Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

27.07.2020 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом про захист прав споживача до АТ «Альфа-Банк». 04.02.2022 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про роз`єднання в окремі провадження позовних вимог [PERSON] , заявлених [PERSON] у заяві про збільшення позовних вимог: позовні вимоги, [PERSON] (як правонаступника [PERSON] ) до АТ «Альфа-Банк» про захист прав споживача за договором депозитного вкладу № TDRC000342889 від 23.10.2019 року; позовні вимоги [PERSON] до АТ «Альфа-Банк» про захист прав споживача за договорами №650171323 від 13.12.2016 року і № 618612981 від 17.03.2020 року. Передати для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду роз`єднані позовні вимоги, а саме [PERSON] до АТ «Альфа-Банк» про захист прав споживача за договорами № 650171323 від 13.12.2016 року і № 618612981 від 17.03.2020 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що відповідно до договорів № 650171323 від 13.12.2016 р. та № 618612981 від 17.03.2020 р. укладених між [PERSON] та АТ « Альфа - Банк», йому були відкриті поточні рахунки [NUMBER] в гривні та [NUMBER] в доларах США з видачею до них платіжних карт. 16.01.2020 року він звернувся до Банку з письмовою заявою про видачу з поточного (карткового) рахунку [NUMBER] коштів у сумі 800 000,00 грн. Однак, банк в день його звернення видав лише 530 000,00 грн, Крім того, позивач зазначав, що 13.05.2020 року він звернувся до банку з письмовою заявою про видачу коштів з валютного рахунку [NUMBER] в доларах США у розмірі 24 800 доларів США, однак банк видав кошти лише 19.05.2020 року. Також позивач зазначав, що 10.07.2020 року він звернувся до банку з письмовою заявою про видачу з поточного рахунку коштів у сумі 320 000 грн. І тільки 27.07.2020 року зміг скористатися власними коштами та перерахував їх загальною сумою 856 0000 грн. на поточний рахунок з подальшим цільовим використанням. Позивач вважає, що зазначені вище дії відповідача свідчать про порушення останнім ст. ст. 1066-1074 ЦК України. Крім того, позивач звертав увагу, що відмовою в своєчасній виплаті коштів з депозитних та поточних рахунків, а також порушенням умов банківського обслуговування визначених нормативними документами, проведенням нечесної підприємницької практики, а також включенням в умови «Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» положень що не відповідають нормам чинного законодавства та ставлять позивачів у невигідне становище - вказаними діями та намірами, відповідачем ( АТ «Альфа-Банк», Банк) йому була завдана моральна шкода, тобто втрати немайнового характеру, яких він зазнав внаслідок моральних та фізичних страждань, а також інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії відповідача та через його бездіяльність щодо найскорішого їх усунення. У зв`язку з тим, що банком своєчасно не повернуто йому кошти, цим принижено його ж честь, гідність і ділову репутацію, оскільки не визнано обов`язковість дотримуватися норм цивільного законодавства України. Бездіяльність відповідача, та невиконання ним прийнятих зобов`язань за укладеними договорами банківських вкладів та поточних рахунків призвели до погіршення самопочуття, зниження працездатності, втрати сну та погіршення загального стану здоров`я. З огляду на зазначене вище позивач просив: визнати нікчемними положення п . 4.2.7 Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», а також п.п. 3.16 та 3.17 Додатку № 6 до вказаного Договору, в частинах, що: - зовов`язує клієнта, при необхідності зняття зі свого рахунку в касі Банку, суми коштів у розмірі, що перевищує 2 000,00 (дві тисячі) гривень чи еквіваленту вказаної суми в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на день звернення до Банку, письмово попередити про це Банк не пізніше ніж за 5 (п`ять) робочих днів до дати здійснення відповідної операції ; - дозволяє Банку повернення Вкладнику суми вкладу (його частини), шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок Вкладника, протягом Операційного часу Банку, а договір вважається виконаним без фактичної видачі коштів вкладнику; стягнути з АТ« АЛЬФА - БАНК» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі: - 4484,38 дол. США та З8 центів суму завданих збитків за порушення норм чинного законодавства при банківському обслуговуванні поточного рахунку в доларах США; - 363105,51 грн. - завданих збитків за порушення норм чинного законодавства при банківському обслуговуванні поточного рахунку в гривні; - 508295,00 грн. - упущеної вигоди - збитків у результаті порушення його цивільного права згідно до ст. 22 ЦК України; - 5000,00 грн. - грошової компенсації завданої моральної шкоди від порушення умов повернення коштів з поточного рахунку; - 19000 судових витрат, які очікує понести [PERSON] в зв`язку із судовим розглядом справи. 17.05.2023 року до суду надійшов відзив відповідача АТ «Сенс-Банк», відповідно до змісту якого останні заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06.06.2023 року прийнято до провадження заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог. 13.06.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив. 16.06.2023 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17.10.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги викладені у позовній заяві, з підстав викладених у ній, просив задовольнити. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Судом встановлено, що відповідно до договору № 650171323 від 13.12.2016 року та договору № 618612981 від 17.03.2020 року укладених між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк», [PERSON] були відкриті поточні рахунки [NUMBER] в гривні та [NUMBER] в доларах США. 16.01.2020 року позивач звернувся до АТ «Альфа-Банк» із заявою про видачу готівки зі свого поточного рахунку у розмірі 800 000 грн., яка була прийнята останнім та зареєстрована за вхідним номером №11069 від 16.01.2020 року. (а.с. 65 тому №1). Цього ж дня, за даними заяви на видачу готівки № 994424 [PERSON] у касі банку АТ «Альфа-Банк» було отримано грошові кошти у сумі 530 000 грн. ( а.с. 66 том1). 13.05.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу коштів у сумі 24 800 дол. США з його карткового рахунку, яка була зареєстрована АТ «Альфа-Банк» за вхідним номером №86459 ( а.с.15, том 1). 10.07.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу коштів з його карткового рахунку у сумі 320 000 грн. ( а.с. 18 том1). Заперечуючи проти позову, АТ «Альфа-Банк» зазначає, що заяви [PERSON] про видачу грошових коштів не відповідали вимогам видаткових касових документів та не містять всіх реквізитів, які встановлені «Інструкцією про ведення касових операції банками в Україні», а тому у банку не було правових підстав для їх виконання. Звертав увагу суду, що в матеріалах справи наявний лише один видатковий касовий документ - заява на видачу готівки № 994424 від 16.01.2020 року на суму 530 000, яка відповідає вимогам інструкції та на підставі якої позивач отримав грошові кошти у сумі 530 000 у касі банку. Правилами частини 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з Інструкцією "Про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні", затвердженою постановою Правління НБУ від 25.09.2018 № 1034, в ст. VI п. 102 встановлено, що до касових документів, які оформляються банками (філіями, відділеннями) згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належить також і заява на видачу готівки (додаток 12). Згідно з п.104 зазначеної інструкції встановлено, що касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) найменування банку, який здійснює касову операцію; 2) дату здійснення операції; 3) зазначення платника та отримувача; 4) суму касової операції; 5) масу банківського металу (за операціями з банківськими металами); 6) призначення платежу; 7) власноручні підписи або ЕП платника/отримувача; 8) власноручний підпис або кваліфікований ЕП працівника банку (філії, відділення), уповноваженого здійснювати касову операцію; 9) номер рахунку отримувача (у разі зарахування суми переказу на рахунок); 10) найменування банку отримувача (у разі зарахування суми переказу на рахунок). Касові документи можуть додатково містити електронну печатку. Пунктом 105 Інструкції встановлено, що грошовий чек, заява на видачу готівки, заява про приймання/видачу банківських металів, відповідно до яких банк (філія, відділення) видає клієнтам готівку/банківські метали, незалежно від суми мають містити: 1) найменування пред`явленого документа отримувача (паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладання правочинів); 2) серію (за наявності), номер і дату видачі пред`явленого документа отримувача; 3) найменування установи, що видала документ [для нерезидентів - номер (за наявності - серія) паспорта (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладення правочинів), дату видачі та орган, що його видав, громадянство]. Реквізити в усіх касових документах заповнюються згідно з правилами, зазначеними в додатку 19 до цієї Інструкції. За даними матеріалів справи встановлено, що заяви [PERSON] від 16.01.2020 року, 13.05.2020 року та 10.07.2020 року про видачу готівки були прийняті банком та зареєстровані як вхідна кореспонденція. (а.с.65,15,18 тому №1). Проте, зазначені вище заяви за змістом не відповідали вимогам Інструкції "Про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні" (в редакції діючій на дати звернення до банку з заявами), та правилам відповідно до п. 107 зазначеної Інструкції клієнт заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів або банк (філія, відділення) за згодою клієнта заповнює касові документи із застосуванням технічних засобів чи системи автоматизації банку (далі - САБ). Правильність заповнення банком (філією, відділенням) реквізитів касового документа із застосуванням технічних засобів або САБ клієнт засвідчує своїм власноручним підписом або ЕП. За умовами Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, клієнт при необхідності зняття зі свого рахунку в касі Банку, суми коштів у розмірі, що перевищує 2000 грн. чи еквіваленту вказаної суми в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на день звернення до Банку, зобов`язаний письмово попередити про це банк не пізніше 5 робочих днів до дати здійснення відповідної операції. Сама заява на видачу готівки роздруковується програмним комплексом в день її видачі, у якій зазначаються усі необхідні реквізити та підписується клієнтом власноручно у присутності працівника банку безпосередньо при отриманні готівки. Оскільки, [PERSON] подав до банку заяви без урахування вимог Інструкції "Про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні", затвердженою постановою Правління НБУ від 25.09.2018 (в редакції діючій на дати звернення до банку з заявами ), та Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, то у банку, без заявки на видачу готівки, не було правової підстави для видачі готівки у касі банку по вказаним заявам. За даними матеріалів справи, наявна тільки одна заява на видачу готівки №994424 від 16 січня 2020 року на суму 530 000, яка оформлена у встановленому Інструкцією № 103 порядку, відповідно до якої позивач й отримав у касі банку готівку у сумі 530 000 грн. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Позивачем не надано доказів допущення порушень його прав як споживача з боку АТ " Альфа Банк". На думку суду, [PERSON] перед видачею готівки, як клієнт банку повинен був звернутись до працівника банку для формування заявки на її отримання, яка мала б бути оформлена і заповнена за допомогою працівника банку в автоматичному режимі із зазначенням усіх необхідних реквізитів. Після оформлення заявки підписати її у присутності представника банку. Заява про видачу готівки мала бути оформлена в день її видачі, що відповідало б вимогами Інструкції №103. Отримання Банком заяв позивача від 16.01.2020 року, 13.05.2020 року та 10.07.2020 року, які не відповідають вимогам Інструкції НБУ № 103, та підписані ним не у присутності представника банку, не є юридичним обов`язком і підставою для банку для видачі готівки, оскільки суперечить Інструкції НБУ № 103. Таким чином, суд доходить обгрунтованого висновку, що з боку Банку не було допущено порушення строків видачі готівкових коштів позивачу, і відповідно відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", ч.2 ст. 22 Цивільного Кодексу України та покладення на Банк цивільно-правової відповідальності у вигляді виплати [PERSON] упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди. Встановлені вище обставини прямо вказують на добросовісність дій Банку, а також є підставою для висновку суду, що у Банку не було жодного наміру порушувати вимоги чинного законодавства чи прав позивача. Дії Банку зводилися до забезпечення дотримання АТ "Альфа Банк" визначеного законом порядку здійснення такої касової операції, як видача готівки у національній та іноземній валюті з урахуванням ризик-орієнтованого підходу. Що ж стосується вимог позивача про визнання нікчемними положення п . 4.2.7 Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», а також п.п. 3.16 та 3.17 Додатку № 6 до вказаного Договору, в частинах щодо: - зовов`язння клієнта, при необхідності зняття зі свого рахунку в касі Банку, суми коштів у розмірі, що перевищує 2 000,00 гривень чи еквіваленту вказаної суми в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на день звернення до Банку, письмово попередити про це Банк не пізніше ніж за 5 (п`ять) робочих днів до дати здійснення відповідної операції; дозволу Банку повертати вкладнику суми Вкладу (його частини), шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладника, протягом Операційного часу Банку, а договір вважається виконаним без фактичної видачі коштів вкладнику, суд зазначає наступне. Звертаючись до суду з позовом, як на підставу заявлених зазначених вище вимог позивач зазначав, що встановлені вище обмеження є маніпулятивними, що запроваджені для провокування незаконних дій сторін та приниження вкладника. Вважає такі умови договору з банком дискримінаційними для вкладника. За змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Роз`ясненнями, наданими в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», визначено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. З огляду на зазначене, вимоги позивача про визнання нікчемними окремих положень Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, не підлягають задоволенню судом. Відповідно до п. 2) ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed