Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

16 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та [PERSON] було укладено Договір позики № 75393893, відповідно до умов вказаного вище договору сума позики 4000 гривень, строк позики 30 днів. Додатковою угодою № 75393893 від 16 серпня 2021 року до Договору позики № 75393893 від 16.08.2021 позикодавець збільшив суму наданої [PERSON] позики до 5000 гривень. Товариство обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ " свої зобов`язання за Договором належним чином виконало шляхом перерахування на картковий рахунок [PERSON] 5000 гривень. [PERSON] свої зобов`язання перед Кредитором щодо сплати процентів, повернення кредитних коштів належним чином не виконувала. 27 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ " та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" було укладено Договір факторингу № 27/01/2022, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступає, а ТОВ " ВЕРДИКТ КАПІТАЛ " приймає належні ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" право грошової вимоги, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі, й щодо [PERSON] в сумі 16940 гривень. 10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ " та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" було укладено Договір відступлення права вимоги № 10-01/2023, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ " відступає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР " набуває права вимоги до боржників, вказаних у відповідному реєстрі, в тому числі, щодо [PERSON] (в реєстрі за № 70059) в сумі 17031 гривня 50 копійок. Позивач з цим позовом через підсистему «Електронний суд» звернувся 30 грудня 2024 року до суду. На підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України отримано підтвердження про зареєстроване місце проживання відповідача в [ADDRESS] . Одночасно, у довідці старости Лучинчицького старостинського округу зазначено, що [PERSON] на даний час відсутня за місцем реєстрації (а.с. 9). Ухвалою суду від 06 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 10). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження на 10-ту годину 27 січня 2025 року, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов та заяви із запереченням щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання сторони не з`явилися. Ухвала про відкриття провадження та судова повістка-повідомлення надіслана позивачу в його електронний кабінет 31 грудня 2024 року (а.с. 12, 13). Позивач у п. 5 позовних вимог просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача та не заперечував щодо винесення заочного рішення (зворот а.с. 4). Ухвала про відкриття провадження та судова повістка-повідомлення направлена відповідачу 03 січня 2025 року на зареєстровану адресу місця проживання, однак поштове відправлення не вручено, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 17). Зазначені вище документи були також направлені у застосунок VIBER мобільного телефону, що вказаний у позовній заяві і зазначений позичальником у договорі позики, та отримані одержувачем 01 січня 2025 року (а.с. 16). Крім того, 31 грудня 2024 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено повідомлення про виклик [PERSON] до суду (а.с. 14). Таким чином, відповідач обізнана про розгляд справи за позовом до неї в Мурованокуриловецькому районному суді, в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається такою, що повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи. За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Тому, з урахуванням положень ч. 11 ст. 128, ч. 3 ст. 211, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України,\~ суд ухвалив про розгляд справи без участі сторін. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з врахуванням такого: За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до\~статті 6\~ЦК України\~сторони є\~вільними в\~укладенні договору,\~виборі контрагента\~та визначенні\~умов договору\~з урахуванням\~вимог цього\~Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~звичаїв ділового\~обороту,\~вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Судом встановлено, що 16 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ " та [PERSON] було укладено Договір Позики № 75393893 (на умовах повернення позики в кінці строку позики). Відповідно до умов цього Договору Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п. 1); сума позики 4000 гривень (п. 2.1.); строк позики (строк договору) 30 днів (п. 2.2.); процентна ставка (базова) 1,99% (фіксована), орієнтовна реальна річна процентна ставка 906,08 % (п. 2.3.); підписанням договору позичальник підтверджує, що ознайомилася на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», до моменту підписання договору вивчила цей договір та правила надання грошових коштів у позику (п. 5.); цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно- телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п. 12.). Так, п. 20 Договору містить, в тому числі, прізвище, ім`я та по батькові Позичальника, її РНОКПП, адресу місця реєстрації (проживання), реквізити паспорта, номер телефону, електронну адресу, рахунок. 16 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ " та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 75393893 до Договору позики № 75393893 від 16.08.2021, відповідно до умов якої на підставі звернення Позичальника, здійсненого за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційної системи Позикодавця, Позикодавець збільшив суму наданої Позичальнику позики 4000 гривень на 1000 гривень, таким чином загальний розмір наданої позики становить 5000 гривень (п. 1.); позичальник розуміє та підтверджує те, що у зв?язку із збільшенням загального розміру позики, зміниться орієнтовна загальна вартість позики, яка складе 6044 гривень 75 копійок (п. 2.); ця додаткова угода складена в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, підписана одноразовим ідентифікатором і є невід`ємною частиною договору (п. 6.). Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. У п.п. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Щодо виконання [PERSON] зобов`язання за Договором позики № 75393893 від 16 серпня 2021 року з урахуванням відповідної Додаткової угоди: Предметом договору є кредит в розмірі 5000 гривень, кредит надається строком на 30 днів до 15 вересня 2021 року, процентна ставка (базова) 1,99% - (фіксована), [PERSON] 15 вересня 2021 року мала повернути 6044 гривні 75 копійок, з яких 5000 гривень сума кредиту, а 1044 гривні 75 копійок проценти за користування кредитом. Виконання ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свого зобов`язання із зарахування на картковий рахунок [PERSON] предмету позики доведено довідками ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» №№ КД-000003142ТНПП та КД-000003143ТНПП від 27.11.2024 про завершення платіжної операції з перерахування на картковий рахунок на ім`я [PERSON] [NUMBER] 5 тисяч гривень. Із розрахунку ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» слідує, що [PERSON] не виконала свого зобов`язання з повернення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, а сума заборгованості за Договором позики № 75393893 від 16.08.2021 станом на 27 січня 2022 року становить 16940 гривень, з яких 5000 гривень сума заборгованості за тілом кредиту, 11940 сума заборгованості за відсотками. Із цього ж розрахунку слідує, що до 15 вересня 2021 року проценти нараховувалися за процентною ставкою 1,99%, а з 16 вересня 2021 року 2,70% в день (п. 2.3. Договору позики). Відповідач відзиву на позов чи будь-яких пояснень, доказів на спростування заяви позивача про існування заборгованостей за кредитним договором, який є предметом цього позову, суду не подала. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови ВП ВС від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Статтею 516 ЦК України\~визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 27 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" укладено Договір факторингу № 27/01/22, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ " відступає Товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" за плату право грошової вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ " права вимоги до боржників, що зазначені в реєстрах Боржників. Згідно до п. 6.1.4. право вимоги переходить до Фактора після здійснення повного фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток 2), який є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до Боржників, після чого фактор стає новим Кредитором по відношенню до Боржників стосовно переданого Права вимоги. ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" оплатило портфель згідно Договору факторингу № 21/01/22. Відповідно до Реєстру Боржників та витягу з цього Реєстру Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" набуло права грошової вимоги, в тому числі, і за Договором позики № 75393893, боржником за яким є [PERSON] , в сумі 16\~940 гривень, з яких: 5000 гривень сума заборгованості за тілом кредиту, а 11940 гривень сума заборгованість за відсотками. 10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" укладено Договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ " відступає Товариству з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" шляхом продажу, а Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" набуває права вимоги до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього Договору. У Реєстрі боржників до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за номером 70059 зазначена як боржник [PERSON] . Загальна сума заборгованості зазначена 17031 гривня 50 копійок, з яких: 5000 гривень сума заборгованості за основним зобов`язанням, 11940 гривень сума заборгованість за відсотками, 91 гривня 50 копійок сума заборгованості (відповідальність за порушення зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України). Згідно до п. 5.2 Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутим (прийнятим) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4). ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" підписали Акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги 10 січня 2023 року. Позивач заявив вимогу про стягнення із [PERSON] заборгованості за Договором позики № 75393893\~від 16.08.2021 в сумі 17031 гривню 50 копійок, з яких: 5000 гривень сума заборгованості за основним зобов`язанням, 11940 гривень сума заборгованості за відсотками, 80 гривень сума заборгованості (інфляційні збитки), 11 гривень 50 копійок сума заборгованості (нараховані 3% річних). Тобто, будь-яких нарахувань з моменту отримання права вимоги позивач ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" не здійснював, що підтверджується Реєстром боржників та розрахунком заборгованості, вчиненим ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР". В той же час, поданий позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за договором позики, вчинений первісним кредитором ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» станом на 27 січня 2022 року не містить інформації про підстави нарахування процентів поза межами строку кредитування, про підстави припинення нарахування процентів за наявності вказівки про прострочення кредиту і т.п. Не містить підстав таких обґрунтувань і позовна заява. Із цього розрахунку слідує, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися боржнику поза межами строку кредитування (30 днів до 15 вересня 2021 року). В той же час, Велика Палата Верховного Суду у п. 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловила правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Зокрема, суд виснував: «Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України». Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу) (п. 81). У пунктах 84-87 цієї постанови ВП ВС констатовано: зі спливом строку кредитування позичальник не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України (п. 84); очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними (п. 85); невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України (п. 86); надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця (п. 87). Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (п. 91 згаданої вищи постанови ВП ВС). Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від таких висновків. Щодо можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування на підставі умов договору, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 у п. 114 зауважила: «сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх». Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин (п. 120). Оскільки строк кредитування за Договором Позики № 75393893 від 16 серпня 2021 року закінчився 15 вересня 2021 року, то доведеним є розмір заборгованості [PERSON] за цим Договором в розмірі 6044 гривень 75 копійок, з яких 5000 гривень сума заборгованості за тілом кредиту і 1044 гривень 75 копійок заборгованість за процентами за користування кредитом. Така позиція суду ґрунтується на висновках ВП ВС, зроблених у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 про те, що якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру (п. 100). В той же час, як вбачається із розрахунку заборгованості, вчиненої ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", це товариство як попередник права вимоги за Договором позики № 75393893 від 16.08.2021 зробило нараховування на підставі ст. 625 ЦК України. Відповідно до положень цієї норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і в разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, за період з 27.01.2022 до 23.02.2022 (або за 28 календарних днів) за невиконання грошового зобов`язання Договором позики № 75393893 від 16.08.2021 [PERSON] нараховано 3% річних в сумі 11 гривень 50 копійок та інфляційні збитки в сумі 80 гривень. Такий розмір відповідальності відповідає закону, розрахований за вірною формулою та з урахуванням відповідного індексу інфляції. Тому вимога про стягнення із [PERSON] суми 91 гривня 50 копійок на підставі ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягає до задоволення. Одним із загальних принципів цивільного процесу є змагальність сторін, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, а п. 3 ч. 2 цієї норми, - що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив\~до суду\~позовну вимогу\~з ціною\~позову 17031\~гривні 50\~копійок. Суд у цьому судовому рішенні прийшов до висновку про задоволення позову в розмірі 6136 гривень 25 копійок (6044 гривні 75 копійок + 91 гривня 50 копійок), що складає 36,03% від заявленої вимоги. При зверненні до суду позивачем сплачено 2422 гривні 40 копійок судового збору (а.с. 5). А тому і компенсація судових витрат, зокрема, у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору підлягає у розмірі 36,03% або 872 гривні 79 копійок. Статтею 59 Конституції України\~визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З матеріалів\~справи вбачається,\~що позивач\~користувався правовою\~допомогою,\~в \~підтвердження понесених\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу у\~розмірі 9000\~гривень позивачем\~до суду\~надано наступні\~докази:\~тарифи на\~послуги ФОП\~ [PERSON] ,\~договір №\~02-09/2024-8\~про надання\~правової допомоги\~від 02\~вересня 2024\~року,\~Заявка про\~надання юридичної\~допомоги №\~30\~від 01.11.2024,\~Витяг з\~Акту №\~3\~про надання\~юридичної допомоги\~від 29.11.2024\~року. Калітіна Олена Володимирівна відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2078, виданим 03.04.2018 радою адвокатів Полтавської області, є адвокатом. Суд вважає подані позивачем докази понесених витрат на професійну правничу допомогу переконливими і достатніми для вирішення питання про їх відшкодування. З врахуванням рішення суду про часткове задоволення позову, положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату правової допомоги в розмірі 3242 гривні 70 копійок, що становить 36,03% від реально понесених позивачем таких витрат.

Outcome: partial