Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 23973,84 грн та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн, яка заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а всього 33973,84 грн. Щодо судових витрат позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати в загальній сумі 18663,62 грн, які складаються з: витрат на проведення експертизи в сумі 5452,42 грн, витрат на правничу допомогу в сумі 12000,00 грн, витрат на сплату судового збору в сумі 1211,20 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідач, [PERSON] , 02 грудня 2023 року, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER] , в с. Львове Бериславського району Херсонської області, по вул. Панова порушив Правила дорожнього руху України, проявив неуважність, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 2121, державний номер [NUMBER] , який належить позивачу, [PERSON] . Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, що спричинило значні матеріальні збитки. Згідно з висновком експерта № СЕ-19/124-24/2362-АВ від 05 березня 2024 року, складеним старшим судовим експертом Черкаського НДЕКЦ МВС Науменком В.С., розмір матеріальних збитків, завданих позивачеві, становить 23 973,84 грн. До переліку пошкоджень входять: передні ліві двері, колісна арка, задня ліва боковина, що вимагає відновлювального ремонту. Додатково встановлено, що на момент ДТП відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом огляду на алкотестері «Драгер», який показав 1,82% проміле. Це є грубим порушенням ПДР України та свідчить про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП України. Крім того, після ДТП відповідач поводився зухвало, використовував нецензурну лайку щодо пасажирки потерпілого автомобіля, на зауваження свідків не реагував, намагався уникнути відповідальності, що кваліфіковано за ст. 173 КУпАП України. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення постановою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 25 грудня 2023 року у справі № 650/2886/23 відповідача визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130, ст. 173 КУпАП України, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Крім матеріальної шкоди, діями відповідача було заподіяно позивачу моральну шкоду, яка оцінюється у 10 000,00 грн. Позивач використовував свій автомобіль для пересування в зоні активних бойових дій, у тому числі для евакуації своєї сім`ї, захисту свого життя та майна. Втрата транспортного засобу суттєво ускладнила умови його існування, а також спричинила значні душевні страждання. Відповідач, незважаючи на завдані збитки, не вибачився перед позивачем і не вжив жодних заходів для компенсації шкоди. Відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, що позбавило позивача можливості отримати страхове відшкодування. За цим фактом [PERSON] винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП України. У зв`язку із вищенаведеним позивач змушений був самостійно вживати заходів для встановлення розміру завданих збитків та підготовки позовної заяви, що призвело до понесення додаткових витрат: витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи 5 452,42 грн, що підтверджується рахунком на оплату послуг експерта та квитанцією; витрати на правничу допомогу 12 000,00 грн, які включають: юридичні консультації; замовлення та отримання висновку експерта, що вимагало поїздки адвоката до Черкас (понад 190 км в одну сторону); складання позовної заяви, додатків до неї, підготовка та надсилання документів; судовий збір 1 211,20 грн. Загальна сума судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з підготовкою та поданням цього позову, складає 18 663,62 грн. Таким чином, позивач має законні підстави вимагати від відповідача повного відшкодування завданих йому збитків, а саме: 23 973,84 грн матеріальна шкода; 10 000,00 грн моральна шкода; 18 663,62 грн судові витрати. Загальна сума вимог позивача становить 52 637,46 грн. Відзив на позов відповідач не подав. На судове засідання позивач не з`явився; його інтереси були представлені представником адвокатом Кушнеренком І.В. На судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди, оскільки саме він винний у скоєнні ДТП, а заявлена сума є обґрунтованою. Зазначив, що ДТП сталася з вини відповідача, що підтверджується матеріалами адміністративної справи, а також постановою суду, якою останнього визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130, ст. 173 КУпАП України. Також представник позивача пояснив, що Моторне (транспортне) страхове бюро України відмовило у виплаті відшкодування, оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, що позбавило позивача можливості отримати страхове відшкодування. Відповідно до відповіді МТСБУ, така ситуація не підпадає під випадки, коли бюро здійснює виплату компенсації, оскільки відповідач вчинив правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, представник позивача наголосив, що внаслідок ДТП позивач зазнав моральної шкоди, оскільки його транспортний засіб використовувався для пересування в зоні активних бойових дій, зокрема для евакуації членів сім`ї та збереження майна. Втрата можливості користуватися автомобілем значно ускладнила його життєві обставини. Додатково відповідач, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поводився зухвало, не визнав своєї вини, не вибачився перед позивачем та не вжив жодних заходів для усунення заподіяної шкоди. З огляду на викладене, представник позивача просив суд задовольнити позов у повному обсязі, стягнувши з відповідача суму матеріальної шкоди у розмірі 23 973,84 грн, моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, а також судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з підготовкою та поданням позову. На судовому засіданні відповідач не заперечував проти своєї вини у вчиненні правопорушення та у завданні позивачу збитків, проте вказав про відсутність у нього коштів для їх відшкодування. При визначені суми, яка підлягає відшкодуванню поклався на розсуд суду. Вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, а також матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що позов підлягає\~задоволенню з таких підстав. Відповідно до постанови судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 25 грудня 2023 року № 650/2886/23 встановлено, що 02 грудня 2023 року о 16 год. 26 хв. у с. Львове Бериславського району Херсонської області [PERSON] , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER] , перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатами огляду на алкотестері «Драгер» із показником 1,82% проміле. Відповідач був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відволікся від керування, у результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 2121, державний номер [NUMBER] , що належить позивачу. Внаслідок цієї ДТП автомобіль позивача зазнав значних механічних пошкоджень. Окрім того, після ДТП [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поводився зухвало, висловлювався нецензурною лайкою на адресу громадянки [PERSON] , не реагував на зауваження, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.\~173\~КУпАП України (дрібне хуліганство). Суд визнав [PERSON] винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.\~124\~КУпАП України (порушення ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів), ч.\~1\~ст.\~130\~КУпАП України (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння) та ст.\~173\~КУпАП України (дрібне хуліганство). На підставі ст.\~36\~КУпАП України суд призначив [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також з відповідача стягнуто 536,80 грн судового збору на користь держави. В силу вимог частини шостої\~статті 82\~ЦПК України суд вважає доведеним факт вчинення відповідачем дій щодо порушення правил дорожнього руху, які призвели до пошкодження належного позивачу транспортного засобу, а отже сторони звільнені від доказування відповідних обставин. З метою встановлення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 05 березня 2024 року було складено висновок експерта № СЕ-19/124-24/2362-АВ, відповідно до якого встановлено, що автомобіль ВАЗ 2121, державний номер [NUMBER] , який належить позивачу, отримав механічні пошкодження. Відповідно до висновку експерта, внаслідок ДТП були пошкоджені: передні ліві двері, колісна арка, задня ліва боковина. Експертним дослідженням встановлено, що ринкова вартість автомобіля станом на 02 грудня 2023 року становила 201 203,68 грн. З урахуванням фізичного зносу транспортного засобу та розрахунків, наведених у висновку експерта, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, складає 23 973,84 грн. Висновок експерта містить усі необхідні розрахунки, включаючи визначення ринкової вартості автомобіля, вартість відновлювального ремонту, а також розрахунок суми матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Пошкодження, зафіксовані у висновку експерта, повністю відповідають тим, що зазначені у схемі ДТП та матеріалах адміністративної справи, що підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між вчиненими відповідачем діями та завданими позивачу збитками. Крім того, відповідачем ці обставини не заперечувалися та не надано жодних доказів, які б спростовували висновки експерта щодо характеру пошкоджень, їх причин та вартості відновлювального ремонту. Таким чином, висновок експерта підтверджує, що внаслідок ДТП, спричиненої діями відповідача, позивач зазнав прямих матеріальних збитків, розмір яких документально підтверджено експертним дослідженням. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії та № [NUMBER] власником транспортного засобу марки ВАЗ 2121, державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Наведені докази суд визнає належними, допустимими та достовірними, адже вони отримані із дотриманням встановленого законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли деліктні правовідносини з приводу відшкодування шкоди завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, які врегульовані статтями 22, 23, 1188 ЦК України. Так, відповідно до частини першої\~статті 1188\~ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої,\~пункту 2\~частини другої,\~частини третьої\~та четвертої\~статті 22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що чинним законодавством передбачена відповідальність особи, винної у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди за участю двох джерел підвищеної небезпеки, за завдану нею майнову шкоду потерпілому, а обраний позивачем спосіб захисту порушених прав відповідає змісту спірних правовідносин та не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина друга статті 13 ЦПК України). Доказування не може гуртуватись на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України). Встановлено, що відповідач винний у спричиненні ДТП, а отже він повинен відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду в межах доведеної суми. Відшкодуванню підлягає сума в розмірі 23973,84 грн, що становить суму матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Відповідно до наданих документів, позивач, [PERSON] , звертався до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) із заявою про відшкодування шкоди, завданої його транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 02.12.2023 року. У своїй заяві, поданій через адвоката Тамару Валеріївну Кушнеренко, позивач зазначав, що він зазнав матеріальних збитків внаслідок ДТП, спричиненої [PERSON] , який керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та порушив Правила дорожнього руху. Позивач посилався на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якими МТСБУ здійснює компенсаційні виплати за шкоду, завдану внаслідок ДТП у випадках, передбачених законом. У зверненні зазначалося, що відповідальність водія винуватця ДТП не була застрахована, а тому позивач мав право на отримання виплати з фонду захисту потерпілих. До заяви були додані копії судового рішення, висновок експерта щодо розміру завданих збитків, документи на транспортний засіб та квитанції про оплату правничих послуг. Однак у відповіді від МТСБУ позивачу було відмовлено у здійсненні виплати. У листі-відповіді № 107684 зазначено, що МТСБУ здійснює виплату відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон). Згідно з п.п.а) п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортним засобом, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 17 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб транспортний засіб, щодо якого укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Оскільки на дату ДТП відсутній договір обов`язкового виду страхування по відношенню до виду страхування по відношенню до транспортного засобу марки ВАЗ з номерним знаком [NUMBER] , то зазначений ТЗ не відповідає вимогам п.1.7 ст.1 Закону. У зв`язку із зазначеним вище, МТСБУ відмовило позивачу у здійсненні регламентної виплати. Вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки позивач зазнав значних моральних страждань у зв`язку з вчиненням відповідачем дорожньо-транспортної пригоди та його подальшою поведінкою. Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я чи майна, у душевних стражданнях, спричинених протиправною поведінкою щодо неї, а також у приниженні честі та гідності. В даному випадку позивач зазнав значних душевних страждань у зв`язку з пошкодженням його автомобіля, який використовувався у складних умовах воєнного стану, а також через зухвалу поведінку відповідача після ДТП. Фактичні обставини справи підтверджують, що: відповідач грубо порушив правила дорожнього руху, виїхавши на зустрічну смугу та спричинивши ДТП, що встановлено постановою суду у справі про адміністративне правопорушення; відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння, що саме по собі є обтяжуючою обставиною та демонструє зневажливе ставлення до безпеки інших учасників руху; відповідач після ДТП поводився зухвало, нецензурно висловлювався, не вжив жодних заходів для відшкодування завданої шкоди та не намагався допомогти позивачу відновити автомобіль; автомобіль позивача використовувався для життєво важливих потреб, зокрема для переміщення у зоні активних бойових дій, а його пошкодження створило значні труднощі для позивача, що посилило моральні страждання. Зазначені обставини є очевидними та об`єктивно викликають у будь-якої постраждалої особи моральні переживання, адже позивач втратив можливість використовувати автомобіль у складних умовах, змушений був витрачати додаткові зусилля та кошти на його відновлення, а також відчував відчуття безпорадності через те, що відповідач жодним чином не сприяв усуненню завданої шкоди. Відповідно до частини першої статі 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вина відповідача у спричиненні ДТП встановлена постановою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 25 грудня 2023 року, якою відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130, ст. 173 КУпАП. Також відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, а її розмір визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, інших обставин, які мають істотне значення. Суд враховує, що: позивач змушений був змінити свій спосіб життя, оскільки автомобіль був необхідний для виконання життєво важливих завдань; позивач пережив значний стрес та негативні емоції через ДТП, зухвалу поведінку відповідача, відсутність будь-яких спроб компенсувати збитки; відповідач не вибачився перед позивачем та не виявив наміру компенсувати завдану шкоду добровільно, що лише посилило негативні переживання позивача. Відповідач не надав жодних заперечень щодо моральної шкоди, не довів її відсутності чи неспівмірності заявленої суми. Також відповідач не намагався відшкодувати шкоду добровільно, що свідчить про його байдужість до наслідків своїх дій. Розмір моральної шкоди у 10000 грн є співмірним із завданими душевними стражданнями та обставинами справи. Враховуючи, що позивач пережив сильний стрес, зазнав значних незручностей та вимушено витрачав час і кошти на відновлення автомобіля, що був йому необхідний у складних умовах воєнного стану, вимога є обґрунтованою. Відповідач жодним чином не сприяв вирішенню ситуації, а навпаки, зневажливо поставився до заподіяної шкоди, що також є підставою для призначення відшкодування моральної шкоди в заявленому розмірі. Таким чином, наведені представником позивача обставини підтверджуються матеріалами справи, відповідають фактичним обставинам та є очевидними для будь-якого постраждалого водія. Відповідач не надав заперечень, не заперечував наявність моральної шкоди та не здійснив жодних дій для добровільного відшкодування завданих позивачу страждань. На підставі викладеного, вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн підлягає задоволенню в повному обсязі. Витрати, понесені позивачем на проведення експертизи, підлягають стягненню з відповідача, оскільки є безпосередньо пов`язаними з доведенням обставин справи та визначенням розміру завданої шкоди. Позивач був змушений звернутися до експертної установи для проведення транспортно-товарознавчої експертизи, оскільки без її висновку встановити точний розмір матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, було неможливо. Відповідно до висновку експерта від 05.03.2024 № СЕ-19/124-24/2362-АВ, вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля ВАЗ 2121, державний номер [NUMBER] , становить 23 973,84 грн. Висновок експерта містить усі необхідні розрахунки, підтверджує характер пошкоджень автомобіля та їх відповідність схемі ДТП. Відповідачем ці обставини не заперечувалися, а тому висновки експерта є достатніми доказами у справі. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особи, відшкодовується у повному обсязі. У даному випадку вина відповідача [PERSON] у спричиненні ДТП встановлена постановою суду від 25 грудня 2023 року № 650/2886/23, якою його визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130, ст. 173 КУпАП України. Таким чином, відповідно до принципу повного відшкодування шкоди, позивач має право вимагати компенсації усіх витрат, необхідних для захисту своїх прав, у тому числі витрат на експертизу. Згідно зі статтею 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на проведення судових експертиз. Оскільки експертиза була проведена для підтвердження обґрунтованості позовних вимог і безпосередньо впливає на вирішення спору, її вартість є судовими витратами, які повинні бути покладені на сторону, яка повинна відшкодувати шкоду. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Оскільки вина відповідача у спричиненні ДТП встановлена судом, а висновки експерта підтверджують розмір завданих збитків, витрати позивача на проведення експертизи у розмірі 5 452,42 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з наданими документами, позивач поніс витрати на правничу допомогу, що підтверджується договором про надання правових послуг, додатковим договором, звітом про надані послуги та квитанцією про оплату. У складі наданих послуг були: підготовка та подача заяви про призначення експертизи; замовлення та отримання висновку експерта; правовий аналіз матеріалів; складання позовної заяви та інших процесуальних документів; представництво інтересів позивача. Загальна сума витрат на правничу допомогу становить 12 000 грн. Вона визначена на підставі укладеного договору та відповідних доказів щодо обсягу виконаних робіт, що узгоджується з вимогами статті 137 ЦПК України. Також судом встановлено, що відповідач не подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що, відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, покладає на нього обов`язок доведення неспівмірності витрат. Відповідно, підстав для зменшення витрат не встановлено. Таким чином, на підставі статей 137 та 141 ЦПК України, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі, оскільки вони документально підтверджені, пов`язані з розглядом справи та є співмірними із її складністю та значенням для позивача. З цих самих підстав суд також покладає на відповідача обов`язок сплатити судовий збір, відповідно до вимог статті 133 ЦПК України, оскільки витрати на судовий збір є складовою частиною судових витрат та підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення.

Outcome: approved