Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

у травні 2024 року позивач [PERSON] за допомогою системи "Електронний суд" звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 3% річних у розмірі 872 гривні та інфляційні витрати у розмірі 4021,67 гривень; витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 гривень та витрати на правову допомого в розмірі 2000 гривень покласти на відповідача. В обґрунтування послався на те, що 17.06.2020 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси було задоволено позов фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та стягнуто з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 7 667 грн. 41 коп., 768 грн. 40 коп. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн. Фізична особа-підприємець [PERSON] неодноразово звертався до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку. 28.11.2022 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] щодо примусового виконання рішення суду згідно виконавчого документа. 03.04.2024 року приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням відповідачем рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2020 року. Позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду по справі № 521/15437/19 - 18.06.2020 року та до дня фактичного виконання рішення суду - 02.04.2024 року. Загальний розмір інфляційних витрат за розрахунком позивача за вказаний період складає 4021 гривень 67 коп.. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 18.06.2020 року по 02.04.2024 року складає 872 грн. 00 коп. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2024 року зазначена позовна заява в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передана за підсудністю на розгляд до Саратського районного суду Одеської області. Після надходження та реєстрації зазначеної позовної заяви, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду, головуючою суддею у справі визначено суддю Саратського районного суду Одеської області Бучацьку А.І. Ухвалою Саратського районного суду від 22 липня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 26 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання у справи. Представник позивача адвокат СамойленкоП.М., належним чином повідомлений про розгляд справи до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов відтримав та просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 63). Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав відзиву. У зв`язку із чим суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів та ухвалив заочне рішення. Судом встановлено, що 07 червня 2016 року в м. Одесі по вул. Б.Хмельницького мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ВАЗ державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки Оpel державний реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілю марки Opel завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками для позивача. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.07.2016 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 17 червня 2020 року Малиновським районним судом м. Одеси було задоволено позов фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та стягнуто з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 7667 грн. 41 коп., 768 грн. 40 коп. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. 00 коп (а.с.7-9). Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 28 листопада 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Одеси Притуляком В.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] щодо примусового виконання рішення суду згідно виконавчого листа № 521/15437/19, виданого 18.08.2020 року Малиновським районним судом м. Одеси (а.с.11). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Одеси Притуляк В.М. від 03 квітня 2024 року виконавче провадження з примусового виконання виконачого листа № 521/15437/19, виданого 18.08.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] завданиз збитків в порядку регресу в розмірі 7667,71 грн, судовий збір 768,40 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 1500 грн., було закінчено у зв`язку із фактичним виконанням відповідачем рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2020 року (а.с.12). Відповідач рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2020 року у справі № 521/15437/19 фактично виконав 02 квітня 2024 року, тобто прострочив своє грошове зобов`язання, встановлене рішенням суду. Відповідно до частини першої статі 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другої статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 кодексу. Відповідно до частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже заборгованість відповідача перед позивачем, що була встановлена рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2020 року у справі № 521/15437/19 є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених зобов`язанням, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Невиконане відповідачем зобов`язання за договором про надання правової допомоги є грошовим, а відтак на спірні правовідносини поширюються приписи статті 625 ЦК України. Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. За рішенням суду від 17 червня 2020 року відповідач повинен був сплатити позивачу 7667 гривень, які фактично сплатив 02 квітня 2024 року. За період з 18.06.2020 по 02.04.2024 прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання склало 1384 дня, отже розмір трьох процентів річних від простроченої суми становить 872,00 грн., що відповідає розрахункам, доданим до позовної заяви. Інфляційні нарахування за період з 18.06.2020 року по 02.04.2024 року становлять 4021,67 гривень. При цьому суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 703/2718/16-ц від 19 червня 2019 року: "У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми". Чинне законодавство не містить такої підстави припинення чи зміни грошового зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Згідно правової позиції, яка міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/15672/16-ц від 08.11.2019 року: "Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення". Наведений позивачем розрахунок відповідачем не спростований. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на те, що відповідач, який був належним чином повідомленим про розгляд справи, відзиву не надав, зазначені у позовній заяві обставини не спростував та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень проти позовних вимог, суд на підставі доказів, що є в матеріалах справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що у матеріалах справи міститься копія договору № 01/11/22 від 01 листопада 2022 року про надання правової допомоги, укладеного між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та адвокатом Самойленко Петром Миколайовичем (а.с.15), а також додаткова угода № 23 від 24 січня 2024 року до договору № 01/11/22 від 01.11.2022 року (а.с.16), акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) адвокатом від 24 січня 2024 року (а.с.17), та платіжна інструкція про перерахування [PERSON] на рахунок Самойленка П.М. грошових коштів в розмірі 2000 гривень. Призначення платежу: переказ коштів за договором про надання правової допомоги № 01/11/2022 № (а.с.18). Враховуючи наведене, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 968,69 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved