Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області 28 листопада 2024 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання ним (батьком) дитини без участі матері. Позовна заява [PERSON] обґрунтована тими обставинами, що 24 лютого 2022 року між позивачем та відповідачкою виконавчим комітетом Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, зареєстровано шлюб. Після укладення шлюбу подружжя проживало з батьками позивача за адресою: [ADDRESS] . Під час перебування у шлюбі, [INFO] , у сторін народився син [PERSON] . Дитина народилася із вродженими вадами, відповідно до медичного висновку від 20.02.2024 року № 19 був встановлений діагноз: хромосомна незбалансована патологія, оформлена довідка дитини-інваліда до 18 років. Після народження сина відносини між подружжям погіршилися, вони перестали розуміти один одного, постійно виникали сварки. Останні пів року відповідачка покинула чоловіка та дитину та переїхала проживати до своєї сестри у село Блажів. Відповідачка стала уникати розмов з позивачем, не опікується життям та здоров`ям дитини. Зі слів сестри відповідачки стало відомо, що вона виїхала до Республіки Польща, де збирається залишатися на постійне місце проживання і створювати нову сім`ю. Весь цей час дитина повністю перебуває на утриманні батька, який самостійно його виховує. Державна допомога дитині з інвалідністю була призначена на ім`я позивача, оскільки відповідачка тим не опікувалася. Збереження сім`ї вважає неможливим враховуючи таке відношення відповідачки до нього та до сина. Позивач має належний рівень доходу, оскільки є військовослужбовцем. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить задовольнити позовні вимоги (а.с.1-5). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 940796 від 03 грудня 2024 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.34). Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2024 року відкрито провадження у справі; залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Службу у справах дітей Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області та військову частину [NUMBER] ; вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засіданні (а.с.35-36). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2024 року закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 20 січня 2025 року (а.с. 46). Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, на обґрунтування своєї позиції навів доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. 17 грудня 2024 року до суду надійшла заява, в якій вона визнала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Пояснила, що дійсно після народження сина [PERSON] з вадами здоров`я, їх життя змінилося. Вона не відчуває до свого чоловіка жодних почуттів. Син проживав і зараз проживає в будинку батьків позивача. Позивач повністю його утримує. Вона не проживає з позивачем і дитиною понад півроку. Виїхала до Республіки Польща 24 листопада 2024 року. Вважає, що дитині буде краще проживати з батьком, який його самостійно виховує. До заяви додано копію закордонного паспорту відповідачки з відміткою про перетин кордону (а.с.39-40). Представник третьої особи - Служби у справах дітей Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, сільській голова Ковалик Л. подала до суду клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника, не заперечуючи проти задоволення позову (а.с.43). Представник третьої особи - військової частини [NUMBER] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, командир частини [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, просив ухвалити рішення відповідно до вимог закону (а.с.42). За зазначених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що неявка зазначених осіб не перешкоджає розгляду справи по суті. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] (мати позивача) та [PERSON] (рідна сестра відповідачки) суду показали наступне. Свідок [PERSON] суду показала, що після одруження син з невісткою (відповідачкою) проживали з ними за адресою: [ADDRESS] . Відносини між подружжям були гарними. Після народження дитини, все змінилося. [PERSON] не могла зміритися з думкою, що у них народилася дитина з вадами здоров`я, що вона потребує більшого догляду, різноманітних процедур. Вона впала в депресію, відмовлялася доглядати за дитиною, почала уходити з дому, а потім взагалі переїхала до сестри. Малюком опікувалася свідок та позивач, коли не перебував на службі. Позивач возить сина на реабілітаційні процедури, утримує матеріально, займається його вихованням. Понад шести місяців відповідачка навіть не відвідувала дитину. Свідок [PERSON] суду показала, що її рідна сестра [PERSON] дуже змінилася після народження дитини, через деякий час взагалі покинула чоловіка та дитину та переїхала жити до неї, де зареєстрована. Жодні розмови з сестрою, щоб вона змінила своє ставлення до дитини та чоловіка, не допомагали, вона не хотіла усвідомлювати, що дитиною з інвалідністю треба більше опікуватися. В листопаді 2024 року [PERSON] виїхала за кордон, де зараз перебуває свідку не повідомляє. Дитина [PERSON] перебуває на утриманні батька (позивача), який його самостійно виховує. Вислухавши пояснення позивача, свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, відповідно до ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 лютого 2022 року виконавчим комітетом Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, актовий запис № 03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). У сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ; батьками в свідоцтві зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно медичного висновку від 20.02.2024 року № 19 [PERSON] встановлений діагноз: хромосомна незбалансована патологія. Наявне захворювання (патологічний стан) відповідає розділу ХХІ пункту 3 підпункту 3.33 переліку показань, що дають право на одержання соціальної допомоги на дітей-інвалидів до 18 років. Висновок дійсний до 09.09.2041 року (а.с.13-14). Довідкою від 13.11.2024 року №1845, виданою УСЗН Самбірського РДА підтверджується, що позивач з 01.05.2024 року до 31.10.2024 року отримував Державну соціальну допомогу, що призначається особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, в розмірі 2361,00 грн. щомісячно; має відповідне посвідчення серії [NUMBER] (а.с.15,16). Позивач разом з дитиною зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою 13.11.2024 року старостою Ралівської сільської ради (а.с.12); що належить на праві власності матері позивача [PERSON] (а.с. 10, 22-25). Із довідки № 2752 від 15.11.2024 року вбачається, що капітан [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] (а.с. 19). Його дохід за період з 01.05.2024 року по 31.10.2024 року становить 176639,10 грн. (а.с.20). Із висновку органу опіки та піклування Ралівської сільської ради від 27.11.2024 року №2070/06-03 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , вбачається, що дитина проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики, виданої старостою Блажівського старостинського округу від 14.11.2024 року № 446-5 [PERSON] проживає в с. Монастирець, одружена, від шлюбу має дитину з інвалідністю, часто перебуває в с. Блажів без дитини. Згідно характеристики, виданої старостою Монастирецького старостинського округу Ралівської ради від 13.11.2024 року [PERSON] погано виконує свої батьківські обов`язки, залишає вдома малолітню дитину без догляду на декілька днів, не надає йому належного догляду та виховання. Виходячі з інтересів дитини, орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с.26). Вирішуючи заявлені позивачем вимоги по суті, суд виходить з такого. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Добровільність шлюбу - принцип сімейного права, що охоплює наявність вільної та цілковитої згоди не лише при реєстрації шлюбу, а й під час перебування у шлюбі і подальшого його розірвання. Тобто ніхто не може бути примушений до перебування у шлюбних відносинах. За положеннями частини третьої статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За положеннями статті 112 СК України, при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Одночасно, згідно із статтею 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини з причин відсутності між ними почуття любові, поваги та взаєморозуміння, не підтримують шлюбні відносини, однією сім`єю не проживають, спільного господарства не ведуть, суд вважає збереження сім`ї сторін неможливим, тому позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини 1989, яка ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції про права дитини). Відповідно до частини першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не можна бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно зі статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частин 1 та 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У контексті частини першої статті 161 СК України убачається, що під час вирішення спору про місце проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особистісна прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші особливості, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі - Закон № 2402-III) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст.11 Закону № 2402-III). Згідно із ст. 12 Закону № 2402-III на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), §90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, §102). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 в справі № 377/128/18 зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 у справі № 402/428/16ц зроблений правовий висновок про те, що положення Конвенція про права дитини, які встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Вирішуючи спір про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема беручи до уваги матеріальний, житловий стан сторін, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, а також враховуючи те, що позивач є рідним батьком дитини, такий є фізично здоровим, працездатним, має стабільний регулярний дохід, мешкає в належних для проживання та виховання дитини умовах, наполягає на реалізації свого права доглядати, утримувати та піклуватись сином, має можливість та бажання займатись її вихованням, матеріалами справи підтверджено факт проживання дитини разом з батьком, а також підтверджено факт самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері, суд, з урахуванням думки представника органу опіки та піклування, а також з урахуванням позиції відповідачки, яка визнала позовні вимоги та не заперечувала зазначених позивачем обставин, переслідуючи принцип найкращого забезпечення інтересів дитини, приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком. Обставин, які б перешкоджали визначенню місця проживання дитини за вказаною адресою та передачі її на виховання та утримання батьку не встановлено. Визначення на теперішній час місця проживання малолітнього сина з батьком максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку. Таким чином, визначаючи місце проживання малолітньої дитини з батьком, суд не позбавляє матір її права та можливості особистого спілкування з дитиною. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , у зв`язку із фактом самостійного виховання та утримання ним (батьком) дитини без участі матері. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 2422 грн. 40 коп. (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач при зверненні до суду та під час судового розгляду не просив відшкодувати йому понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність, понесені позивачем судові витрати при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved