Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

30 серпня 2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» представник [PERSON] адвокат Скриннік Руслан Алізамінович подав до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву [PERSON] до Лиманської міської ради Краматорського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер чоловік [PERSON] [PERSON] , 1931 року народження. Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 75 кв.м, та земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,2500 га, кадастровий № 1423056600:02:001:0089, розташованих за адресою: [ADDRESS] . На день смірті [PERSON] позивач була зареєстрована та проживала за однією адресою з померлим, а тому є такою, що прийняла спадщину. Водночас, позивач позбавлена права зареєструвати своє право на спадщину, оскільки оголошено простій Лиманської державної нотаріальної контори, а документи нотаріального діловодства та архіву даної нотаріальної контори (у тому числі спадкові справи), не передавались. У зв`язку з відсутністю у позивача можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину в установлений чинним законодавством спосіб, вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому представник позивача просить: визнати за [PERSON] , право власності в порядку спадкування після померлого [PERSON] 1931 року народження, який помер [INFO] , на: 1/4 частку житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 75 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 1/4 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,2500 га, кадастровий № 1423056600:02:001:0089 розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 10 вересня 2024 року представник [PERSON] адвокат Скриннік Руслан Алізамінович через підсистему «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом [PERSON] до Лиманської міської ради Краматорського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог, зазначив [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] 1931 року народження, після якого відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частки житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 75 кв.м та 1/2 частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,2500 га, кадастровий № 1423056600:02:001:0089, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька, [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Лиманської (Краснолиманської) державної нотаріальної контори, яка постановою від 01.03.2016 року, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують частку у праві власності заповідача. Підстава виникнення права власності у померлого [PERSON] на будинок по [ADDRESS] - договір дарування від 21 жовтня 1967 року (будинок, домоволодіння не є самочинним будівництвом та може спадкуватися як об`єкт нерухомості), а права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,2500 га, кадастровий № 1423056600:02:001:0089 розташованої за адресою: [ADDRESS] - Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №751528. 22.05.2024 року від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції отримано відповідь № 32615/25756-26-24/15.1 від 22.05.2024, у якому зазначено, що з 19.07.2023 до особливого розпорядження оголошено простій Лиманської державної нотаріальної контори. Документи нотаріального діловодства та архіву Лиманської державної нотаріальної контори (у тому числі спадкові справи) станом на сьогодні до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались. Тобто, на даний час, у [PERSON] відсутня можливість повторного звернення до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, у зв`язку із чим, вичерпані усі законні можливості оформлення права власності на належну їй частку у домоволодінні інакше, ніж у судовому порядку, за рішенням суду З урахуванням наведеного, представник позивача просить: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після померлого [PERSON] 1931 року народження на: 1/4 частку житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 75 кв.м розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 1/4 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,2500 га, кадастровий № 1423056600:02:001:0089 розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 202/11029/24 (провадження № 2/202/4808/2024) за позовом [PERSON] до Лиманської міської ради Краматорського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування, з цивільною справою № 202/10693/24 (провадження № 2/202/4735/2024) за позовом [PERSON] до Лиманської міської ради Краматорського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування. Об`єднаній цивільній справі присвоєно Єдиний унікальний номер № 202/10693/24, провадження № 2/202/4735/2024. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу № 202/10693/24 до судового розгляду по суті Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник - адвокат Скриннік Р.А. в судове засідання не з`явились, натомість представник позивачів через систему «Електронний суд» подав заяву в якій просить розглянути справу без участі сторони позивачів. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідно до Державного акту серії ЯГ №751528, виданого 05.06.2007 року Ярівською селищною радою на підставі рішення Ярівської селищної ради від 31.01.2007 року № 5/9-54, [PERSON] , [PERSON] є співвласниками земельної ділянки площею 0,2500 га у межах згідно з планом, що розташована в [ADDRESS] . Згідно з Витягом з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру серії ААА № 020796, Документ внесений до державного реєстру земель за номером 313 Державний акт на право власності ЯГ 751528, 05 червня 2007 року; Номер державної реєстрації № 010715500076 у книзі записів № 1; Орган державної реєстрації Краснолиманський районний відділ ДРФ ДП ЦДЗК; Фізична особа: [PERSON] , [PERSON] ; статус ділянки: власність; форма власності: особиста; Адреса місцезнаходження земельної ділянки з кадастровим номером № 1423056600020010089, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: Для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, дата прийняття правовстановлюючого документу 31.01.2007 року номер рішення/реєстраційного документу № 5/9-54. Право власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 1423056600:02:001:0089, підтверджується Витягами з державного земельного кадастру про земельну ділянку, відомостями про право власності/права постійного користування та Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 13.08.2024 Відповідно до Договору, посвідченого 21 жовтня 1967 року та зареєстрованого в реєстрі за № 64, [PERSON] подарувала, а [PERSON] і [PERSON] прийняли в дар домоволодіння, що відповідно до Свідоцтва про право власності на будову належить [PERSON] , та складається з одного будинку з двома житловими кімнатами, житловою площею 27,80 кв.м з надвірними спорудами, розташованими в [ADDRESS] . Договір дарування від 21.10.1967 року № 64, містить запис про те, що домоволодіння [ADDRESS] , зареєстровано на праві власності за [PERSON] , [PERSON] , на підставі Договору дарування № 64 від 21.10.1967 року і записана у реєстрову книгу за № 977 27.10.1967 року. Даний запис містить підпис керівника Бюро інвентаризації та закріплений печаткою. Рішенням 18 сесії селищної ради У скликання від 14.03.2008 року № 5/18-152п.1 вирішено змінити нумерацію домоволодінню громадян [PERSON] , [PERSON] з [ADDRESS] та присвоїти поштову адресу: [ADDRESS] . У відповідності до листа начальника Лиманської міської військової адміністрації від 12.08.2024 року № до3396-02-07, відповідно до інформації з по господарської книги будинок за адресою: [ADDRESS] , згідно із договором дарування № 64 від 21.10.1967 року був подарований [PERSON] та [PERSON] . За відомостями реєстру Лиманської міської територіальної громади станом на 30.01.2015 року за вказаною адресою було зареєстровано місце проживання за [PERSON] . [INFO] у віці 83 роки помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02 лютого 2015 року виконавчим комітетом Ярівської селищної ради Краснолиманського району Донецької області. Постановою відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.03.2016 року державний нотаріус Краснолиманської державної нотаріальної контори, вивчивши документи, подані їй 01 березня 2016 року громадянкою [PERSON] , для видачі їй свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після померлого [INFO] [PERSON] , а саме на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва i обслуговування житлового будинку, господарських будівель i споруд, площею 0,2500 га, що знаходиться у [ADDRESS] , та житловий будинок, що знаходиться на вищезгаданій земельній ділянці належить спадкодавцю в 1/2 частці, згідно з договором дарування, посвідченим виконкомом Ярiвської селищної Ради, Краснолиманського району 21 жовтня 1967 року за реєстровим №644 i зареєстрованим у Краснолиманському iнвентарбюро 27 жовтня 1967 року за № 977, вважає, що свідоцтво про право на спадщину не може бути видано, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на вищезгадану частку земельної ділянки на ім`я померлого. Виходячи з викладеного, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] . Відповідно до Листа вих. № 32615/25756-26-24/15.1 від 22.05.2024 року, Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції повідомлено, що Наказом міжрегіонального управління від 19.07.2023 № 6484/04 «Про оголошення простою деяких державних нотаріальних контор Донецької області» з 19.07.2023 до особливого розпорядження оголошено простій Лиманської державної нотаріальної контори. Документи нотаріального діловодства та архіву Лиманської державної нотаріальної контори (у тому числі спадкові справи) станом на сьогодні до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались. Наразі здійснюються організаційні заходи щодо належної передачі документів нотаріального діловодства та архіву Лиманської державної нотаріальної контори. Листом в.о. завідувача Лиманської державної нотаріальної контори Донецької області - державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Мигаль О.О. від 24.09.2024 року №1/02-14, на виконання ухвали суду від 03.09.2024 року, повідомлено, що в переданих документах Лиманської ДНК, спадкова справа №44/2015 після померлого [INFO] [PERSON] , відсутня. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. (ч.ч. 1,2 ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 1.4. наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.98 «Про затвердження Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» (далі Наказ),чинний на момент реєстрації права власності, державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.). Пунктами 1.5., 1.6. Наказу передбачено, що державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації; державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Розділом 2 Наказу передбачено, що реєстрація права власності провадиться на підставі правовстановлювальних документів за заявою; відповідальний працівник БТІ на підставі цих документів робить запис у реєстровій книзі; на оригіналі та копії правовстановлюваного документа робиться реєстраційний напис з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлювального документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна з підписом особи, відповідальної за реєстрацію. Проаналізувавши надані суду документи, можливо дійти висновку, що позивачу [PERSON] та її померлому чоловіку [PERSON] на праві приватної спільної власності належить житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 75 кв.м та земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,2500 га, кадастровий № 1423056600:02:001:0089, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1,2 ст. 1223 ЦК України). Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ст. 1226 ЦК України). Частиною 1 ст.1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно вимог ч. 1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Як встановлено судом, за життя, [PERSON] , який помер [INFO] , заповітів не складав. Позивач [PERSON] на дату смерті її чоловіка [PERSON] була зареєстрована та проживала за однією адресою з померлим, а тому у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину. Позивач [PERSON] , яка є донькою померлого, у визначений ст. 1270 ЦК України строк, звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст.ст.1297,1298 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно положень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Як встановлено судом, спадкоємцями оспорюваного спадкового майна є позивачі [PERSON] та [PERSON] , якій постановою державного нотаріуса від 01.03.2016 року відмовлено у вчинені таких нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон чи договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. При цьому, позивачі [PERSON] , [PERSON] позбавлені можливості оформити право власності на спадщину, оскільки оголошено простій Лиманської державної нотаріальної контори, якою заведено спадкову справу, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а документи нотаріального діловодства та архіву даної нотаріальної контори (у тому числі спадкові справи) до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались. Встановлені в ході судового розгляду обставини вказують на відсутність у позивачів умов для одержання у нотаріуса свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] ., у відповідності до вимог ст. 1297,1298 ЦК України, а тому ефективним способом захисту порушених прав позивачів є визнання за ними права власності на належні спадкодавцю частки спадкового майна 1/2 частку житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 75 кв.м та 1/2 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,2500 га, кадастровий № 1423056600:02:001:0089, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в рівних частках, по 1/4 частці за кожною з позивачів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилалась як на підставу своїх вимог, а також визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до Лиманської міської ради Краматорського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування, підлягають задоволенню.

Outcome: approved