Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України, [INFO] про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю, як подружжя, без реєстрації шлюбу. В обґрунтування своєї заяви зазначає про те, що [INFO] помер [PERSON] , з яким вони фактично проживали разом однією сім`єю, як подружжя з 2009 року, без реєстрації шлюбу в органах РАЦСУ. Вони проживали разом в житловому будинку за адресою [ADDRESS] . Окрім того вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла та присадибної ділянки, разом обробляли город, мали спільні витрати та спільне харчування, мали спільний сімейний бюджет та займались благоустроєм власного помешкання, спільно робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього вжитку. Крім того, впродовж 14 років спільного проживання вони піклувалися одне про одного і надавали взаємну допомогу. Між ними були добрі сімейні стосунки, взаєморозуміння та взаємоповага. У зв`язку із збройною агресією російської федерації [PERSON] був призваний на військову службу. [INFO] під час несення служби в Збройних силах України та виконання військового обов`язку. [PERSON] загинув поблизу населеного пункту Старомайорське Донецької області. Вона проводила похорони свого чоловіка. Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка як подружжя без реєстрації шлюбу, їй необхідно для отримання державної грошової допомоги. В іншій спосіб, окрім встановлення даного факту в судовому порядку, вона підтвердити не може, тому вимушена звернутися з даною позовною заявою до суду. Аргументи учасників справи. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив, у якому позов не визнає, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказувала, що вона є рідною донькою [PERSON] , померлого [INFO] , а відтак має право на оформлення спадкових прав та отримання одноразової допомоги у зв`язку із загибеллю батька під час виконання обов`язку з захисту територіальної цілісності України. ЇЇ батько не проживав однією сім`єю як чоловік з позивачкою. Належних та допустимих доказів проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини позивачка не надала. Довідка про поховання від 20.09.2023 року № 189/16-10/, виданою одноособово старостою Оксаною Дзюм не є належним та допустим доказом. По перше, документом, що свідчить про поховання особи у відповідності до ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» є свідоцтво про поховання. Тобто, якби поховання здійснила позивачка, то вона могла б надати його суду в якості підтвердження факту здійснення нею поховання. Свідоцтво про поховання видається виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради). Отже, староста громади не має повноважень на видачу свідоцтва про поховання, а інші документи у тому числі довідка старости громади не є документом, що підтверджує поховання. По друге, поховання її батька було здійснено за рахунок виконкому сільської ради. Про вказане свідчить лист Старокостянтинівської міської ради від 28.11.2023 року згідно якого, - у відповідності до розпорядження міського голови м. Старокостянтинова від 08.08.2023 р. № 269/2023 року із бюджету Старокостянтинівської міської територіальної громади виділено кошти на забезпечення поховання [PERSON] , який загинув в зоні проведення бойових дій. Акт про встановлення фактичного місця проживання від 04.08.2023 року складався уже після смерті її батька, а відтак встановити фактичне проживання без реєстрації, а тим більше,- проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу на момент складання акту - не можливо. Також у відзиві зазначає про те, що до 2017 року [PERSON] мав зареєстроване місце проживання у м. Красилів. У 2016 році його було знято з реєстрації та в подальшому місце проживання не реєструвалось. У позовній заяві [PERSON] стверджує, що вона проживала однією сім`єю разом з її батьком, [PERSON] з 2009 року. Разом з тим, шлюб між [PERSON] та її матір`ю, [PERSON] , було розірвано лише 04.11.2011 року. У рішенні суду зазначено, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились у вересні 2010 року. Тобто, позивачка, у позовній заяві зазначає відверту неправду, що ставить під розумний сумнів правдивість усіх зазначених у ній обставин. Позивачкою заявлено клопотання про виклик свідків, які на її переконання, можуть посвідчити факт спільного проживання як однієї сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Таким чином, відсутні належні та допустимі докази того, шо позивачка проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу у розумінні статті 74 Сімейного кодексу України. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги викладені в позові підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Крім того, позивачка зазначила, що проживати вони спільно почали ще тоді, коли [PERSON] був у шлюбі. Вона з ним разом їздила на суд про розірвання шлюбу. Жили разом, вели спільне господарство, у неї від першого цивільного шлюбу двоє дітей, питання узаконити відносини ніколи не ставало, лише тоді повстало, коли його мобілізували. Також зазначила, що саме з її будинку його мобілізували на війну, саме їй, як дружині надійшло сповіщення про його загибель. З донькою (відповідачем по справі) вони не спілкувалися, спочатку він сплачував аліменти, потім перестав, але вона туди не лізла. На похорони донька приїжджала, однак до неї не підходила, бо фактично вони не знайомі. Також, вона його чекала з тюрми, а саме, близько двох років, було ДТП і його посадили, це було десь 2015-2017 роки. Оригінал свідоцтва про смерть у неї на руках, оскільки вона як дружина здійснила поховання чоловіка [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував щодо позову, на підставі аргументів наведених у поданому до суду відзиві. Представник третьої особи - Міністерства оборони України - Григорчук С.А. надіслав на адресу суду письмову заяву про залучення в якості третьої особи [INFO] , оскільки вирішення даної справи впливає на їх права та обов`язки. Крім того, на адресу суду надіслав письмові пояснення в яких послалися, що надані позивачкою письмові докази, які додані до позовної заяви суд не має змоги беззаперечно встановити факт спільного проживання про який просить позивачка у позовній заяві. Представник третьої особи - [INFO] - Корецький В.В. на адресу суду надіслав письмові пояснення стосовно позову, в яких зазначив про те, що обов`язковою умовою для встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу є факт спільного проживання. Усі доводи Позивачки про спільне проживання не підтверджується наявними документами. А тому, просив суд прийняти до уваги пояснення третьої особи при прийнятті рішення. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили обставини, які викладені в позовній заяві. Підтвердили той факт, що загиблий [PERSON] дійсно проживав із позивачем [PERSON] понад 10 років, вели спільне господарство. З її будинку, де вони спільно проживали [PERSON] його призвали на війну, коли він загинув, саме позивачка піклувалася похоронами, щось фінансово взяла на себе держава. Хоронили його в їхньому селі, тут і прощалися. Також їм відомо про те, що у [PERSON] від першого шлюбу є дитина, однак вони її ніколи не бачили, і він про неї не розповідав. Позиція суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 09.08.2023 року (а.с. 44). Позивач [PERSON] фактично проживали разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в органах РАЦСУ. Вони проживали разом в житловому будинку за адресою [ADDRESS] . Окрім того були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла та присадибної ділянки, разом обробляли город, мали спільні витрати та спільне харчування, мали спільний сімейний бюджет та займались благоустроєм власного помешкання, спільно робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього вжитку. Крім того, під час спільного проживання вони піклувалися одне про одного і надавали взаємну допомогу. Між ними були добрі сімейні стосунки, взаєморозуміння та взаємоповага. У зв`язку із збройною агресією російської федерації [PERSON] був призваний на військову службу . [INFO] під час несення служби в Збройних силах України та виконання військового обов`язку. [PERSON] загинув поблизу населеного пункту Старомайорське Донецької області, що підтверджується копією сповіщення сім`ї № 1/2742 від 04.08.2023 року (а.с. 30, 43). Сповіщення адресовано [PERSON] , с. Оріхівка Хмельницького району Хмельницької області, як дружині, а загиблий зазначено, як чоловік. Позивач [PERSON] проводила похорони свого чоловіка, що підтверджується копією довідки № 189-16-10 від 20.09.2023 року (а.с. 45). Факт спільного проживання однією сім`єю, як подружжя, підтверджується також свідченнями сусідів [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з приписами ст.ст. 16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Право на отримання такої допомоги мають члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, коло яких визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Відповідно до положень ч. 2 та ч. 4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю, складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єднались для спільного проживання. Конституційний суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім, власне, факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 31.03.2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно акту про встановлення фактичного місця проживання по Великочернятинському старостинському округу № 156 від 04.08.2023 року, [PERSON] , [INFO] дійсно проживав без реєстрації з 2009 року (за свідченнями сусідів [PERSON] та [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] разом з цивільною дружиною [PERSON] , [INFO] та вів з нею спільне господарство. (а.с. 46). Даний факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, показами свідків, які є сусідами подружжя. Згідно ч. 6 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Оригінал свідоцтва про смерть загиблого [PERSON] , [INFO] знаходиться на руках у позивачки, та був оглянутий у судовому засіданні. (а.с. 44). Крім того, суд зауважує, що сповіщення про загибель [PERSON] при захисті Батьківщини, як члену сім`ї (дружині) надійшло саме позивачці, що також вказує (підтверджує) на викладені обставини позивачкою у своїй позовній заяві. А тому, суд не приймає до уваги пояснення третіх осіб - Міністерства оборони України та [INFO] , які заперечували проти позову позивачки. Крім того, суд звертає увагу і на те, що судом за клопотанням сторони позивача, витребовувалася у військовій частині, де служив загиблий, інформація щодо послужного списку військовослужбовця [PERSON] , [INFO] з інформацією про його сімейний стан та місце проживання сім`ї при прийнятті на військову службу, оскільки третя особа - ТЦК та СП повідомила адвоката про те, що особова справа на кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом із числа військовослужбовців, які проходять строкову військову службу, резервістів, військовослужбовців за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період складається в одному примірнику у військовій частині. Проте, відповідь на ухвалу суду з військової частини надійшла про те, що надати документи і інформацію, які витребовуються, командуванню військової частини [NUMBER] - не надається можливим, оскільки, матрос [PERSON] проходив військову службу за мобілізацією (відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію»). Особова справа матроса [PERSON] до військової частини [NUMBER] - не направлялась (не надходила), та відповідно до п. 11 р. ХII «Інструкції з організації обліку особового складу ЗСУ», затвердженої наказом МОУ від 15.09.2022 року № 280, не встановлено вимог до ведення запитуємих документів (а.с. 170). Тоді виникає питання, якими документами керувалася третя особа - [INFO] , коли направлялося позивачці сповіщення сім`ї № 1/2742 від 04.08.2023 року, якщо у них відсутні дані про склад сім`ї. Тому суд приймає до уваги дані обставини, а саме, фактичне чинення перешкод позивачці в отриманні необхідних доказів для доведення своїх доводів третьою особою, а тому суд відноситься по пояснень третьої особи критично. Також у судовому засіданні встановлено те, що позивач [PERSON] проводила похорони свого чоловіка, що підтверджується копією довідки № 189-16-10 від 20.09.2023 року, а також даний факт підтвердили свідки. (а.с. 45). Також, надавалася допомога від держави, однак дана обставина відноситься до всіх загиблих героїв на війні, дана обставина є загальновідомою та не підлягає доказуванню, однак даний факт жодним чином не спростовує тієї обставини, що позивачка також займалася похованням [PERSON] . Інших осіб, які б займалися похованням загиблого [PERSON] (в тому числі і відповідачкою) суду не було доведено та відповідачкою не було спростовано. Пунктом 2 Постанови № 168 встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога , яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України» Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до вимог ч.1 статті 16-1ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Підпунктом 1 пункту 2 ст. 16 цього Закону передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Відповідно до положень п. 6 ст.16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Згідно ч. 2 статті 161 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються, відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до п. 10 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року, члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги, витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Відповідно до абзацу 9 п. 10 Порядку № 975 до заяви додається копія свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові). Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено гарантії та заходи соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України. Статтею 10 зазначеного Закону визначено коло членів сімей загиблих військовослужбовців та інших осіб. Порядок надання статусу особи, на яку поширюється чинність цього Закону, особам, зазначеним в абзацах п`ятому - восьмому пункту 1 статті 10 цього Закону, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 року № 740. При цьому, до членів сімей загиблих військовослужбовців та інших осіб, зазначених у цій статті, належать утриманці загиблого, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки та один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні. Таким особам, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого». Статтею 15 даного Закону передбачено ряд пільг сім`ям загиблих (померлих) ветеранів війни, Захисників і Захисниць України. У силу ст. 30 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Згідно з п.д абзацу 4 ст. 30 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», непрацездатними членами сім`ї вважаються: дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює. Відповідно до ст. 31 « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, процесуальний закон передбачає умови, за яких у окремому провадженні можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язано із вирішенням спору про право. За змістом ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вирішує питання у сукупності,

Outcome: partial