Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14 січня 2012 року. Під час шлюбу у сторін народилоись троє дітей, які проживають з відповідачем. Позивач вважає, що подальше продовження шлюбних відносин із відповідачкою неможливе, через різні погляди на сімейне життя, на сімейні обов`язки, відсутність взаєморозуміння. Вказує, що на даний час проживають окремо майже три роки, не підтримують подружніх стосунків. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Наміру зберегти сім`ю з відповідачкою у нього немає, примирення не можливе. Вважає, що їх сімейні відносини повністю припинені, шлюб носить формальний характер, а тому подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе і суперечить його інтересам. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача адвоката Зубченко І.І. через канцелярію суду надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують повністю. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3\~ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача та його представника. Від відповідачки [PERSON] , яка про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, 23.01.2025 року подала до суду пояснення у яких вона зазначила, що їх шлюб носить формальний характер, вони проживають окремо і перебування у шлюбі з позивачем суперечить її інтересам. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе. Просить розірвати шлюб укладений з позивачем, після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище. Також просить після розірвання шлюбу дітей залишити проживати з нею. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 січня 2012 року, актовий запис № 2. Від шлюбу у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Причиною вимог про розірвання шлюбу є різні погляди на сімейне життя, на сімейні цінності, невідповідність характерів та неможливість продовжувати шлюбне життя у зв`язку з чим фактично шлюбні відносини між ними припинені. Примирення і подальше спільне проживання сторін неможливе і суперечить їх інтересам, шлюб носить формальний характер. Згідно із\~Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до\~статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3\~статті 105 СК України\~визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За частиною 2\~статті 112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу та посилається на те, що шлюб між ними носить формальний характер, подружні відносини припинено, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити його інтересам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Щодо прохання відповідача про залишення дітей проживати з нею судом встановлено, що спір з даного питання відсутній, позовні вимоги щодо місця проживання дітей не є предметом розгляду у даній справі, у позовній заяві позивач фактично підтвердив ту обставину, що діти проживають з відповідачем, а тому у суду відсутні підстави для розгляду такої вимоги. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вибір прізвища є правом відповідача, яке може бути реалізовано нею у будь-який момент, а тому вирішення цього питання у даній справі не потребує.

Outcome: approved