Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що [PERSON] , володіє картковим рахунком у AT «Державний ощадний банк України» за наступними реквізитами: [NUMBER] . 26.01.2023 о 14:07:10 по його вищевказаному картковому рахунку була здійснена верифікація з введенням всіх даних карти (повний номер, термін дії та CVV-код) в новому мобільному додатку «Ощадбанк 24/7» та налаштування підтвердження операцій по біометричним даним через Face ID або Finger Print. Наголошує, що дана верифікація була здійснена без його участі, без його відома і стосовно її проведення він дізнався після отримання листа від Житомирського обласного управління AT «Державний ощадний банк України» від 28.03.2023 за результатами розгляду його заяви. Через деякий час після здійснення даної верифікації, а саме 13.02.2023 о 22:30 з його карткового рахунку через додаток «Ощадбанк 24/7» було здійснено переказ коштів у обсязі 3700 (три тисячі сімсот) гривень на невідому карту іншого банку, а саме АКБ «Concord Bank». Відразу звертає увагу, що здійснення переказу коштів 13.02.2023 о 22:30 здійснювалось без його згоди та відома. Окрім цього, він не отримував жодного СМС - повідомлення для підтвердження здійснення переказів коштів з одноразовим паролем на його номер телефону. Відразу після отримання інформації про здійснення такого переказу позивачем було заблоковано вищевказаний картковий рахунок шляхом дзвінка до гарячої лінії AT «Державний ощадний банк України». Окрім цього, ним було подано заяву 10.03.2023 до AT «Державний ощадний банк України» щодо здійснення ними повернення грошових коштів та запобігання можливим випадкам у майбутньому. Отримана відповідь Житомирського обласного управління AT «Державний ощадний банк України» за вих. №105.29-19/2/360/879/2023-05/с від 28.03.2023 на вищевказану заяву, якою, окрім здійснення у минулому невідомою особою верифікації у мобільному додатку «Ощадбанк 24/7», було зазначено, що оскільки для здійснення такої операції використовувалися всі дані карти, тобто інформація, якою володіє виключно власник картки, несанкціоноване зняття грошових коштів з карткового рахунку стало можливим у зв`язку з порушенням (недотриманням) позивачем вимог п. 9.15 Розділу IX Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Також відповіддю було проінформовано, що Відповідачем, окрім блокування картки, не було здійснено жодних дій для запобігання повторних випадків та повернення коштів, водночас висловивши готовність надавати представникам правоохоронних органів інформацію в межах своїх повноважень. За фактом вчиненого незаконно виведених коштів позивачем 09.05.2023 було направлене повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до ВП №2 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, на підставі якої було відкрите кримінальне провадження №12023060440000106 від 25.06.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України. Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває. У подальшому позивач неодноразово особисто звертався до відділення AT «Державний ощадний банк України» у смт. Попільня з метою здійснення повернення грошових коштів, наголошуючи на тому, що верифікація та подальше виведення коштів з його карткового рахунку були здійснені без його участі, без його відома, проте у відповідь він завжди отримував лише посилання на нібито порушення ним умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Не погоджуюсь з даним рішенням, вважає відмову Відповідача у поверненні грошових коштів незаконною та необґрунтованою. Посилання AT «Державний ощадний банк України» на ту обставину, що позивач порушив умови Договору комплексного банківського обслуговування, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Відповідач не довів того, що позивач втрачав та/або сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Також необхідно враховувати, що ним було здійснено звернення до банку про скасування спірної транзакції, а в подальшому і звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Фактично AT «Державний ощадний банк України» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що позивач, як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по своїй картці, особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Ощадбанк 24/7», незаконному використанню ПІН- коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію 13.02.2023 щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 3 700 грн. Доводи Відповідача про те, що позивачем відбулось нібито порушення умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що призвело до несанкціонованого перерахування коштів з карткового рахунку, оскільки він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження. Посилаючись на вищевикладене, враховуючи, що здійснення переказу коштів 13.02.2023 о 22:30 здійснювалось без його згоди та відома, ним не розголошувалася конфіденційна інформація про картку третім особам, Банком не було доведено, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру, спірну операцію було вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу «Ощадбанк 24/7» який дозволяє безконтактне зняття готівки за допомогою засобів ідентифікації, а в подальшому він звернувся до правоохоронних органів після виявлення факту зняття коштів, з Відповідача має бути стягнуто грошові кошти, які були незаконно виведені з його карткового рахунку, у розмірі 3 700 грн. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд, визнати незаконною та скасувати відмову AT «Державний ощадний банк України» від 28.03.2023 у поверненні коштів, незаконно виведених з карткового рахунку [PERSON] за реквізитами [NUMBER] , у розмірі 3700 грн.; Стягнути з AT «Державний ощадний банк України» на його користь суму грошових коштів, яка була незаконно виведена з його карткового рахунку, у розмірі 3700 грн. Ухвалою суду від 12 березня 2024 року відкрито загальне позовне провадження. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив його задовольнити. Представника відповідача - Солдатенко А.М. в судовому засіданні вимоги позову не визнав, заперечував проти їх задоволення. 02 квітня 2024 року від представника AT «Державний ощадний банк України» до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, з підстав того, що вхід до системи дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7» (нова версія "Мобільний ощад" - Flumo) та операції з переказу коштів здійснені коректно, що можливо лише за наявності інформації для реєстрації в мобільному додатку, яка направлялась на фінансовий телефон Клієнта [NUMBER], та реквізитів облікового запису, які були відомі виключно Позивачу. За допомогою власного мобільного телефону з фінансовим номером Позивач ввів в невідомому додатку логін, пароль, PIN-код та останні чотири цифри своєї платіжної карти, що призвело до втрати та незаконного використання інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію. Позивачем не доведено вину Банку у проведенні спірних операцій, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Якщо Позивач як ініціатор переказу вважає, що в результаті переказу кошти отримані неналежним отримувачем, він має право звернутися до нього з відповідними вимогами про повернення коштів. Наведена Позивачем в позовній заяві практика Верховного суду не підлягає застосуванню в зв`язку з тим, що Позивач безпосередньо розголосив індивідуальну облікову - формацію, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію. /а.с.31-36/ Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, пояснень третьої особи щодо позову суду не направлялось. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи та інші учасники справи не заперечують проти розгляду справи за відсутності третьої особи. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є клієнтом АТ «Ощадбанк» та має картковий рахунок № [NUMBER] до якого випущена банківська платіжна картка № [NUMBER] . Фінансовий номер Клієнта: [NUMBER] . Відповідно до листа Банку, 26.01.2023 о 14:07:10 по картковому рахунку (БПК № [NUMBER] ) [PERSON] , була здійснена верифікація з введенням всіх даних карти (повний номер, термін дії та CVV-код) в новому мобільному додатку «Ощадбанк 24/7» - Flumo. та налаштування підтвердження операцій по біометричним даним через Face ID або Finger Print. Для реєстрації (перереєстрації) в системі «Ощад 24/7» (нова версія "Мобільний ощад" - Flumo) необхідно використання номеру телефону Клієнта, прив`язаного до картки (фінансовий помер), коду від Банку, чотири останні цифри номеру картки та PIN-код до неї. В подальшому Клієнт встановлює відомий тільки йому логін та пароль до мобільного додатку, а також створює код швидкого доступу та може налаштувати на мобільному пристрою Touch/Face ID ідентифікація за допомогою відбитка пальця або обличчя) - в цьому випадку наступні входи у додаток та оплати здійснюються без підтвердження за допомогою паролю чи коду з SMS (роздруківка Інструкції з реєстрації користувача у Мобільному Ощаді, копія інформації з автоматизованої системи банку щодо реєстрації в системі "Ощад 24/7". /а.с.41-42/ 13.02.2023 о 22:24:23 та 13.02.2023 о 22:26:42 на фінансовий номер Позивача [NUMBER] були надані голосові повідомлення з кодами для входу в систему «Ощад 24/7» - Flumo, що підтверджується паперовою копією інформації з автоматизованої системи банку щодо направлених на телефон Позивача повідомлень. /а.с.38/ Враховуючи вищенаведене, реєстрація Позивача в системі «Ощад 24/7» (нова версія "Мобільний ощад" - Flumo) здійснена коректно, що можливо лише за наявності реквізитів банківської картки (останні чотири цифри, PIN-код до неї) та коду від банку, який був повідомлений на фінансовий телефон Клієнта. Відповідно дана інформація могла бути відома виключно Позивачу. В подальшому спірні операції з переказу коштів в Системі дистанційного банківського обслуговування Mobile-банкінг (нова версія "Мобільний ощад" - Flumo) без підтвердження за допомогою паролю чи коду з SMS, підтверджувались біометричними даними (Face ID / Touch ID) або ж кодом доступу, який встановлюється на етапі реєстрації в мобільному додатку. Підтвердженням обставин отримання Позивачем текстових повідомлень та дзвінків на його фінансовий номер, що безпосередньо пов`язані з реєстрацією в мобільному додатку та відповідно проведенням спірної операції, є інформація щодо таких текстових повідомлень та дзвінків, яка надана ПрАТ «ВФ Україна». 13.02.2023 о 22:30 з карткового рахунку (БПК № [NUMBER] ) [PERSON] через додаток «Ощадбанк 24/7» було здійснено переказ коштів у обсязі 3700 (три тисячі сімсот) гривень на карту АКБ «Concord Bank» № [NUMBER] . SMS - повідомлення для підтвердження здійснення переказів коштів з одноразовим паролем на фінансовий номер телефону [PERSON] не надходило у зв`язку з тим, що в новому мобільному додатку «Ощадбанк 24/7» операції підтверджувались за допомогою біометричних даних. Картковий рахунок був заблокований співробітниками КЦ ЦА АТ «Ощадбанк» за дзвінком [PERSON] .. Станом на 28.03.2023 банком використовується виключно два номери телефонів: [NUMBER] та [NUMBER] , які зазначені на зворотному боці платіжної карти та на сайті банку. Оскільки, для здійснення вищевказаних операцій, використовувалися всі дані карти [PERSON] (повний номер, термін дії та CVV-код), тобто інформація, якою володіє виключно власник картки, несанкціоноване зняття грошових коштів з карткового рахунку стало можливим у зв`язку з порушенням (недотриманням) клієнтом власником картки) вимог п. 9.15. Розділу IX Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а саме: «Клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН, CVV2/CVC2, строк дії, номер Картки тощо. Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання Логіна, Пароля, карткового пароля несе виключно клієнт». Згідно законодавства переказ коштів з рахунку особи, яка незаконно привласнила їх, можливий лише за умови досягнення згоди з цією особою та відповідної її заяви або за рішенням суду. Одночасно своїм листом за вих. №105.29-19/2/360/879/2023-05/с від 28.03.2023, Банк повідомив, що Банк готовий надати представникам правоохоронних органів інформацію в межах своїх повноважень, компетенції та згідно чинного законодавства, необхідну для сприяння у вирішенні питання щодо повернення коштів. /а.с.14-15/ Згідно виписки за картковим рахунком № [NUMBER] , 13.02.2023 о 22:30 за вказаним рахунком було проведено транзакцію через UKR KYIV MOBILE BANKING 53541130010001 та списано кошти у сумі 3700 гривень. /а.с.39/ За фактом вчиненого незаконно виведених коштів [PERSON] 09.05.2023 було направлене повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до ВП №2 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, на підставі якої було внесені відомості про те, що 13.02.2023 о 22 год. 30 хв. невстановлена особа таємно від оточуючих та в умовах воєнного часу викрала із його банківського рахунку АТ «Державний ощадний банк України» БПК № [NUMBER] грошові кошти в сумі 3800 гривень, чим завдала майнової шкоди, по даному факту відкрите кримінальне провадження №12023060440000106 від 25.06.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України. Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває. /а.с.10-13/ На виконання ухвали суду від 15.05.2024, ПрАТ «ВФ Україна» направлено інформацію про вхідні, вихідні телефонні дзвінки та SMS повідомлення по абонентському номеру [NUMBER] за період часу 26.01.2023 по 13.02.2023. /а.с.67-69/ У судовому засіданні судом досліджено аудіозапис завірений електронним цифровим підписом на CD диску, розмови [PERSON] та представника банку, з якої встановлено, що при зверненні до Контакт-центру AT «Ощадбанк» Позивач повідомив оператора: «Додаток там який-тo сказали відкрити. Ну не сказали - написано було. Ну думаю відкрию обновити і вказати картку потрібно було - останні чотири цифри. Я вказав, а потім відкрив Ощадбанк цей» з початку звукозапису звернення від 13.02.2023 о 22.55). На запитання оператора чи Клієнт проводив операцію о 22 год 30 хв на суму 3 700,00 грн., Клієнт відповів: «.Так я. Там було відкрити додаток новий, щось обновити - я вже не пам`ятаю. Я пароль ввів і все». Також [PERSON] повідомив, що операція відбулась без його згоди (з 6.52 звукозапису звернення від 13.02.2023 о 22.55). На запитання оператора «де було зазначено про необхідність обновити систему?» Клієнт відповів: «Що я вам скажу. Воно там було написано так. ї пароль увести, логін увести, код. І я це так зробив. А потім ввести останні цифри своєї карточки. Раніше таке робив. Все було -нормально, а тут - на тобі» (з 9.12 звукозапису звернення від 13.02.2023 о 22.55). На питання оператора уточнити, які дані карти були зазначені, [PERSON] відповів: «Логін казав, пароль указав, Пі-код і останні цифри цієї карточки» (з 10.03 звукозапису звернення від 13.02.2023 о 22.55). /а.с. 46/ Таким чином, за допомогою власного мобільного телефону з фінансовим номером Позивач ввів в невідомому додатку логін, пароль, PIN-код та останні чотири цифри своєї платіжної карти, що призвело до втрати та незаконного використання інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію. Стаття 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь - які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України) (далі - ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорювані відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19, від 16.09.2021 у справі № 922/3059/16, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 29.10.2020 у справі № 917/814/16, від 29.01.2020 у справі № 904/5265/18, від 28.01.2020 у справі № 912/653/19, від 06.11.2019 у справі № 909/51/19, від 25.06.2019 у справі № 5023/5836/12, від 19.06.2019 у справі № 910/19581/16, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19). Позивач звернувся до суду з метою визнання незаконною відмову та скасувати відмову Банку у поверненні коштів, стягнення коштів, які були незаконно виведені з його карткового рахунку. Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк і дов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та приведення інших операцій за рахунком. При цьому банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (ч. 3 ст. 1066 ЦК України). В зв`язку з втратою чинності Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та Постанови Правління НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», якою затверджено Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання (Положення), на дату проведення спірних операцій, до даних правовідносин підлягають застосуванню Закон України Про платіжні послуги», який визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури та Постанова правління НБУ № 164 від 29.07.2022 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів». Так, за правилами п.п. 2-4 ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» Користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Відповідно до п.п. 136, 140, 146 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів (Положення) Користувач зобов`язаний: Зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права-або повноважень (п. 136). Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем (п. 140). Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку / держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (п. 146). Отже, для реєстрації (перереєстрації), входу в систему «Ощад 24/7» на мобільному пристрої необхідні доступ до фінансового номеру, номер картки та PIN-код до неї, що в свою чергу є автентифікацією платіжного засобу і його держателя, а тому відповідальність за такі операції повинен нести власник рахунку. Кошти з банківської картки Позивача перераховані на картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) емітовану АТ «АКБ «КОНКОРД» (код ЄДРПОУ 34514392, адреса: 49000, м. Дніпро, пл. Троїцька, 2). На виконання ухвали суду від 13.05.2024, АТ «АКБ «КОНКОРД» надіслано анкетні дані власника рахунку та виписку по рахунку відкритому АТ «АКБ «КОНКОРД» за 13.02.2023, а саме: Банківська карта № [NUMBER] (02 1062) відкрита до рахунку [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), анкетні дані: паспорт № [NUMBER] , виданий: 5140, дата видачі 26.07.2021, дійсний до 26.07.2031. Дата народження: [INFO] . Адреса реєстрації/місця закличного проживання: [ADDRESS] . Мобільний фінансовий номер телефону: [NUMBER] . Виписка по рахунку [NUMBER] по операціям здійсненим 13.02.2023 року надається. Операція зазначена в ухвалі суду в розмірі 3 700,00 грн. в наданій виписці за 13.02.2023 року відсутня та історію транзакцій з карткою № [NUMBER] - [PERSON] . /а.с.72, 126-128/ Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, якщо Позивач, як ініціатор переказів, вважає, що його кошти отримані неналежним отримувачем - [PERSON] , він не позбавлений права звернутися до нього з відповідними вимогами про повернення таких коштів. Постанова Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду від 11.02.2019 по справі № 552/1543/17 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 79846561) містить правовий висновок відповідно до якого банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для відкритого на його ім`я рахунку та несе відповідальність за їх проведення, у тому числі і за безпідставне списання та видачу банком коштів. Однак, обов`язок відшкодувати, завдані клієнту збитки настає у разі, якщо шкоду спричинено за наявності вини банку і саме через його неправомірні дії або бездіяльність. В постанові Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду від 01.07.2020 року по справі № 712/9107/18 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 90202040) суд прийшов до висновку, що необхідну для здійснення блокування абонентського номеру інформацію, як і інформацію необхідну для здійснення грошового переказу коштів (номер картки, термін її дії та CW2), могла знати лише позивачка за її обачної та свідомої поведінки, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку, що позивачка своїми діями сприяла втраті чи незаконному використанню ПІН - коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. В постанові Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду від 01.12.2021 по справі № 720/1119/19 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 101754155) вказано, що «суди першої та апеляційної інстанцій належно не взяли до уваги та не перевірили доводів банку про те, що платіжна система IPAY, через яку було здійснено спірну платіжну операцію, вимагає введення всіх реквізитів картки для можливості перерахування коштів, а без повідомлення цих даних переказ був би неможливим. Тому, спірний платіж не міг відбутися без розголошення особою ідентифікуючих карткових даних. Крім того, в постанові Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду від 25.07.2022 по справі № 577/2701/20 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 105438153) наведений правовий висновок, що «установивши, що операції з переказу спірних коштів здійснені з використанням реквізитів платіжної картки (номер картки, дата закінчення строку дії картки, тризначний код CVV2/CVC2, відомий лише держателю, який зберігається лише на платіжній картці) та підтверджено за допомогою технології Mastercard SecureCode (СМС-повідомлення з унікальними одноразовими кодами направлені банком на фінансовий телефон позивачки), апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки т: позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факту незаконного переказу -грошових коштів з її карткового рахунку з вини банку, а тому відповідач не повинен нести відповідальність за ці операції». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначено в паперовій копії інформації з автоматизованої системи банку щодо направлених на телефон Позивача повідомлень, 26.01.2023 о 14:07:10, 13.02.2023 о 22:24:23 та 13.02.2023 о 22:26:42 на фінансовий номер Позивача [NUMBER] автоматизованою системою АТ «Ощадбанк» були направлені коди для входу в систему «Ощад 24/7». В подальшому спірні операції з переказу коштів в Системі дистанційного банківського обслуговування Mobile-банкінг «Ощад 24/7» без підтвердження за допомогою паролю чи коду з SMS, підтверджувались біометричними даними (Face ID / Touch ID) або ж кодом доступу, який встановлюється на етапі авторизації (реєстрації) в мобільному додатку. Направлення кодів для входу в систему «Ощад 24/7» виключно на фінансовий номер Позивача, підтверджується як інформацією з автоматизованої системи банку, так і відповіддю оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» від 22.05.2024, наданою на ухвалу суду від 13.05.2024. Відповідно до наданої відповіді ПрАТ «ВФ Україна», за фінансовим номером Позивача + 380671990066: -26.01.2023 о 14:07 вхідний дзвінок з телефону [NUMBER] (голосове повідомлення автоматизованої системи АТ «Ощадбанк» з кодом для входу в систему «Ощад 24/7» - Flumo); -13.02.2023 о 22:24 отримання короткого текстового повідомлення від OSCHADBANK (SMS-повідомлення з кодом з кодом для входу в систему «Ощад 24/7» Flumo); -13.02.2023 о 22:26 отримання короткого текстового повідомлення від OSCHADBANK (SMS-повідомлення з кодом з кодом для входу в систему «Ощад 24/7» Flumo). - 13.02.2023 з 22:45 до 22:55 вихідні дзвінки на телефон [NUMBER] (звернення до Контакт-центру АТ «Ощадбанк»). Таким чином, направлення повідомлень з кодами від Банку виключно на фінансовий номер Позивача підтверджується як даними АТ «Ощадбанк» так і інформацією оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», яка даним банку відповідає. Таким чином, вхід до системи дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7» (нова версія «Мобільний Ощад» - Flumo) та операції з переказу коштів здійснені коректно, що можливо лише за наявності інформації для реєстрації в мобільному додатку, яка направлялась на фінансовий номер Клієнта +380958405572, та реквізитів облікового запису, які були відомі виключно Позивачу. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що Позивач не надав належних достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, оскільки списання коштів з карткового рахунку Позивача було підтверджено введенням паролів, відомих лише йому. Останнім не спростовано, що грошовий переказ з карткового рахунку був здійснений не внаслідок повідомлення Позивачем стороннім особам даних, що дозволили останнім ініціювати та здійснити такий платіж. Беручи до уваги те, що предметом розгляду даної справи є повернення Відповідачем безпідставно отриманих коштів, однак Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу стосовно безпідставності списання коштів Відповідачем, натомість матеріали справи свідчать про зворотнє, жодних інших доказів на підтвердження обставин, що зазначені у позовній заяві позивачем також не подано, а отже суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи з положень ч. 2 ст. 137, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовної заяви відмовляється, суд приходить до висновку, що відповідні судові витрати повинні бути покладені на позивача. Відповідно до п.22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав (ч. 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Системне тлумачення норм ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені, адже така пільга встановлена спеціальною нормою (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів. Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс 18). Однак, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed