Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Білецька І.М. 28 листопада 2024 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить розірвати укладений між сторонами шлюб. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 15 травня 2015 року сторони перебувають у шлюбі. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який наразі проживає з позивачем. Спільне життя у сторін не склалось у зв`язку із втратою взаєморозуміння та довіри один до одного, шлюб існує лише формально та суперечить інтересам позивача. Ухвалою судді Іваничівського районного суду Волинської області (Бахаєва І.М.) від 29.11.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2024, здійсненого на підставі розпорядження в.о. керівника апарату Іваничівського районного суду Волинської області №62 від 30.12.2024, справа №156/1491/24 (номер провадження 2/156/424/24) передана на розгляд судді Комзюк Н.Н. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 31.12.2024 справу №156/1491/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до провадження суддею Комзюк Н.Н., вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача адвокат Білецька І.М. подала заяву про розгляд справи без її та позивача участі. Позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача адвокат Колодійчук Н.В. подала заяву, у якій зазначила, що відповідач визнає позовні вимоги у повному обсязі. Просила розглядати справу без її участі та участі відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 15 травня 2015 року Виконавчим комітетом Колонської сільської ради Іваничівського району Волинської області, актовий запис №3. Дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] ». У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалось через втрату взаєморозуміння та довіри один до одного, наразі шлюб існує лише формально. Відповідач дані обставини не заперечував, бажання зберегти шлюб не виявив, позовні вимоги визнав. Згідно зі ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Положеннями ст.51\~Конституції України та ч.1 ст.24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен\~з подружжя\~має право\~припинити шлюбні\~відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні об`єктивно встановлено, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Бажання відновити своє дошлюбне прізвище відповідач не виявила. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ст.24 СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ст.104 СК України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Суд приходить до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплатила 1211,20 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0.4032290503.1 від 01 жовтня 2024 року. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому, на підставі ч.1 ст.142 ЦПК, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605,60 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати на сплату судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, тобто 605,60 грн. Згідно з позовом витрати на професійну правничу допомогу становлять 2000 грн. При цьому, представник зазначила, що до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення, нею будуть подані докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки, до закінчення судових дебатів у справі, позивач не надала доказів на підтвердження розміру понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, питання щодо розподілу цих витрат судом не вирішується, а з огляду на вищевказану заяву позивача, підлягає розгляду у порядку, визначеному ст.270 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved