Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

12 грудня 2024 року представник позивача звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог стверджував, що 08.11.2020 року [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у Анкеті-Заяві. Витяг із Умов та правил надання банківських послуг додаються до позовної заяви. Також всі основні умови кредитування доведені відповідачеві, про що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно з п. 1.1.3.1.10 цього Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку Кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта. АТ «А-БАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що знайшло своє відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 18.11.2024 року має заборгованість у сумі 11 593,16 грн., яка складається з наступного: 6 719,68 грн. - заборгованість за кредитом; 4 873,48 грн. - заборгованість по відсоткам; 0.00 грн. - штрафи. Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу SMS-повідомлень та дзвінків з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «А-Банк». З урахуванням викладеного, позивач, діючи через свого уповноваженого представника, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 05.12.2021 в сумі 11 593,16 грн., яка складається з наступного: 6 719,68 грн. - заборгованість за кредитом; 4 873,48 грн. - заборгованість по відсоткам та судові витрати у розмірі 3 028,00грн. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, вирішено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач, представник позивача, будучи належним чином повідомлені про час і дату проведення судового засідання, не з`явилися, представник позивача разом з позовною заявою подав клопотання про проведення судового розгляду без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, у випадку неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і дату проведення судового засідання, не з`явився, конверт з\~ухвалою про\~відкриття провадження,\~із судовою\~повісткою та\~позовною заявою\~з додатками\~повернувся без\~вручення із\~зазначенням працівника\~поштового відділення«адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подав, що відповідно до ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 6 ст.\~128\~ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Як передбачено п. 2 ч . 7 ст.\~128\~ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п. 3 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України). Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Також згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ознайомившись зі змістом позову по суті спору та дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини справи. Зокрема, судом встановлено, що 05 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви без номеру про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а. с.7). В заяві вказано, що відповідач підтверджує, що дана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк» між ним та АТ «А-Банк» становить договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Паспортом споживчого кредиту. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», а також Тарифи по картці «Зелена» (а.с.16-22, 23-25). Відповідно до довідки АТ «Акцент-Банк», відповідачу відкрито рахунок та видано кредитну картку, строк дії останньої картки до листопада місяця 2028 року (а. с.13). Відповідно до довідки за лімітами клієнта [PERSON] за кредитним договором б/н від 05.12.2021 за період з 05.12.2021 по 18.11.2024, на платіжну картку встановлено кредитний ліміт у розмірі 7 000,00 грн., який в подальшому змінювався і станом на 25.04.2024 року становить 6 800 гривень (а. с. 14). Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що має відображення у розрахунку заборгованості та у виписці по картковому рахунку відповідача (а. с. 6, 10-12). Так, згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 18.11.2024 становить 11 593,16 грн., яка складається з наступного: 6 719,68 грн. - заборгованість за кредитом, 4 873,48 грн. - заборгованість по відсоткам, штрафи 0,00 грн. /а.с.6/. Посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору, представник позивача просить суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість. Суд вважає, що спірні правовідносин сторін урегульовані положеннями ЦК України та Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакціях, чинних на дату укладення договору). Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини. Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину. При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін. Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 3 цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 3 цього закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно приписів пункту 7 частини 1 частини 3 цього закону, електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Згідно приписів пункту 12 частини 1 статті 3 цього закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно приписів абзацу 9 частини 1 статті 5 цього закону, одним із основних принципів у сфері електронної комерції є однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством. Згідно приписів\~частини 1\~статті 10\~Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Згідно приписів частини 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно частини 4 цієї статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Згідно частини 6 цієї статті, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно приписів частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про\~електронні документи\~та електронний\~документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно приписів\~частини 1\~статті 638\~ЦК України,\~договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи зміст наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення прийняття відповідачем пропозиції укласти договорів, погодження істотних умов цього договору та подальшого його укладення у спосіб, передбачений ЦК України та Законом України «Про електронну комерцію». Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочину та відсутності в суду даних про його нікчемність, суд приходить до висновку, що кредитний договір укладено та він є регулятором спірних правовідносин сторін. Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики. Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно приписів частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З урахуванням наведених правових норм та встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про те, що боржником порушені умови щодо повного та своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого сума заборгованості підлягає стягненню з боржника на користь кредитодавця. Оцінюючи докази, надані позивачем для підтвердження розміру заборгованості і факту укладення кредитного договору, суд частково погоджується з доводами позивача і вважає, що ним доведений факт надання грошових коштів відповідачу і неповернення цих коштів останнім, однак, при цьому, суд вважає, що позивачем не доведено той факт, що між сторонами спору був попередньо погодженим розмір відсотків, що підлягають нарахування за користування грошовими коштами. Зокрема, випискою по картці та іншими письмовими доказами в їх сукупності підтверджується факт надання відповідачу тіла кредиту і часткового неповернення цих коштів, залишок заборгованості по тілу кредиту станом на дату подання позову становить 6 719,68 гривень. Натомість, відповідач в супереч приписам статті 12, 81 ЦПК України доказів неправильності розрахунку не навів, свого розрахунку заборгованості по тілу кредиту, який би спростовував розмір заявлених вимог кредитодавця, до суду не надав, як не надав і доказів відсутності такої заборгованості. За наведених вище обставин, позовні вимоги АТ «АКЦЕНТ-БАНК» щодо стягнення 6 719,68 гривень є доведеними і підлягають задоволенню. Разом із тим, згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Для підтвердження того, що між сторонами спору погоджений розмір процентної ставки за користування грошовими коштами, позивач, діючи через свого представника, надав суду копії наступних документів анкета-заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в «А-БАНК», паспорт споживчого кредиту «Кредитна карта «Зелена», ці два документи підписані відповідачем, як позичальником, простим електронним підписом. Також позивачем наданий витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та тарифи по картці «Зелена», що не підписані відповідачем. Досліджуючи зазначені документи, суд приходить до висновку, що ними не підтверджені обставини щодо погодження сторонами спору розміру плати за користування грошовими коштами та, відповідно, не виконані умови, передбачені частиною 1 статті 638 ЦПК України. Зокрема, власноручний цифровий підпис відповідача, як клієнта, в анкеті-заяві е підтверджує, що йому для ознайомлення надавалась саме ця редакція умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та тарифів по картці, що долучена до позовної заяви. Банком не надано доказів того, що саме така редакція документів була чинною станом на дату укладення кредитного договору. Крім того, паспорт споживчого кредиту «Кредитна карта «Зелена», підписаний відповідачем, як позичальником простим електронним підписом, не є частиною кредитного договору та не може підтверджувати розмір процентної ставки, який в подальшому має застосовуватися в межах договірних відносин сторін спору. Правова позиція щодо неможливості використання для регулювання кредитних правовідносин розміру процентної ставки, встановленого в паспорті споживчого кредиту, який є способом виконання переддоговірного обов`язку по надання інформації споживачу, але не підтвердження факту укладення кредитного договору, викладена в Постанові ОП КЦС ВС від 23.05.2022 року по справі № 393/126/20. Зокрема, у вказаній Постанові зазначено, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати\~форму правочину\~та спосіб\~підтвердження виконання\~переддоговірного обов`язку\~кредитодавцем по\~наданню споживачу\~інформації,\~необхідної для\~порівняння різних\~пропозицій кредитодавця.\~Способом підтвердження\~виконання переддоговірного\~обов`язку\~кредитодавця є\~паспорт споживчого\~кредиту.\~Ознайомлення з\~паспортом споживчого\~кредиту,\~його підписання\~споживачем не\~означає укладення\~договору про\~споживчий кредит\~та дотримання\~його форми,\~оскільки в\~паспорті кредиту\~не відбувається\~фіксація волі\~сторін договору\~та його\~змісту. Далі, долучені до матеріалів справи витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та тарифи по картці «Зелена» теж не містять підпису відповідача та, відповідно, не можуть підтверджувати погодження умов щодо розміру процентної ставки. Отже, позивачем не доведені обставин щодо можливості застосування до спірних правовідносин розміру процентної ставки, зазначеному в позовній заяві та доданих до неї документах, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. Далі, згідно приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно приписів частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно приписів пункту 5 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи, порушені права позивача, як кредитодавця, підлягають захисту судом шляхом стягнення з відповідача, як позичальника та боржника, заборгованості за кредитним договором (тілом кредиту), що відповідатиме способу захисту права, передбаченому пунктом 5 частини 2 статті 16 ЦК України, однак у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків необхідно відмовити. Далі, на підставі приписів пункту 3 частини 1 статті 141 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З урахування того, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено 3028, 00 грн. судового збору, а позовні вимоги задоволені на 72,5%, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору у сумі 2 195,3 гривні. Враховуючи наведене вище,

Outcome: partial