Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про припинення трудового договору. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з квітня 2021 року по теперішній час вона була оформлена за трудовим договором у ФОП [PERSON] на посаді старшої медичної сестри лабораторії «[INFO]» і отримувала фіксовану заробітну плату у розмірі 6000,00 грн. та мала ненормований робочий графік. Як зазначає позивач, з початку військових дій її роботодавець виїхала з м.Києва за місцем своєї реєстрації у м.Львів та перестала сплачувати заробітну плату. В зв`язку із цим вона одразу направила відповідачу заяву від 01.03.2022 року, в якій просила звільнити її за власним бажанням з 01.03.2022 року, однак даний лист повернувся без відповіді. 09.12.2022 року вона повторно направила на зареєстровану адресу відповідача заяву, в якій просила звільнити її за власним бажанням з посади старшої медичної сестри лабораторії «[INFO]» з 08.12.2022 року, але даний лист також повернувся без вручення відповідачу. Оскільки вона має трудові відносини з ФОП [PERSON] , то не може влаштуватись на нову роботу, а тому її трудові права є порушеними. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги та визнати припиненими трудові відносини між нею та ФОП [PERSON] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 17.05.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 09.07.2024 року до суду надійшли пояснення представника третьої особи Кіх О.Г. щодо позову. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 09.09.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримала та уточнила в частині дати припинення трудових відносин та підстави звільнення, а саме з 08.12.2022 року на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України, а також просила розглянути справу в її відсутність, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за зареєстрованим місцезнаходженням. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи обставини, суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку у відсутність сторін, проти чого не заперечувала позивач в своїй заяві. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 від 05.08.2022 року та Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників про джерела/сум виплачених доходів та утриманих податків станом на 13.03.2023 року, позивач перебуває у трудових відносинах із ФОП [PERSON] та з квітня 2021 року отримувала від неї заробітну плату. 08.12.2022 року позивач звернулась до ФОП [PERSON] із заявою, в якій просила звільнити її за власним бажанням з посади старшої медичної сестри лабораторії «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] , з 08.12.2022 року. Зазначена заява 09.12.2022 року направлена відповідачу та повернута позивачу 14.12.2024 року із зазначенням «адресат відсутній за вказаною адресою». Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідачем її заява про звільнення залишена без реагування, чим порушуються її трудові права. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Статтею 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зазначеними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Відповідно до частини 1 статті 22 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом статті 22 КЗпП України, будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з частиною 1 статті 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Так, судом встановлено, що позивач подала роботодавцю ФОП [PERSON] заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач використала доступні їй засоби для реалізації свого права на працю, і зокрема, звільнення із займаної посади за власним бажанням в порядку, передбаченому ст. 38 КзпП України. Оскільки відповідачем не було прийнято рішення про звільнення позивача з роботи, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ФОП [PERSON] про припинення трудового договору підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved