Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду через свого представника, адвоката Івахненка О.О., з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Позов мотивовано тим, що між сторонами 13 серпня 2011 року укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №21. Від шлюбу вони мають дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , які проживають разом нею. Підставою для звернення із позовом про розірвання шлюбу послугували ті обставини, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, протягом сумісного життя дедалі частіше між нею та чоловіком виникали непорозуміння, що спричиняло повсякденні сварки, навіть через незначні дрібниці, створюючи психологічно нездорову атмосферу в сім`ї, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. В зв`язку з чим з вересня 2024 року вона припинила з відповідачем шлюбні стосунки і перестала вести спільне господарство та спільне проживання. Діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, в житті дітей, їх вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, витрачає гроші на свої потреби, інтересами сім`ї не цікавиться, що ставить її в край скрутне матеріальне становище. Примирення з відповідачем неможливе, спроби збереження сім`ї вважає недоцільними, оскільки її факт існування носить лише формальний характер; тривалий час вони живуть кожен своїм особистим життям. Відповідно, зникла можливість бути їхній сім`ї суспільно корисною, і взагалі - складовою самого суспільства. Спільне життя між ними не склалося. Подальше сумісне життя і збереження шлюбу буде протирічити їхнім інтересам та інтересам дітей. Спір щодо поділу спільного сумісного майна між ними відсутній. Дана заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі обох з подружжя. Після розірвання шлюбу не буде порушено їхні особисті та майнові права, а також права дітей. З метою надання, як законному представнику, належної можливості реалізації та захисту законних прав та інтересів дітей, просить вирішити питання про залишення проживання дітей з матір`ю одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 28.11.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження. В судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивача - адвоката Івахненка О.О. до суду надійшла заява, в якій він просить суд розглянути справу за його відсутності, позов про розірвання шлюбу підтримує повністю. Від відповідача до суду також надійшла заява, в якій він просить суд розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти розірвання шлюбу та не заперечує проти визначення місця проживання дітей разом із позивачкою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається зі змісту ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи доведено, що 13 серпня 2011 року між сторонами укладено шлюб, відповідний актовий запис №21, місце державної реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 13 серпня 2011 року, серія [NUMBER] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Сторони мають спільних малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 03 травня 2012 року, та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Томаківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Довідка №2308 від 14.11.2024 року видана Відділом реєстрації Виконавчого комітету Томаківської селищної ради підтверджує, що малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані разом з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов № 31 від 22.01.2025 року, складеного депутатом Томаківської селищної ради Дніпропетровської області Скорук Н.А., представниками громадськості [PERSON] , [PERSON] , в ході обстеження встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , разом із громадянкою [PERSON] , 1989 року народження, проживають наступні особи: донька [PERSON] , 2012 року народження, та донька [PERSON] , 2015 року народження. Відповідно до письмової заяви від 20.01.2025 року громадянка [PERSON] , 2012 року народження, бажає постійно проживати зі своєю матір`ю [PERSON] . Дана заява була складена в присутності начальника служби у справах дітей ВК Томаківської селищної ради Дніпропетровської області Тетяни Бірзул. Позивач просить суд розірвати шлюб, посилаючись на ті обставини, що протягом сумісного життя дедалі частіше між ними виникали непорозуміння, що спричиняло повсякденні сварки, навіть через незначні дрібниці, створюючи психологічно нездорову атмосферу в сім`ї, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. З вересня 2024 року вони припинила шлюбні стосунки і перестали вести спільне господарство та спільне проживання. Спільні діти проживають разом з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, в житті дітей, у вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, витрачає гроші на свої потреби, інтересами сім`ї не цікавиться, що ставить її в край скрутне матеріальне становище. Отже, фактичні взаємини подружжя на теперішній час не дають підстав зберегти сім`ю. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається зі змісту ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5, про рівноправність кожного з подружжя кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Отже, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, що має істотне значення. Відповідно зникла можливість бути їхній сім`ї суспільно корисною, і взагалі - складовою самого суспільства. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст.1 СК). Частиною 1 статті 121 СК передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 СК, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст.150-151 СК. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч.ч. 4,5, ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів, щодо участі одного із батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов?язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв?язання спору на підставі відомостей. одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб. які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною першою ст. 161 Сімейного Кодексу України встановлено, що якщо мати чи батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться 1) уваги ставлення батьків до виконання своїх обов?язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров?я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони між собою досягли згоди щодо того, з ким із батьків будуть проживати малолітні діти, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в цій частині і місце проживання дочки [PERSON] та дочки [PERSON] слід визначити за їх матір`ю [PERSON] , що не суперечитиме інтересам дітей. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у справі в сумі 1211,20 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та у відповідності до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. До матеріалів справи додано квитанцію №2931207 від 18.11.2024 року, яка підтверджує оплату [PERSON] до державного бюджету судового збору в сумі 1211,20 грн. З урахуванням того, що відповідач [PERSON] визнав позов про розірвання шлюбу до прийняття рішення у справі, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, а саме в сумі 605,6 грн. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню 1/2 частини суми сплаченого судового збору в розмірі 605,60

Outcome: approved