля. Як слідує з ремонтної калькуляції №27353 від 13.01.2022 року вартість ремонту автомобіля "Рено- Мастер", номерний знак [NUMBER] склала 377 100, 03 коп. В подальшому було виготовлено звіт про визначення вартості матеріального збитку від 03.02.2022 року № 27353 відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу становить 467 544 грн., вартість автомобіля у пошкодженому вигляді становить 168 980 грн. Таким чином, вартість матеріального збитку власнику пошкодженого транспортного засобу становить 273 393, 28 грн. В подальшому позивач звернувся до ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп", яке застрахувало відповідальність відповідача перед третіми особами за договором страхування цивільно-правової відповідальності згідно полісу № 206709724, із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 273 564 грн. 00 коп. ПрAT «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп" перерахувало на поточний рахунок позивача суму в розмірі 130 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № ЗР024197 від 01 квітня 2022 року. Не виплачена позивачу сума становить 143 564 грн. 00 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача посилаючись на положення ст. ст.993, 1187, 1194 ЦК України . Відповідно до вимог чинного законодавства на суд як на державний орган покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, у зв`язку із чим суд має право й зобов`язаний визначити характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, встановити склад осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом. Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування». У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала. Отже, відносини між ПрАТ «СГ «ТАС» та відповідачем у цій справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою [PERSON] страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме [PERSON], як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити [PERSON] таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу. З наведеного вбачається, що обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу і за обставин даної справи у страховика відповідача не виникло обов`язку щодо повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності. Різниця між виплаченою позивачу страховиком відповідача сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, зумовлена законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, зокрема, врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Тому саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і отриманою страховою виплатою. Схожі висновки, містить ряд постанов Верховного Суду, зокрема, постанова ВС від 15 жовтня 2020 року (справа №755/7666/19, провадження №61-10010св20), а також постанова ВС від 16 лютого 2022 року у справі №709/370/20, де було відкрито касаційне провадження з метою формування єдиної правозастосовчої практики у спірних правовідносинах. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. У статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно п. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Як встановлено судом цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп"», а цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Рено- Мастер" [NUMBER] застрахована ПрАТ «СГ «ТАС». Відповідач є винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в якій пошкоджено транспортний засіб "Рено- Мастер" [NUMBER] . Розрахунок суми страхового відшкодування проводився на підставі Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. Позивачем виплачено потерпілій страхове відшкодування у розмірі 273 564 грн. В подальшому позивач звернувся до ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп" із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 273 564 грн. Сума страхового відшкодування, яка була сплачена позивачу ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп" склала 130 000 грн. Оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування перевищує суму страхового відшкодування, яка була сплачена позивачу ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп"», так як остання була виплачена в межах ліміту, передбаченого полісом 206709724, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром виплаченого страхового відшкодування в розмірі 273 564 грн та сплаченим ПрАТ « УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп"» страховим відшкодуванням, так як в цьому випадку у ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп"» не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ПрАТ «СГ «ТАС» матеріальної шкоди в розмірі 143 564 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 3028 грн. 00 коп.

Outcome: approved