Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

10\~жовтня 2024\~рокуфізична особа-підприємець [PERSON] за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу. В обґрунтування позову зазначено, що 28.12.2020 року Новогродівським міським судом Донецької області ухвалено рішення щодо стягнення з [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] грошових коштів у розмірі 11295,01 грн., а також судового збору в сумі 704,80 грн. 13.04.2021 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65119243 щодо примусового виконання даного рішення суду. Однак, рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 28.12.2020 року не виконане. Разом з тим, позивач має право на отримання від відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду по справі №239/568/18 29.12.2020 року та по день подання позовної заяви про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу 09.10.2024 року. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 6044,46 грн. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 29.12.2020 року по 09.10.2024 року складає 1282,06 грн. Отже, за захистом свої прав і законних інтересів, позивач змушений звертатись до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] грошові кошти в сумі 7326,52 гривень, з яких 1282,06 грн. - 3% річних; 6044,46 грн. - інфляційні втрати, а також витрати з оплати судового збору в розмірі 968,96 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до справи не подавались. Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористався. Позивач в судове засідання не з`явивсь, натомість подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі, підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд доходить наступного висновку. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 202 ЦК\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини 1, 2\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору позики, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі\~статтею 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 28 грудня 2020 року по справу № 239/568/18 задоволено позовні вимоги ФОП [PERSON] та стягнуто з [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , в порядку суброгації матеріальну шкоду за виплачене страхове відшкодування в розмірі 11295,01 гривень, а також судовий збір в сумі 704,80 гривень. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обов`язковість судового рішення є одним з основних принципів цивільного судочинства. Дана норма закріплена п.7 ч.3 ст. 2 ЦПК України. Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. На виконання даного рішення, Новогродівським міським судом Донецької області 04.03.2021 року видано виконавчий лист № 239/568/18. Постановою заступника начальника відділу Новогродівського міського відділу державної виконавчому служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Манойло О.В. від 13.04.2021 року відкрито виконавче провадження № 65119243 з примусового виконання виконавчого листа № 239/568/18 виданого 04.03.2021 року Новогродівським міським судом Донецької області. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Так, судом встановлено, що грошове зобов`язання [PERSON] перед ФОП [PERSON] щодо повернення в порядку суброгації матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування, до теперішнього часу фактично не виконано, а тому позивач, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, має право вимагати сплати індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, за весь період прострочення в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, які не оспорювались відповідачем в ході розгляду справи, 3 % річних за період нарахування з 29.12.2020 року по 09.10.2024 року складає 1282,06 гривень, розмір інфляційних витрат за період з 29.12.2020 року по 09.10.2024 року складає 6044,46 гривень. Враховуючи викладене, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання щодо повернення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування, яке останнім не було виконано, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми, в межах позовних вимог, які входять до складу грошового зобов`язання, є обґрунтованими та доведеними в ході розгляду справи. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу, підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. За звернення до суду з позовною заявою в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» у відповідності до вимог ЗУ «Про судовий збір», позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 968,96 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № XTK1-0KPH-59TT-1KMH від 10.10.2024 року. Статтею 137\~ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із поданими позивачем ФОП [PERSON] документами, між ним та адвокатом Самойленком Петром Миколайовичем було укладено Договір про надання правової допомоги № 01.11.22 від 01.11.2022 року.17 червня 2024 року між адвокатом [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено Додаткову угоду № 47 до Договору про надання правової допомоги № 01/11/22, якою визначено обсяг послуг, що надаються клієнту адвокатом, а також їх вартість. Обсяг та вартість виконаних робіт за Договором про надання\~правової допомоги\~№ 01.11.22\~від 01.11.2022\~року,\~що отримані\~позивачем, визначені в акті здачі-приймання робіт (надання послуг) від 17.06.2024 року, згідно з яким сторони підтвердили, що роботи за Договором виконані в повному обсязі, а вартість послуг адвоката складає 4000,00 гривень, які у відповідності до платіжної інструкції P24AP24A2871994165D7740 від 17.06.2024 року, були сплачені позивачем на користь адвоката. Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України). Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 968,96 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 гривень.

Outcome: approved