Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

У листопаді 2024 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24 жовтня 1996 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернопільської міської Ради народних депутатів, про що видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] та зроблено відповідний актовий запис за № 1325. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , 1997 року народження. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя, шлюб та сім`ю. У зв`язку з цим між подружжям практично припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство. Шлюб існує лише формально, проти примирення позивачка категорично заперечує. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/25603/24. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] , у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Суду пояснила, що шлюбні відносини між подружжям фактично припинені, щодо винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав. Згідно ч.\~4\~ст.\~223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Ознайомившись із позовною заявою, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи. 24 жовтня 1996 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернопільської міської Ради народних депутатів, про що зроблено відповідний актовий запис № 1325, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24 жовтня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернопільської міської Ради народних депутатів. Спільних неповнолітніх дітей у подружжя немає. Отож, судом встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони практично не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. У зв`язку з тим, що позивачка не заявила вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved