Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

10.08.2023\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~в якому\~просив:\~1)\~звільнити його\~від сплати\~аліментів на\~користь [PERSON] \~на утримання\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~які стягуються\~з нього\~на підставі\~виконавчого листа,\~виданого 02.04.2010\~року Крюківським\~районним судом\~м.\~Кременчука №2-235,\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~аліментів у\~розмірі \~частки з\~усіх видів\~його заробітку\~щомісячно на\~утримання дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ починаючи\~з 29.10.2009 року і до досягнення дитиною повноліття, 2) відкликати виконавчий лист №2-235, виданий 02.04.2010 року Крюківським районним судом м. Кременчука, 3) судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що 26.09.2008 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ). [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 26.08.2010 року у справі №2-1615/10 шлюб [PERSON] був розірваний. Місце проживання дитини не визначалося ані судовим рішенням, ані органом опіки та піклування. 02.04.2010 року Крюківським районним судом м. Кременчука був виданий виконавчий лист №2-235 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі частини від усіх доходів платника, починаючи з 29.10.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. У Крюківському ВДВС у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження №19011624 з примусового стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] . Незважаючи на судові рішення про стягнення з батька [PERSON] на користь матері [PERSON] аліментів на утримання дитини, дитина [PERSON] завжди переважно проживав з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , тому дитина перебував на утриманні батька. А з лютого 2021 року дитина [PERSON] постійно проживає з батьком [PERSON] та перебуває на його повному утриманні. Мати дитини [PERSON] проживає окремо, коштів на утримання дитини не надає, отримані від батька аліменти витрачає не на дитину, а на власні потреби. Відповідно до положень ст.141, ст.180, ст. 181, ст.197 СК України мати [PERSON] не має права отримувати аліменти від батька [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки проживає окремо від дитини. Незважаючи на наведене, на виконання судового рішення в примусовому порядку з батька [PERSON] стягуються на користь матері [PERSON] аліменти на утримання дитини. Тому [PERSON] звернувся до суду за захистом майнових прав своїх та дитини, просив на підставі ст.197 СК України, ст.273 ЦПК України звільнити його від сплати на користь матері аліментів на утримання дитини з підстав, що дитина проживає разом з ним. Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.08.2023 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів з батька на користь матері . (а.с.15). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 26.10.2023 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмету спору, Крюківський ВДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції. (а.с.49-50). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.11.2023 року закрито підготовче провадження у справі за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмету спору, Крюківський ВДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, про припинення стягнення аліментів з батька на користь матері, а справу призначено до розгляду по суті. (а.с. 72). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 31.01.2024 року поновлено сторонам строк для подання доказів та подання клопотання про витребування доказів, прийнято до розгляду подані сторонами докази, за клопотанням представника відповідача ухвалено витребувати докази щодо перетину кордону України позивачем [PERSON] та дитиною [PERSON] (а.с. 138-140). Позиція учасників в судовому засіданні. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Пінчук Ю.В. позов підтримали, просили його задовольнити. Разом з тим в судовому засіданні давали суперечливі пояснення щодо підстав та предмету спору. Вказували, що з середини 2010 року дитина [PERSON] фактично проживав з батьком [PERSON] у бабусі по лінії батька [PERSON] . До лютого 2021 року відповідач [PERSON] іноді брала дитину лише на спільний відпочинок та прогулянки декілька раз на рік. А з 2021 року [PERSON] взагалі припинила спілкування з дитиною. Відповідач не надавала коштів на утримання дитини, не купувала йому жодних речей. Дитина постійно проживав з батьком у бабусі та перебував на утриманні батькам. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Августова М.В. просили відмовити в задоволенні позову в частині звільнення батька [PERSON] від сплати на користь матері аліментів на утримання дитини до 01.03.2022 року. В обґрунтування такої позиції пояснили суду, а відповідач [PERSON] з цього приводу за її проханням дала показання в якості свідка, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26.09.2008 року. А [INFO] у них народилася дитина [PERSON] . У 2009 році [PERSON] покинув [PERSON] з тримісячною дитиною [PERSON] , стверджуючи, що дитина не від нього. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 26.08.2010 року у справі №2-1615/10 їх шлюб було розірвано. Після чого [PERSON] виїхав у РФ на заробітки де постійно проживав до грудня 2021 року. Тому [PERSON] була змушена самостійно виховувати дитину майже від народження, мала працювати одночасно на декількох роботах, а саме: в косметичному салоні, у перинатальному центрі у м. Кременчуці позмінно цілодобово (в день та в ночі). За таких обставин [PERSON] змушена була приймати допомогу у догляді за дитиною як від свекрухи [PERSON] , такі і від своїх мами та бабусі. Бабуся [PERSON] активно допомагала у вихованні дитини [PERSON] , балувала його, дарувала подарунки, часто залишала його у себе, тим більш, коли [PERSON] чергувала у перинатальному центрі декілька раз на тиждень. В їх сім`ї склалися дружні стосунки, вони усі живуть поряд у сусідніх будинках, тому дитина [PERSON] постійно відвідував бабу [PERSON] , дуже полюбив її. А [PERSON] ніколи не забороняла їм спілкуватися, хоча зі свого боку відповідально виховувала дитину, намагалася привчати до порядку, навчання, спорту, а не балувати як бабуся. Звісно, у підлітковому віці дитина [PERSON] почав не виконувати вимоги матері щодо виконання спортивних вправ, вивчення іноземних мов, не бажав в подальшому навчатися за кордоном. Але бабуся [PERSON] підтримала в цьому дитину, чим викликала у нього ще більше прихильності до себе, й образу на мати. Одразу після розірвання шлюбу [PERSON] звернулася до суду із заявою про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їх спільної дитини. 02.04.2010 року Крюківський районний суд м. Кременчука видав [PERSON] виконавчий лист №2-235 на виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дитини [PERSON] , починаючи з 29.10.2009 року і до повноліття дитини. Проте [PERSON] не виконував судове рішення в повному обсязі. [PERSON] через свою мати [PERSON] частково платив аліменти на утримання дитини до 2014 року, а потім взагалі припинив платити аліменти, що підтверджено розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виконаним державним виконавцем. Коли у кінці грудня 2021 року [PERSON] повернувся в Україну, то під час спільної зустрічі Нового 2022 року між ними виник спір щодо сплати аліментів на утримання дитини. А коли у лютому 2022 року, до початку широкомасштабної збройної агресії РФ, [PERSON] намагався повернутися до РФ до місця свого постійного проживання, то на кордоні його не випустили з України з підстав наявності заборгованості по сплаті аліментів. Після цього добрі стосунки в їх сім`ї були зруйновані. Батько [PERSON] та бабуся [PERSON] налаштували дитину [PERSON] проти матері, доклали усіх зусиль, щоб дитина вирішив постійно проживати у бабусі. Тому після початку війни з 01.03.2022 року дитина [PERSON] став постійно проживати у бабусі [PERSON] , припинив спілкуватися з матір`ю, припинив вивчати іноземну мову, не поїхав навчатися за кордон, як вона його налаштовувала, вступив за вказівкою бабусі навчатися у ПТУ на залізничника по прикладу баби та її чоловіка, які все життя працювали на залізниці. Хоча з 01.03.2022 року дитина постійно проживає з бабусею по лінії батька, але батько як завжди проживає окремо від своєї дитини у нової співмешканки, незважаючи на те, що зараз знаходиться в Україні. [PERSON] вважала, що [PERSON] та його мати [PERSON] налаштували проти неї дитину, забрали дитину до себе жити після виникнення спору про стягнення на її користь заборгованості по аліментам, внаслідок чого [PERSON] не випустили з України. З цих підстав [PERSON] звернувся до суду з позовом про припинення виконання судового рішення про стягнення аліментів на користь матері [PERSON] , з метою уникнення виконання батьком, який проживав окремо від дитини, обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини, при цьому повідомляючи суду неправдиву інформацію, що мати не приймала участь у вихованні своєї дитини. За таких обставин [PERSON] та її представник адвокат Августова М.В. просили частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] , звільнити його від сплати аліментів на утримання дитини з моменту, коли дитина став постійно окремо проживати від матері, тобто з 01.03.2022 року. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмету спору, Крюківський ВДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції повідомлялася про місце і час розгляду справи належним чином, проте не направили в судове засідання свого представника, подали заяву про розгляд справи без їх участі, при вирішення справи покладалися на розсуд суду. Обставини, установлені судом. 26.09.2008 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб у Центральному відділі РАЦС Кременчуцького МУЮ, актовий запис №811, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 26.09.2008 року. (а.с.6). [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30.03.2009 року Крюківським відділом РАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області. (а.с.7). Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 26.04.2010 року у справі №2-1615/10, за позовом [PERSON] , ухвалено розірвати шлюб [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований у Центральному відділі РАЦС Кременчуцького МУЮ, актовий запис №811. (а.с.8). [PERSON] разом з дитиною [PERSON] мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №186697 від 16.08.2023 року, витягами з реєстру територіальної громади від 06.09.2023 року. (а.с.14, 42, 43). Згідно даних з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 09.08.2023 року, з Єдиного реєстру боржників від 24.10.2023 року, постанови державного виконавця Крюківського ВДВС у м. Кременчуці від 05.01.2020 року, 27.04.2010 року було відкрито виконавче провадження №19011624 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 29.10.2009 року і до досягнення дитиною повноліття, в порядку примусового виконання виконавчого листа №2-235, виданого 02.04.2010 року Крюківським районним судом м. Кременчука. (а.с.9-10, 35). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів боржника [PERSON] , виконаного державним виконавцем Крюківського ВДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції Анастасьєвою К.В. від 18.08.2023 року, станом на 01.08.2023 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 267064,00 грн., яка виникла з жовтня 2009 року, частково погашалася з жовтня 2009 року по січень 2014 року. (а.с. 36-41). Позивач [PERSON] подала суду свої фото з дитиною [PERSON] , зняті в різні часи як зростала дитина. (а.с. 94-98). Згідно з декларацією №0001-ТН2А-9КА0 від 26.12.2023 року, дитина [PERSON] уклав декларацію з лікарем, зазначивши контактною особою свою мати [PERSON] (а.с. 115). Згідно з довідкою голови профспілкового комітету КНМП «Кременчуцький перинатальний центр ІІ рівня» Городецької Ю.М. від 05.01.2024 року, у 2021 році на оздоровлення дитини [PERSON] в дитячому оздоровчому таборі « [INFO] » [PERSON] внесла батьківську оплату у розмірі 5500 грн. (а.с. 116). 24.12.2020 року [PERSON] уклала з ПрАТ СК «ВУСО» електронний поліс добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби дитини [PERSON] , на виконання якого подала квитанції про оплату страхових внесків. (а.с. 118-123). За відомостями Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-12681/18/24-вих. від 21.02.2024 року, за період зберігання інформації про перетин кордону з 08.11.2017 року по запитувану судом дату 22.04.2022 року, є інформація про перетин державного кордону України: 1) [PERSON] на в`їзд 29.12.2021 року у пункті пропуску «Гоптівка», 2) [PERSON] у пункті попуску «Чонгар» виїзд 23.06.2019 року, в`їзд 20.07.2019 року. (а.с. 144-146). Не зазначено осіб, які супроводжували дитину при перетині кордону, оскільки в ухвалі суду не було вказано на таких осіб, з якими дитина пересікла кордон. 22.02.2022 року [PERSON] відмовлено у перетині кордону України під час спроби перетину кордону України у пункті пропуску для автомобільного сполучення «Гоптівка» [INFO] на виїзд з України, з підстав наявності заборгованості по сплаті аліментів за постановою державного виконавця Крюківського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Яременка О.О., якою встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 06.02.2019 року ВП №19011624 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-235, виданого 02.04.2010 року Крюківським районним судом м. Кременчука. (а.с. 144-151). Відповідач [PERSON] пояснила, що дитина [PERSON] у 2019 році виїздив на відпочинок у АР Крим з її братом. Такі пояснення не заперечувалися позивачем [PERSON] . Згідно з актом обстеження умов проживання складеного та затвердженого у службі у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 04.12.2023 року, на підставі заяви представника [PERSON] \~ адвоката Пінчук Ю.В. проведено обстеження умов проживання дитини [PERSON] . Установлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживають дитина [PERSON] , батько [PERSON] (перебуває у ЗСУ), баба [PERSON] , дід [PERSON] . Дитина проживає в родині батька, який служить у ЗСУ. Вихованням дитини на час обстеження займається баба та дід по лінії батька. Зі слів дитини [PERSON] , зі своєю мамою він майже не спілкується, бо вона не цікавиться його життям та навчанням, матеріально не підтримує, а батько телефонує щодня, забезпечує усім необхідним. (а.с.104). Згідно з актом про проживання, складеним 08.12.2023 року ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» зі слів [PERSON] та [PERSON] , дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 2009 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . (а.с.105) Свідок [PERSON] повідомила, що є матір`ю позивача [PERSON] та бабою дитини [PERSON] . З 1990 року проживають у [ADDRESS] . З 1991 року працювала провідником пасажирських вагонів. У 2008 році її син [PERSON] одружився з [PERSON] . [INFO] у них народився син [PERSON] . Спочатку молодята жили у неї близько 2 місяці з народження дитини. Потім переїхали в орендовану квартиру, де теж прожили разом близько 2 місяців. Але син [PERSON] повернувся до неї жити один, а [PERSON] з дитиною повернулася жити до свої матері. Всі вони завжди жили в одному районі у сусідніх будинках. У 2009 році [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, коли дитині було декілька місяців. Одразу [PERSON] стягнула аліменти з [PERSON] на утримання дитини. А з 3012 року [PERSON] поїхав у РФ на заробітки, де працював до грудня 2021 року, іноді приїздив на відпочинок у м. Кременчук. Від народження [PERSON] допомагала [PERSON] виховувати дитину [PERSON] . Після народження дитини [PERSON] працювала, спочатку у салоні краси косметологом, потім вийшла на своє постійне місце роботи у перинатальному центрі м. Кременчука, де мала чергування цілодобові. [PERSON] працювала провідником, на місяць мала декілька тривалих рейсів, а потім відпочинок. Коли [PERSON] їздила провідником у РФ, то зустрічалася там з сином [PERSON] . ЇЇ чоловік теж працював провідником, був у рейсах, але в інші зміни, й останні 9 років вже не в рейсах. Тому вона з чоловіком, змінюючи один одного, виховували онука [PERSON] . [PERSON] майже від народження залишала їм дитину [PERSON] , спочатку на декілька годин, з часом як дитина дорослішала на довше. А потім [PERSON] став проживати постійно у [PERSON] . З 2012 року [PERSON] відвідував дитячий садок, куди його водила вона або її чоловік, сусідка, іноді мати [PERSON] . Іноді на вихідні мати [PERSON] брала дитину до себе. Коли [PERSON] пішов у школу, то [PERSON] у своїй квартирі облаштувала кімнату онуку, контролювала його навчання, приймала участь у вирішенні усіх шкільних питань, спілкувалася з вчителями, відвідувала батьківські збори, годувала та утримувала онука. Коли [PERSON] був у 4-му класі, то у них з [PERSON] виникав конфлікт, вона забирала свого сина [PERSON] жити до себе на 3 місяці, але потім повернула. [PERSON] їздив з матір`ю [PERSON] на море 2 рази у Крим, 1 раз з її братом, з ними 1 раз. У 2019 році [PERSON] брала [PERSON] путівку у дитячий табір у с. Потоки. [PERSON] мала багато претензій до невістки, але намагалася не вчиняти конфлікти з невісткою, щоб онук [PERSON] почував себе щасливим. [PERSON] хоч і працювала, але зароблені кошти витрачала на себе, мало приділяла уваги дитині. Тому дитину [PERSON] утримували [PERSON] та батько [PERSON] . Коли 5 років тому [PERSON] купила собі квартиру, то теж облаштувала в своїй квартирі кімнату для [PERSON] , сама купила ліжко дитині. Але за проханням [PERSON] матрац для онука в її квартиру придбала [PERSON] . Дитина [PERSON] все життя мав зареєстроване місце проживання у матері. До 2022 року [PERSON] спілкувалася з невісткою [PERSON] , до неї іноді ходив [PERSON] , але постійно не проживав. [PERSON] вважала, що з 2009 року по лютий 2022 року [PERSON] 80% часу був у неї, 20% часу був у матері, а після початку збройної агресії з березня 2022 року взагалі припинив спілкуватися з матір`ю, постійно проживав у неї з батьком. Весь цей час [PERSON] був на заробітках, але він постійно спілкувався з дитиною [PERSON] , передавав грошові кошти на його утримання, у грудні 2021 року повернувся в Україну на Новий рік. У 2022 році коли [PERSON] повертався на заробітки, то виявилося, що вони ухиляються від сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] на користь [PERSON] , тому його не випустили за кордони України. Але [PERSON] вважала безпідставними вимоги [PERSON] про стягнення з її сина аліментів на утримання дитини [PERSON] , оскільки дитина проживав у них, й вони його утримували. Дитина [PERSON] дав суду пояснення, що проживає з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де має окрему кімнату з усім необхідним. Відвідував садочок у дитинстві, навчався у гімназії №16. Пам`ятає себе з 6-7 років. Пам`ятає, що завжди був з бабусею. Але 1-2 рази на тиждень був у мами, ночував, коли у неї був вихідний день. В квартирі у бабусі для нього облаштована окрема кімната. Також в квартирі у мами для нього облаштована окрема кімната. Але він почуває себе дома в квартирі у бабусі [PERSON] , до якої він відчуває більшу прихильність, бо бабуся йому найрідніша. Після початку війни у 2022 році він став постійно жити в квартирі у бабусі, з матір`ю припинив спілкуватися. Батько раніше жив окремо, був у РФ на заробітках, але постійно дзвонив йому, цікавився його життям. Завжди баба його кормила, одягала, придбала планшет, контролювала навчання, водила та забирала з садочку та школи, відвідувала батьківські збори, контактувала з вчителями, вчила з ним уроки. Мати не займалася уроками з ним. Мати організовувала йому дні народження, але гроші йому чи бабусі не давала. Їздив на море з мамою 1-2 рази, а також з дядьком (братом мами). Оформив паспорт без мами, бо вона вимагала піти разом, але він відмовився, щоб вона не забрала у нього паспорт. Вона завжди забирає усі документи та зберігає у себе. Його свідоцтво про народження тримає у себе. Ось мати купила йому телефон, а коробку забрала. Коли баба чи батько дарували подарунки, то мати теж забирала гарантійні листи, обґрунтовуючи тим, що буде їх зберігати. Зараз він постійно живе з батьком за цією ж адресою. А бабуся [PERSON] з дідом стали жити в селі у прабабусі. Мати у нього жорстка, а бабуся добра. Тому він зараз не хоче спілкуватися з мамою, заблокував її телефон. Мати пропонувала йому після закінчення 9 класу вчитися за кордоном, але він не бажає. Судом були допитані свідки зі сторони позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] . Свідки в цілому повідомили, що є знайомими [PERSON] . Знають зі слів [PERSON] , слів дітей, або самі бачили, що бабуся по лінії батька [PERSON] виховує свого онука [PERSON] , який у неї постійно проживає змалку. Тому в квартирі бабусі для дитини облаштована окрема кімната. Бабуся контролює навчання та поведінку дитини, забезпечує його усім необхідним (їжею, одягом, шкільне обладнання, витрати на навчання та відпочинок, проведення свят тощо), відвідувала батьківські збори, здавала у батьківський комітет гроші на потреби класу, приносила цукерки на дні народження. Мати дитини [PERSON] проживає окремо від дитини у м. Кременчуці в сусідньому будинку, іноді могла взяти до себе дитину 1-2 рази на тиждень, мінімально утримувала дитину, також іноді приймала участь у вирішенні шкільних питань, іноді відвідувала батьківські збори. Батько тривалий час проживав за кордоном України, але надавав [PERSON] кошти на утримання своєї дитини. При цьому мати [PERSON] одразу після розірвання шлюбу в судовому порядку стягнула з батька [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] до його повноліття. Спочатку [PERSON] платив аліменти [PERSON] на утримання дитини сам, або через [PERSON] . Але потім [PERSON] припинив сплачувати аліменти на утримання дитини, бо дитина постійно проживала у бабусі [PERSON] , а не у матері [PERSON] . Свідок за сторони позивача [PERSON] повідомив, що є сусідом [PERSON] , з якою проживає в одному будинку та під`їзді. Бачить, що [PERSON] виховує свого онука [PERSON] від народження. Мати дитини не бачив, знає, що вона проживає у сусідньому будинку. Батько був за кордоном, а коли повернувся, то став проживати у співмешканки в квартирі, в їх будинку, але в іншому під`їзді. Надаючи оцінку показанням свідка [PERSON] суд враховує, що він не має близьких стосунків з сім`єю [PERSON] , просто є їх сусідом, тому не може бути достовірно обізнаний про їх стосунки. Разом з тим суд враховує його показання, що він бачив як дитина [PERSON] проживає у баби [PERSON] , а його батько після повернення у м. Кременчук став проживати в цьому ж будинку, але в сусідньому під`їзді. Також судом були допитані свідки зі сторони відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які повідомили, що є знайомими [PERSON] . Бачили, що [PERSON] все життя проживала разом зі своїм сином [PERSON] , виховувала його самостійно без батька, водила в дитячий садок, займалася його навчанням, вихованням, матеріально забезпечувала усі його потреби, відвідувала батьківські збори та брала активну участь у житті класу, організовувала святкування днів народження дитини з іншими дітьми. Для того щоб матеріально забезпечити дитину, [PERSON] постійно працювала на декількох роботах, зокрема позмінно цілодобово у перинатальному центрі м. Кременчука, тому в цей час змушена була залишати дитину бабусям (своїм мамі та бабі, свекрусі). Усі бабусі допомагали виховувати онука, у них в родині склалися добрі стосунки. Батько [PERSON] після розірвання шлюбу постійно проживав за кордоном України. [PERSON] змогла на самостійно зароблені кошти купити квартиру, в якій облаштувала дитині [PERSON] окрему кімнату, де є для нього усе необхідне. В кінці 2021 року [PERSON] повернувся в Україну на відпочинок, але ще до початку війни у лютому 2022 року він не зміг виїхати у РФ з підстав наявності заборгованості по аліментам. З цього приводу в їх сім`ї виник конфлікт. Тому батько [PERSON] та з його боку бабуся [PERSON] налаштували дитину [PERSON] проти матері. Й після початку війни у березні 2022 року дитина [PERSON] став постійно проживати у бабусі [PERSON] , під її впливом перестав спілкуватися з матір`ю, відмовляється отримувати від неї допомогу. Батько [PERSON] проживає окремо від дитини у співмешканки. Мотиви ухваленого судом рішення з посиланням на норми права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263\~ЦПК\~України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінивши подані суду докази, суд вважає встановленим, що з 01.03.2022 року дитина [PERSON] не проживає з матір`ю [PERSON] , що визнається усіма учасниками справи, підтверджено актом обстеження умов проживання дитини, складеним та затвердженим Службою у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 04.12.2023 року. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши подані суду докази, суд вважає установленим, що дитина [PERSON] народився [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] . Через декілька місяців після народження дитини батьки припинили спільне проживання, а в подальшому рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 26.08.2010 року їх шлюб було розірвано. В подальшому за заявою матері [PERSON] судовим рішенням на її користь стягнуто аліменти з батька [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , починаючи з 29.10.2009 року та до повноліття дитини. На теперішній час виконавчий лист про стягнення на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] перебуває на примусовому виконанні. В ході виконання рішення суду про стягнення аліментів з батька на користь матері на утримання дитини, [PERSON] допустив заборгованість у сплаті аліментів, а саме частково сплачував аліменти, починаючи з жовтня 2009 року до січня 2014 року включно, а з лютого 2014 року припинив сплачувати аліменти. Батько [PERSON] після розірвання шлюбу виїхав до РФ на заробітки у 2012 році, де постійно проживав, а повернувся в Україну 29.12.2021 року на відпочинок. До початку оголошення воєнного стану у лютому 2022 року [PERSON] не зміг повернутися у РФ з підстав наявності у нього заборгованості по сплаті аліментів, його не випустили за кордони України. В період з 08.11.2017 року [PERSON] перетинав кордон України лише на в`їзд 29.12.2021 року, тобто у цей час перебував за межами України. Дитина [PERSON] завжди знаходився в Україні, де зростав та навчався. Ці факти визнавалися сторонами в судовому засіданні, підтверджені допитаними свідками, листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 19.12.2024 року. Таким чином суд вважає доведеним об`єктивними доказами, що до 29.12.2021 року дитина [PERSON] безумовно не проживав з батьком [PERSON] . Тому зазначені в позові підстави для звільнення батька від сплати на користь матері аліментів на утримання дитини, а саме що дитина [PERSON] з 29.10.2009 року проживав переважно разом з батьком [PERSON] , а з лютого 2021 року проживав постійно не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються усіма дослідженими доказами. Враховуючи досліджені судом докази, зокрема пояснення самої дитини [PERSON] про те, що до 01.03.2022 року він проживав і у бабусі по лінії батька [PERSON] , і у матері [PERSON] , коли остання була вільна від роботи, у матері та у бабусі в квартирах для нього облаштовані окремі кімнати, але він більш прихильний до бабусі, тому відчував себе дома саме у бабусі; лише після початку війни він покинув мати, припинив з нею спілкування, став постійно проживати у бабусі. При цьому усі допитані свідки, навіть свекруха [PERSON] та дитина [PERSON] , визнавали, що мати приймала участь у вихованні дитини від його народження до березня 2022 року, дитина був у матері у вільний від її роботи час, батько проживав у РФ. При цьому дитина і по теперішній час має зареєстроване місце проживання з матір`ю, літом 2021 року мати оплатила сину відпочинок у дитячому оздоровчому таборі, їздив з мамою на море, проводив з нею час, коли вона була вільна від роботи, має в її квартирі окрему облаштовану кімнату, де він спав до березня 2022 року, коли мати була вільна від роботи, не була на цілодобових чергуваннях, навіть декларацію з лікарем [PERSON] заключив 26.12.2023 року, зазначивши контактну особу мати [PERSON] . 24.12.2020 року мати [PERSON] уклала договір страхування дитини [PERSON] , який і оплачувала самостійно. З жовтня 2009 року по січень 2014 року включно батько [PERSON] частково сплачував аліменти на користь матері для утримання дитини, й такий вчинок безумовно вказує на визнання ним факту проживання дитини з матір`ю у той час. При цьому хоча батько [PERSON] та бабуся [PERSON] стверджували в судовому засіданні, що з 2009 року дитина [PERSON] не проживав постійно у матері, не отримував від неї утримання, хоча аліменти нараховувалися, про що їм було достовірно відомо, але вони не зверталися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з батьком, про встановлення опіки чи піклування над дитиною для бабусі, відібрання дитини чи позбавлення матері батьківських прав з підстав ухилення від виховання дитини. Суд враховує, що [PERSON] як одинока мати мала утримувати дитину від її народження, тому змушена була працювала на декількох роботах, зокрема косметологом в салоні краси, а також в перинатальному центрі, де чергувала позмінно цілодобово. За цей час [PERSON] на зароблені кошти купила квартиру, де облаштувала окрему кімнату для своєї дитини. Звісно, що коли мати працювала, то дитина потребувала догляду. Сім`я проживала в одному районі у сусідніх будинках. Й мати дозволяла бабусі з боку батька доглядати за онуком, коли остання теж була вільна від своєї роботи провідником на залізниці, що відповідає вимогам закону. Й такі дії матері не можуть вважатися ухиленням від виховання та утримання дитини чи проживанням окремо від дитини. А звинувачення позивача [PERSON] та його матері [PERSON] , що [PERSON] не достатньо приділяла уваги сину, не достатньо його утримувала, оскільки син лише 20% часу жив у неї, суд вважає їх суб`єктивною оцінкою, яка виникла в наслідок різних поглядів на життя та негативних стосунків, що склалися між ними. А тому суд вважає безпідставними доводи позивача [PERSON] про те, що з 29.10.2009 року до 01.03.2022 року [PERSON] проживала окремо від дитини [PERSON] , оскільки це не доведено достатніми, належними та допустимими доказами. У ст.7 СК України наведені \~загальні засади регулювання сімейних відносин. Так, сімейні відносини\~регулюються цим\~Кодексом та\~іншими нормативно-правовими\~актами.\~Сімейні відносини\~можуть бути\~врегульовані за\~домовленістю (договором)\~між їх\~учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини\~регулюються на\~засадах справедливості,\~добросовісності та\~розумності,\~відповідно до\~моральних засад\~суспільства.\~ Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. У ст. 265 СК України установлений \~обов`язок баби, діда утримувати внуків. Так, баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу. За таких обставин, суд вважає з аналізу досліджених доказів, що до 01.03.2022 року дитина [PERSON] постійно проживав з матір`ю [PERSON] , батько [PERSON] проживав окремо у РФ, але у вихованні дитини активно допомагала бабуся [PERSON] , виконуючи свій обов`язок, визначений у ст.265 СК України, а саме доглядала дитину у свій вільний від роботи час, коли мати працювала, зокрема у час її цілодобових чергувань у перинатальному центрі. У\~статті 8 Конституції України\~закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми\~Конституції України\~є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною 7\~статті 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789Х11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 141 СК України\~мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із\~них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~статті 197 СК України,\~з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. З урахуванням предмета цього спору (звільнення від стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Згідно з частиною четвертою статті 273\~ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частиною восьмою\~статті 71 Закону\~України «Про виконавче провадження» передбачено, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже, заявник вправі звернутися до суду із заявою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У спорі, що виник між батьком [PERSON] та матір`ю [PERSON] , безумовно мати брала більш активну участь у вихованні дитини [PERSON] , оскільки батько до 29.12.2021 року постійно проживав окремо від дитини за кордоном України. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі\~№ 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22), на яку, зокрема, посилався й заявник у касаційній скарзі. Враховуючи встановлені обставини, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, та враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд дійшов висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині припинення стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини з 01.03.2022 року, оскільки з цього часу дитина [PERSON] проживав окремо від матері, та вона не несла витрат на його утримання. Суд враховує, що нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина, а тому не прив`язує припинення стягнення аліментів з батька на користь матері на утримання дитини до набрання цим рішенням законної сили, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.06.2023 року у справі № 186/126/21, провадження № 61-1949св23. Отже позовні вимога [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Суд вважає за необхідне починаючи з 01.03.2022 року звільнити платника аліментів [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , які стягуються за рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука у справі №2/235, на виконання якого 02.04.2010 року цим же судом виданий виконавчий лист №2-235. З цих підстав необхідно відкликати виконавчий лист №2-235, виданий 02.04.2010 року Крюківським районним судом м. Кременчука про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі щомісячно частини з усіх видів заробітку, починаючи з 29.10.2009 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial