Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог 08.10.2024 [PERSON] звернулася в суд з позовом до Луцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , який був титульним власником 19/50 часток житлового будинку [ADDRESS] (з урахуванням того, що за життя батько подарував позивачці 31/50 часток цього житлового будинку). [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли 19/50 часток житлового будинку. Позивачка звернулася до нотаріуса з метою оформлення свого права на спадщину після смерті матері, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Оскільки позивачка не може оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, то просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті матері [PERSON] , а саме: 19/50 частки житлового будинку. ІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 11.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою від 09.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки, адвокат Лукомська В.В., подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Щодо вирішення справи поклався на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). ІІІ.Фактичні обставини справи [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 28.03.1965 (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21.04.1987, а.с. 7). Позивачка є дочкою [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15.04.1965, а.с. 7 зворот, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.09.1986, а.с. 8). [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на житловий будинок № [NUMBER] від 01.06.1995, а.с. 17). За життя [PERSON] подарував [PERSON] 31/50 частки цього житлового будинку (договір дарування від 03.08.1995, а.с. 11-12). [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 16.06.1998, а.с. 4). [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 26.08.2010, а.с. 5). Батьки позивачки та сама позивачка проживали в спірному житловому будинку (довідка №749 від 14.12.2010, а.с. 51 зворот, довідка №674 від 20.12.2010, а.с. 52). Нотаріус Луцького районного нотаріального округу Гордійчук М.В. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.08.2024, а.с. 10). ІV.Мотиви суду та застосоване законодавство Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу УРСР (далі по тексту - ЦК УРСР, діяв до 01.01.2004) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті ії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю (діяв до 01.01.2004) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тлумачення п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову ВС від 21.09.2022 у справі №127/23627/20, постанову ВС у складі ОП КЦС від 05.12.2022 у справі № 233/4580/20. Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). Такий правовий висновок викладений в постанові ВС у складі ОП КЦС від 19.02.2024 у справі №567/3/22. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення права власності в нотаріальному порядку (див. зокрема, постанову ВС від 11.05.2022 у справі №450/3258/17. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. Батькам позивачки на праві спільної сумісної власності належали 19/50 часток житлового будинку (як майно, нажите подружжям за час шлюбу). Спадщину після смерті батька позивачки прийняла її мати шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР), однак за життя її (спадщину) не оформила. Після смерті матері позивачки відкрилася спадщина, до складу якої увійшли 19/50 часток житлового будинку. Позивачка, як спадкоємець першої черги, мала право на спадкування після смерті матері та реалізувала це право. Оскільки існують перешкоди для оформлення позивачкою своїх спадкових прав в нотаріальному порядку, то такі права повинні бути захищені судом. Отже, позовні вимоги слід задовольнити. Враховуючи викладене,

Outcome: approved