Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

26.03.2024 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в особі представника Гайової А.С. звернулося до суду з позовною заявою, сформованою в підсистемі «Електронний суд», до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 травня 2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» https://miloan.ua/, [PERSON] було подано заявку на отримання кредиту №3408587. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. Законодавством України передбачено оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. ТОВ «МІЛОАН» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору №3408587 від 07.05.2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті URL https://miloan.ua/. Тобто, відповідачка [PERSON] уклала договір з ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення відповідачці були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5900,00 грн. Однак відповідачкою не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин. Представник позивача також посилається на те, що 13 вересня 2021 року згідно умов договору відступлення прав вимоги №07Т, ТОВ «МІЛОАН» було відступило право вимоги за кредитним договором №3408587 від 07 травня 2021 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а останнє набуло права вимоги до відповідачки [PERSON] . Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 26461,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5900,00 грн.; заборгованість за відсотками -19912,50 грн.; заборгованість за комісійними винагородами - 649,00 грн.; заборгованість за пенею -0 грн. Позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору №3408587 від 07.05.2021 року. Однак, [PERSON] не виконала свого обов`язку по поверненню кредиту в строки, передбачені кредитним договором. У зв`язку з зазначеним позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 26461,50 грн.,понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000.00 грн. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 03.04.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 05.09.2024 року підготовче засідання закрите, і справа призначена до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому також зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, відзив на позов не надала, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не зверталася. Представник третьої особи ТОВ «МІЛОАН» у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. У зв`язку із зазначеним суд вважає можливим провести заочний розгляд даної справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 07 травня 2021 року на підставі поданої анкети-заяви на кредит №3408587 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №3408587, за умовами якого ТОВ «МІЛОАН» надало відповідачці кредит у сумі 5900,00 грн. шляхом переказу на картковий рахунок, строком на 30 днів з 07.05.2021 (строк кредитування) до 06.06.2021 (дата повернення кредиту) і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк до 06.06.2021, та сплатити комісію і відсотки за користування кредитними коштами( пункти 1.1.-1.4). Пунктами 1.5.1.-1.7. кредитного договору передбачено, що загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти з користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 2861,50 грн. в грошовому виразі та 11,401.00 відсотків річних у процентному значенні. Орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних позичальника за кредитом складає 8761,50 грн. Комісія за надання кредиту 649,00 грн. нараховується за ставкою 11,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом складають 2212,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Відповідно до пункту 4.2 кредитного договору у разі прострочення позивальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів , що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування( пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитора. Пунктом 6.1. кредитного договору передбачено, що він укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] погоджено Графік платежів за договором про споживчий кредит №3408587 від 07.05.2021 року та Паспорт споживчого кредиту №3408587, які містять аналогічні умови кредитування. ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, перерахувавши 07 травня 2021 року [PERSON] на її картковий рахунок [NUMBER] грошові кошти у розмірі 5900,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 45639008. 13 вересня 2021 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» ( Фактор) та ТОВ «МІЛОАН» (Клієнт) укладено Договір факторингу №07Т, за умовами якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (п.2.1). Відповідно до п.4.1 даної угоди наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання цього Договору. Згідно Акту приймання-передачі Реєстру Прав вимог від 13 вересня 2021 року до Договору факторингу №07Т від 13 вересня 2021 року, Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Прав вимог від 13 вересня 2021 року, складений за формою згідно із Додатком №1 до Договору. Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 07Т від 13 вересня 2021 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором від 07.05.2021 року №3408587 на суму 26461,50 грн, з яких: 5900,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 19912,50 грн - сума заборгованості за відсотками; 649,00 грн - сума заборгованості за комісійними винагородами. Згідно з ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Факт оплати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» грошових коштів ТОВ «МІЛОАН» за договором факторингу №07Т від 13.09.2021року підтверджується копіями платіжних інструкцій. Згідно з ч. 1 ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ч. 1, 2 ст.207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.ст. 626, 628ЦКУкраїни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] була ініціатором укладання кредитного договору, надала необхідні для укладання договору особисті дані, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, які зазначені в кредитному договорі. Факт підписання договору про споживчий кредит №3408587 від 07.05.2021 року за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором підтверджується відомостями з ІТС ТОВ «МІЛОАН» про направлення одноразового ідентифікатора для підписання договору на фінансовий номер позичальника, інформацією з електронного файлу щодо підтвердження підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір у формі електронного правочину. Таким чином, кредитний договір №3408587 від 07.05.2021 року був підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між сторонами такого договору, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №3408587 від 07.05.2021 за період з 13.09.2021 по 20.02.2024 вбачається, що відповідачка станом на 20.02.2024 має заборгованість за кредитним договором у сумі 26461,50 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5900,00 грн.; заборгованість за відсотками -19912,50 грн.; заборгованість за комісійними винагородами - 649,00 грн.; заборгованість за пенею -0 грн. Суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 5900,00 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки [PERSON] процентів (відсотків), то суд вважає позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Договір між\~сторонами було\~укладено на\~строк 30\~днів з\~07\~травня 2021\~року по\~06\~червня 2021\~року,\~і даних\~про те,\~що цей\~договір був\~пролонгований сторонами\~матеріали справи\~не містять.\~Крім того,\~з \~наданого позивачем\~розрахунку заборгованості\~за договором\~про споживчий\~кредитвбачається,\~що заборгованість\~за відсотками\~ в\~розмірі 19912,50\~грн.\~нараховувалась на\~поточне тіло\~кредиту,\~а не\~відповідно до\~умов пункту\~4.2\~кредитного договору. Отже, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право нараховувати проценти за кредитним договором, то після 06 червня 2021 року ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не мали законних підстав нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором №3408587 від 07.05.2021 року. Такий висновок суду узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до вимог ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 виснувала, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Отже, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. За таких обставин, після спливу визначеного договором строку кредитування, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинено. Виходячи з наведеного, суд вважає, що з [PERSON] підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 2212,50 грн. ( 5900 грн. х 1,25% х 30 днів = 2212,50 грн.). Таким чином, враховуючи, що відповідачка взяті на себе зобов`язання у встановлені договором строки не виконала, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 8761,50 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5900,00 грн., заборгованість за процентами - 2212,50 грн. та заборгованість за комісією 649,00 грн. Щодо стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 47 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III Про банки і банківську діяльність банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування»(далі - Закон № 1734-VIII). Згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції на момент укладення Кредитного договору) визначено види та порядок надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит. Умови договору про споживчий кредит визначені ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Так, Закон № 1734-VIII не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1734-VIII споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитного договору, погодилась з його умовами та не відмовилась від його укладення, не оспорювала його умови. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зазначене вище узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 30 червня 2021 року справа № 201/10403/19 провадження № 61-263св21. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] сума несплаченої комісії в розмірі 649 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. надано договір № 42649746 від 11 грудня 2023 року про надання правової допомоги, укладений між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» в особі його керуючого адвоката Міньковської А.В., додаткову угоду №003386401683 від 09 лютого 2024 року до договору № 42649746 від 11 грудня 2023 року про надання правової допомоги щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] , Акт на підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 20 лютого 2024 року; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості (підстава: договір про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12. 2023 та додаткової угоди до нього), де зазначені склад, обсяг та види виконаних робіт адвокатом, час , витрачений на їх виконання та їх вартість, а також загальна вартість виконаних послуг . Суд вважає, що зазначений в пунктах 1 та 2 склад, обсяг та види виконаних робіт адвокатом пов`язані між собою, тому час, витрачений на їх виконання, є завищеним. Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.\~Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою\~статті 30 Закону № 5076-VI\~як «форма винагороди адвоката», але в розумінні\~ЦК України\~становить ціну такого договору... Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру\~та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу». Суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесенні позивачем судові витрати підтверджується квитанцією\~№7239-1094-9528-3870\~від 25.03.2024 про сплатусудового збору в сумі 2422,40 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 802 грн. 06 коп. (2422,40 х 8761,50 : 26461,50 = 802,06).

Outcome: partial