Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом про визнання за нею права власності на спадкове домоволодіння по [ADDRESS] після смерті її матері [PERSON] , яка була спадкоємцем за законом померлого чоловіка [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що дане домоволодіння побудоване її батьками [PERSON] та [PERSON] у 1955 році, належало їм на праві спільної сумісної власності, технічна документація на будинок не виготовлялася і правовстановлюючі документи не видавалися. Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав на спадкову частку домоволодіння. [INFO] [PERSON] померла. Позивач, будучи спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом, фактично прийняла спадщину, проте не може оформити право власності на зазначене домоволодіння, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нього. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник Городоцької міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS] згідно технічної документації було збудоване в 1955 році [PERSON] та [PERSON] , які перебували у шлюбі з 1954 року. Згідно виписки з погосподарських книг дане домоволодіння рахувалося за головою двору [PERSON] , з 1996 року - головою двору визначена [PERSON] . Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Тобто,\~спірне домоволодіння\~належало подружжю\~ [PERSON] на\~праві спільної\~сумісної власності. Режим спільної сумісної власності передбачає рівність часток кожного з подружжя. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла частка спірного домоволодіння. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла спадкоємець першої черги за законом - дружина померлого [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном (в розумінні ст. 549 ЦК України 1963р.), однак свої спадкові права на частку спірного домоволодіння не реалізувала з підстав відсутності правовстановлюючого документа на нього. Зазначене підтверджується довідкою виконкому Городоцької міської ради, згідно якої [PERSON] вчасно вступила в управління спадковим майном після смерті чоловіка\~ [PERSON] , до дня його смерті постійно проживали разом, спільно вели господарство. Згідно копії свідоцтва про шлюб встановлено, що 18 червня 1954 року здійснено державну реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , тобто існує розбіжність в імені чоловіка. Згідно ж копії свідоцтва про смерть та про народження [PERSON] він значиться як [PERSON] . Суд надає оцінку експертному висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз, в якому зазначено, що з практики лінгвістичних експертиз відомі непоодинокі випадки зближення в усному мовленні етимологічно споріднених імен та похідних від них форм імені та по батькові на зразок « [PERSON] » та « [PERSON] ». Таке зближення відбувається здебільшого за посередництвом розмовних і здрібнілих форм зазначених імен. Тому особові імена « [PERSON] », « [PERSON] », рос. « [PERSON] » та форми імені по батькові « [PERSON] », рос. « [PERSON] » у документах особи, наданих для експертизи, є ідентичними. Сукупність вищеописаного дає підстави дійти висновку, що [PERSON] дійсно являвся чоловіком [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті чоловіка та є батьком позивача [PERSON] . Згідно архівної довідки зі Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №2398/01-15 від 11.10.2024 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №79722446 встановлено, що спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилася. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло спірне домоволодіння. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла спадкоємець першої черги за законом донька [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном (в розумінні ст. 549 ЦК України 1963р.), однак за оформленням своїх спадкових прав після смерті спадкодавця не зверталася. Згідно архівної довідки зі Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №2396/01-15 від 11.10.2024 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №79722358 встановлено, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася. Згідно свідоцтва про шлюб прізвище позивача « [PERSON] » змінено на прізвище « [PERSON] ». В силу ч.2 ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є: онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Таким чином, єдиною спадкоємицею, яка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] стала донька [PERSON] . У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа, який встановлює право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок [ADDRESS] . Перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове домоволодіння для позивачки є відсутність правовстановлюючого документа та відсутність реєстрації права власності на нього. За життя [PERSON] та [PERSON] правовстановлюючі документи не отримували, державну реєстрацію спірного домоволодіння не проводили. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із\~ Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Так, відповідно до норм вказаного\~Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Закон України\~«Про регулювання містобудівної діяльності»\~набрав чинності 12 березня 2011 року. У пункті 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Тому, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування такого об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Отже, до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 липня 2019 року у справі №206/6298/16-ц (провадження № 61-31398св18), від 26 лютого 2020 року у справі №607/16873/18 (провадження № 61-12451св19). У матеріалах справи наявна копія технічного паспорту, складеного КП ГМР «Городоцьке БТІ», в якому зазначено, що житловий будинок по [ADDRESS] збудований у 1955 році. Тобто, спірний житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами побудовано до 05 серпня 1992 року, а отже, померлі [PERSON] та [PERSON] набули за життя право власності на вказане домоволодіння, яке перейшло в порядку спадкування до їх доньки [PERSON] . Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно звіту технічного стану спірного житлового будинку, будинок знаходиться в задовільному стані та придатний для проживання. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved