Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі\~представника позивача\~адвоката Козловської\~Ю.\~П.звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів\~на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що він деякий час перебував у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] без офіційної реєстрації шлюбу з жовтня 2018. За час сумісного проживання у них з відповідачкою народився син малолітній [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає із позивачем та знаходиться всеціло на його утриманні. Зазначає, що з моменту припинення шлюбних відносин, відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, та не бере участі у витратах, пов`язаних з його вихованням, дитина перебуває повністю на його утриманні, що ставить його у складне матеріальне становище. З цих підстав просить стягувати з відповідачки аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ним повноліття. 24.01.2025 від представника позивача адвоката Козловської Ю.П. до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. В заяві йдеться про необхідність встановлення факту самостійного виховання та уримання позивачем малолітнього сина сторін. Також до заяви представник позивача надала ряд доказів на обґрунтування зазначеної вимоги. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, попередньо подали до суду заяву із клопотанням про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] \~в судове засідання не з`явився, належним чином була повідомлена про час і місце слухання справи. Надал суду заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі. Також вказала, що позовні вимоги та заяву про їх збільшення визнає. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без офіційної реєстрації шлюбу з жовтня 2018. За час сумісного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] .\~Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.05.2019 матір`ю дитини є відповідачка [PERSON] (а.с.11), а батьком є позивач [PERSON] . На даний час сторони не підтримують будь-яких відносин та проживають окремо. Судом встановлено, що\~малолітній [PERSON] на сьогоднішній день проживає разом із батьком [PERSON] у приватному будинку, за адресою: [ADDRESS] , згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї виданого виконавчим комітетом Валявського старостинського округу Кіцманської міської ради Чернівецького району, Чернівецької області від 18.11.2024 №6-232 (а.с.11).\~ З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] проживає окремо, коштів на утримання малолітнього сина [PERSON] добровільно не надає, основні витрати по його утриманню на даний час несе батько [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Статтею 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на наведене, при призначенні аліментів, суд враховує, матеріальне становище та стан здоров`я дитини, матеріальне становище та стан здоров`я відповідача, який є\~фізично здоровою, працездатною особою, яка спроможна заробляти та сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Частиною 1\~ст. 191 СК України\~встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, враховуючи вимоги\~статті 182 СК України\~та інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що на користь позивача з відповідачки необхідно стягувати аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ним повноліття. Судом також встановлено, що відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 18.11.2025 №6-232 позивач [PERSON] проживає на [ADDRESS] разом із прийомною дочкою [PERSON] , [INFO] , сином [PERSON] , [INFO] та тещою [PERSON] , [INFO] . Той факт, що син проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні також підтверджуються договором між батьками про визначення місця проживання дитини та участю батьків у їх вихованні дитини від 08.11.2024. Зокрема з п. 3 Договору, батьки досягли згоди щодо того, що їх спільний син буде проживати разом із батьком. 14.11.2024 відповідачка [PERSON] підписала заяву, в якій вказала що її малолітній сина [PERSON] , [INFO] перебуває на повному матеріальному та фінансовому утриманні позивача батька [PERSON] , [INFO] , що є нотаріально засвідчений. Довідкою виданою Валявським ЗДО від 11.11.2024 №10 підтверджується той факт, що [PERSON] , [INFO] відвідує дану дошкільну установу з вересня 2021 та по теперішній час, приводить та забирає сина його батько [PERSON] , в свою чергу мати дитини вкрай рідко навідується. Поясненнями наданими [PERSON] та [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] займається самостійно вихованням дітей, водить та забирає з навчальних установ та забезпечує всім необхідним, матір [PERSON] разом з ними не проживає вже тривалий час. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини самостійного виховання та утримання батьком малолітньої дитини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. У суду не має підстав сумніватись в достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд вважає, що позивачем доведений факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] . За вказаних обставин та з урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне також встановити такий факт в судовому порядку, оскільки це відповідатиме законним правам та інтересам позивача, а також малолітньої дитини. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України у випадку відсутності згоди щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ч. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до п. 3 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Частиною 6\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на наведене, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідачки на користь держави судовий збір, передбачені для сплати судового збору станом на день подання позову, а саме 11.01.2025, що становить 1211,2 грн. На підставі викладеного, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, 180, 181, 182, 184, 191,

Outcome: approved