Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

23 грудня 2024 року до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява в якій [PERSON] просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] . Позовна заява мотивована тим, що 1998 року він з відповідачкою уклали шлюб. За час спільного проживання у сторін народилися два сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спору про місце проживання дітей у них немає. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. У зв`язку з цим з відповідачем позивач не підтримує подружніх стосунків, їхній шлюб носить формальний характер. За таких обставин збереження сім`ї неможливе, примирення між сторонами не буде. З огляду на викладене, [PERSON] просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] . Ухвалою суду від 25 грудня 2024 року позов залишено без руху та надано позивау сім днів з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків. 16 січня 2025 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про усунення недоліків позовної заяви та надано виправлений текст позовної заяви. Ухвалою суду від 16 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю. Зазначив, що наполягає на розірванні шлюбу та просить не стягувати з відповідачки понесених ним судових витрат. Відповідач, в судове засідання не з`явилась, проте від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Висловилась, що позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу та зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] З урахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Судом встановлено, що 14 листопада 1998 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Летківської сільської ради Тростянецького району Вінниицької області, про що складено відповідний актовий запис №16, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 8). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , а [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 4, 5). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із положеннями статтей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 1 статті 105 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Відповідно до статтей 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідач позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що шлюб необхідно розірвати не вживаючи заходів для примирення. Суд переконаний, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, за таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на небажання відповідача змінювати прізвище на дошлюбне, суд вважає за можливе залишити їй прізвище набуте у шлюбі. Згідно із ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Щодо судових витрат суд зазначає таке. Відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Враховуючи, що позивач просить не стягувати з відповідача понесені ним судові витрати, суд вважає, що підстави для такого стягнення відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved