Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

14.01.2025 позивачі звернулися до суду із вказаним позовом. Просять суд визнати за ними право власності в одній другій частці за кожним на житловий будинок. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.11.2022 позивачі уклали із відповідачем письмовий попередній договір про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,0923 га, кадастровий номер 2121210100:00:003:1040, розташовані за адресою [ADDRESS] . 01.11.2022 сторони договору склали акт прийому-передачі майна. Згідно умов договору відповідач зобов`язався в майбутньому передати на оплатній основі майно, а позивачі зобов`язалися в майбутньому прийняти це майно до 01.04.2023 по ціні 20 тисяч доларів США. На виконання цього договору відповідач отримав від позивачів у формі авансу повну суму вартості майна в розмірі 20 тисяч доларів США, про що продавець склав власноручну розписку від 01.11.2022. Позивачі виконали умови договору. Відповідач передав оригінали правовстановлюючих документів, проживає в Угорщині, приїжджати через військове вторгнення не хоче. В такому випадку, Позивачі отримали право, згідно п. 11 Договору, подати позов до суду про визнання за Позивачами права власності на житловий будинок та земельну ділянку. Тому позивачі звернулися до суду за захистом права. Відзив не подано. Позивачі подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просять задовольнити. Відповідач подав до суду письмову заяву, у якій просить розглядати справу без її участі. Заявила, що визнає обставини та вимоги позову та не заперечує проти його задоволення. Вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши подані письмові докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд пересвідчився, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов є обґрунтованим, а тому в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України позовні вимоги слід задовольнити, з наступних міркувань. Суд встановив, що житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка площею 0,0923 га, кадастровий номер 2121210100:00:003:1040, розташовані за адресою [ADDRESS] , належать на праві власності [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 21.11.1973 року, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори, реєстраційний номер 5242, та Свідоцтва про право на спадщину за законом за померлим [PERSON] від 07.04.2004 року, виданого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори, реєстраційний номер 1024. Право власності зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Виноградівським БТІ 29.04.2004, номер запису 1058 в книзі 1, номер Витягу 3472644, р.н. [NUMBER] . земельна ділянка, на якій розташовано житловий будинок, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,0923 га, кадастровий номер 2121210100:00:003:1040, належна на праві власності відповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЛ№741604 виданого 12.03.2012 Виноградівською міською радою. Суд встановив, що 01.11.2022 позивачі уклали із відповідачем письмовий попередній договір про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,0923 га, кадастровий номер 2121210100:00:003:1040, розташовані за адресою [ADDRESS] .\~ 01.11.2022 сторони договору склали акт прийому-передачі майна. Згідно умов договору відповідач зобов`язався в майбутньому передати на оплатній основі майно, а позивачі зобов`язалися в майбутньому прийняти це майно до 01.04.2023 по ціні 20 тисяч доларів США. На виконання цього договору відповідач отримав від позивачів у формі авансу повну суму вартості майна в розмірі 20 тисяч доларів США, про що продавець склав власноручну розписку від 01.11.2022. Позивачі виконали умови договору. Відповідач передав оригінали правовстановлюючих документів, проживає в Угорщині, приїжджати через військове вторгнення не хоче. В силу умов договору, Позивачі отримали право, згідно із п. 11 Договору, подати позов до суду про визнання за Позивачами права власності на житловий будинок та земельну ділянку. Відповідно до ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України). Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Також наголошено про необхідність виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). У частині першій статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі як предмета матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Зазначено про їх поділ на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України) і що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі "Федоренко проти України" (N 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства", заява N 44277/98). В іншій справі "Н.К.М. проти Угорщини" (NKM v. Hungary, скарга N 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що "правомірні очікування" підлягають захисту як власне майно і майнові права. Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. В ст. 328 ЦК закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку, або незаконність права власності не випливатиме із закону. Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі N 911/3594/17). Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі N 680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі N 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Таким чином, вказаний вище попередній договір укладено його сторонами з певною економічною метою, якої вони мали досягти внаслідок його виконання, дотримуючись принципу добросовісності, розумності і справедливості, визначеного у статтях 3, 509 ЦК України. І такою метою було отримання Позивачем у власність об`єкта нерухомості (пункти 1.1, 1.2 договору), а сторони договору повинні були діяти у відповідності до цієї мети. Судові витрати, понесені позивачами, слід покласти на позивачів у зв`язку із вирішенням справи на їх користь. Позивачі за подання позову сплатили судовий збір у розмірі 8456 грн.

Outcome: approved