Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: Позивач [PERSON] , 19.12.2022 року звернулася до суду із позовом до Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку та визнання недійсними договорів кредиту «оплата частинами». В обґрунтування позову позивач зазначила, що була клієнтом Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та отримала у банку платіжну карту "Універсальна"№ [NUMBER] з кредитним лімітом у розмірі 49000,00 грн. З вказаної картки позивач оплатила комунальні послуги в розмірі 2328,89 грн. 25.11.2022 року громадянці [PERSON] , зателефонували невідомі особи, які представилися співробітники компанії "Київстар", з повідомленням про те, що мобільний номер в подальшому не буде працювати, та потрібно здійснити заміну карти мобільного оператора та для цього потрібно набрати комбінацію з відповідних цифр. Після набрання позивачем вказаної комбінації їй повідомили, що її картка тимчасово не буде працювати, після чого номер було відключено. 26.11.2022 року позивач звернулася до офісу "Київстар" , де їй видали нову картку з номером. Позивач у мобільному додатку Приват 24 побачила, що на кредитній картці залишилися кошти у сумі 34,56 грн., та зрозуміла, що стала жертвою шахраїв, оскільки були списані з картки грошові кошти у розмірі 46636,55 грн. Позивач звернулась до АТ КБ "ПриватБанк" та отримала роздруківку руху грошових коштів по картці "Універсальна" де в указаному додатку невідомі особи відкрили на ім`я позивача ще дві картки № [NUMBER] та № [NUMBER] та отримали споживчий кредит на суму 29999,00 грн., та на суму 9999,00 грн. Позивач звернулася до правоохоронних органів з заявою за якою відкрито кримінальне провадження № 120220466680000352 від 04.08.2022 року. Відповідно до вищевикладеного позивач просить суд, зобов`язати АТ КБ "ПриватБанк" відновити залишок коштів на картковому рахунку у розмірі 46636,55 грн. Визнати недійсним договір "Оплата частинами" № 22112533538855 укладений між позивачем та відповідачем на суму 29999,00 грн., та визнати недійсним договір "Оплата частинами"№ 22112533539009 на суму 9999,00 грн., та припинити будь-які відрахування з [PERSON] на погашення заборгованості за вказаним кредитом. Процесуальні дії, заяви та клопотання сторін. Ухвалою суду від 09.01.2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Представник відповідача в судове засідання 18.05.2023 року надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, яким пояснив, що позивач власноруч передала невідомим не тільки інформацію зі своїми конфіденційними даними, але й власноруч дала можливість невідомим заволодіти її фінансовим номером 380974500275 шляхом перевипуску картки. 10.01.2024 року Представник відповідача в судове засідання надав письмові пояснення, в яких зазначає що Банком було здійснено службову перевірку в ході якої встановлено, що через власні дії/бездіяльність позивач [PERSON] , добровільно надала третім особам вільний доступ до карток ПриватБанк в системі "Приват24", що підтверджується самим позивачем в розмові з оператором Банку, а також про дії щодо передачі доступу до фінансового телефону третім особам. Представник Позивача 21.02.2024 року надала до суду відповідь на пояснення відповідача в якій просить суд, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , була клієнтом Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та отримала у банку платіжну карту "Універсальна"№ [NUMBER] з кредитним лімітом у розмірі 49000,00 грн. З вказаної картки позивач оплатила комунальні послуги в розмірі 2328,89 грн. 25.11.2022 року громадянці [PERSON] , зателефонували невідомі особи, які представилися співробітники компанії "Київстар", з повідомленням про те, що мобільний номер в подальшому не буде працювати, та потрібно здійснити заміну карти мобільного оператора та для цього потрібно набрати комбінацію з відповідних цифр. Після набрання позивачем вказаної комбінації їй повідомили, що її картка тимчасово не буде працювати, після чого номер було відключено. 26.11.2022 року позивач звернулася до офісу "Київстар" , де їй видали нову картку з номером. Позивач у мобільному додатку Приват 24 побачила, що на кредитній картці залишилися кошти у сумі 34,56 грн., та зрозуміла, що стала жертвою шахраїв, оскільки були списані з картки грошові кошти у розмірі 46636,55 грн. Позивач звернулась до АТ КБ "ПриватБанк" та отримала роздруківку руху грошових коштів по картці "Універсальна", де в указаному додатку невідомі особи відкрили на ім`я позивача ще дві картки № [NUMBER] та № [NUMBER] та отримали споживчий кредит на суму 29999,00 грн., та на суму 9999,00 грн. Позивач звернулася до правоохоронних органів з заявою за якою відкрито кримінальне провадження № 120220466680000352 від 04.08.2022 року. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Частинами 1, 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Положеннями статті 1051 ЦК України визначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Зазначений висновок узгоджується з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК України). Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Підписавши відповідні договірні відносини та отримавши платіжну картку "Універсальна" позивач погодилася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг. Даний договір, позивачем не оспорювався, а відповідно ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг (далі-Умови). Позивач підписанням цього Договору підтверджує, що ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримала їх примірники у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Окрім цього, Позивач беззастережно погоджується з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Погоджується, що розмір дозволеного кредитного ліміту Банк повідомляє її шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Позивач надає право та доручає Банку здійснювати договірне списання коштів з усіх моїх рахунків, відкритих у Банку, без додаткових її розпоряджень, для погашення будь-яких інших її грошових зобов`язань перед Банком, що випливають з умов Договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між нею та Банком. Відповідно до п. 5.2.7. Глави 5 Розділу II Умов і правил: «Клієнт зобов`язаний не передавати Платіжну картку та/або номер мобільного телефону та/або мобільний телефон. шо використовується для Мобільного додатку у користування третім особам. Відповідно до п. 5.2,8. Глави 5 Розділу II Умов і правил, Клієнт зобов`язаний зберігати ПІН-код. Коди доступу, Аутентифікаційні дані в таємниці і ні за яких обставин не повідомляти їх третім особам. У разі одержання Клієнтом інформанті щодо несанкціонованих операцій з його карткою або при виникненні підозр щодо шахрайства. він повинен якнайшвидше звернутись до Центру клієнтської підтримки Банку. Відповідно до правил обслуговування фізичних осіб в АТ КБ «ПриватБанк», у разі якщо клієнт дає згоду на проведення операцій з Картами або нанесеними на них даними поза полем його контролю, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІН-коду. Згідно ст.35 Закону України «Про платіжні послуги» емісія/надання користувачу платіжного інструменту здійснюється надавачем платіжних послуг на підставі договору, укладеного між надавачем платіжних послуг та користувачем. Порядок емісії платіжних інструментів для використання в платіжних системах визначається правилами відповідних платіжних систем з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Пунктом 6 частини дев`ятнадцятої статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу. Згідно з частиною двадцятою статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Відповідно до ч. 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги», до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29 липня 2022 року № 164 (далі - Положення), користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень. Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Пунктом 141 розділу VII Положення, передбачено, що емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення). Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (пункти 146, 147 Положення). Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності. Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та Верховного Суду у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року № 176/1445/22. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. При цьому, сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22. Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі №751/6050/18 зазначив, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони. Також Верховний Суд у постанові від 20 липня 2022 року у справі № 521/20764/20 зазначив, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З матеріалів справи вбачається, що 25.11.2022 позивач своїми діями сприяла втраті/незаконному використанню персональної інформації, зокрема самостійно передала стороннім особам номер картки, CVV-код, фінансовий номер телефону, і як наслідок здійснила всі необхідні дії для відкриття нової картки, що надало змогу ініціювати платіжні операції, зокрема оспорювані транзакції, а також оформлення двох кредитних договорів № Оплата частинами", тому АТ АК «Приватбанк» не повинен нести відповідальність за дані операції. Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позивача до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними. При цьому, позивачем було повідомлено Банк після здійснення операцій за рахунком, тому ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відновити залишок коштів на особовому рахунку/картці [PERSON] у сумі 46671,11 грн. З огляду на встановлені обставини справи, відсутні підстави для задоволення позовної заяви в частині вимог про визнання недійсними кредитних договорів "Оплата частками" №2212533538855 від 25.11.2022 року на суму 29999,00 грн., та договору №22112533539009 від 25.11.2022 року на суму 9999,00 грн., та припинення будь-яких відрахувань з [PERSON] на погашення заборгованості за вказаним кредитом. Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] до Акціонерного Товариства КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку та визнання недійсними договорів кредиту «оплата частинами» слід відмовити у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі не відшкодовуються.

Outcome: dismissed