Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, [PERSON] , [INFO] визначивши такі способи участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним: -Систематичні побачення з сином 2 рази на тиждень без територіального обмеження; -Систематичні побачення з сином кожні вихідні1 вихідний день з нічним перебуванням; -Безперешкодно забирати сина на відпочинок чи проживання у батька на 1 місяць під час літніх канікул та на 7 днів під час зимових канікул; -Безперешкодно відвідувати сина у дні хвороби за місцем його перебування; -Виїзд дитини за кордон з одним з батьків лише за письмовою згодою іншого з батьків. Позивач посилається на те, що сторони перебували у шлюбу з 2001 до 2015 року. Рішенням Дзержинського районного суду від 07.12.2015 шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають двох спільних синів. Молодшому 12 років, він проживає з відповідачкою в Європі. По справі № 638/5596/20 був встановлений порядок участі батька у вихованні сина. Процес завершився мировою угодою, яку наразі відповідачка не виконує. Оскільки відповідачка з сином знаходяться в Європі, а позивач не може виїхати за кордон. Позивач бажає приймати участь у вихованні сина, тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 травня 2024 року провадження відкрито, призначено підготовче засідання. Ухвалою від 03 червня 2024 року витребувано з Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області висновок про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини [PERSON] [INFO] батька [PERSON] [INFO] . Ухвалою від 03 грудня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав з підстав наведених в позові, просив задовольнити. Зазначив, що він розуміє, що є відповідне судове рішення щодо встановленого графіку, проте воно не виконується, і рішення за вказаною справою дасть йому на майбутнє можливість побачень з дитиною. На запитання головуючої у справі відповів, що він не вважає Харківський регіон небезпечним, тому дитина може бути переміщена з іншої країни, де зараз перебуває до Харківського регіону, оскільки місто Харків працює, багато людей у місті. Представник органу опіки та піклування Малько О. П. надав до суду пояснення в яких вказав, що дитина мешкає разом з матір`ю за кордоном, тому орган опіки та піклування не має можливості надати до суду обґрунтований письмовий висновок щодо розв`язання спору між батьками. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, шляхом направлення повісток на номер телефону, зазначений в позові. За таких обставин, суд вважає про належне повідомлення відповідача у справі. Відповідачка не використала наданого їй законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відзив на позов не подала. Беручи до уваги ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень\~ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи одночасне існування умов, передбачених ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд вирішив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог з таких підстав. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2\~передбачено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України). За ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статтею\~15\~та\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2\~ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановленні такі фактичні обставини. Сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 21.09.2001 у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №1665. Від шлюбу у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25 квітня 2012 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року зазначений шлюб розірвано. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.11.2020 затверджена мирова угода якою визначений графік побачень [PERSON] з [PERSON] 13.12.2023 видано виконавчий лист на виконання ухвали суду від 09.11.2020. 03.01.2024 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Карпенко В. О. складено Повідомлення пор повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання № 459-68 у зв`язку з тим, що пропущено строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання. Відповідно до положень статті 171 Сімейного кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.\~Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Малолітній [PERSON] не був опитаний у судовому засіданні, оскільки він перебуває за кордоном з матір`ю відповідачкою по справі. За змістом статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.\~Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.\~Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 ч. 1, 2 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 153 СК України гарантує матері, батькові та дитині право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 ч. 2, 3 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів забезпечення якнайкращих інтересів дітей, рівності прав батьків щодо участі у вихованні дітей. Згідно із ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки по відношенню до батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою, а в силу ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частина друга ст. 157 СК України додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, а праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні цього права. Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Згідно з частиною 8 статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. На теперішній час в Україні введений правовий режим воєнного стану, існує постійна небезпека обстрілів, тому для дитини набагато безпечніше знаходитись з матір`ю за кордоном, ніж з батьком в Україні. Батьком не ставилось перед судом питання щодо можливості дистанційно приймати участь у вихованні дитини. У даному випадку найважливіше значення має знаходження дитини у безпечних, стабільних умовах, без постійних повітряних тривог, відключень електропостачання, а таку можливість наразі може забезпечити лише мати, яка проживає за межами України. Оскільки позивач просить, серед іншого, систематичні побачення з сином без територіального обмеження, забирати сина на відпочинок чи проживання у батька, що може бути небезпечним для дитини, а також зазначає про майбутність цього рішення, суд відмовляє в задоволенні позову. Як визначено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, судові витрати на сплату судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed