Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, за допомогою\~підсистеми «Електронний\~суд», звернулася\~ адвокат Бігунець І.М., яка діє в інтересах [PERSON] з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про зобов`язання нарахувати страхові виплати, та виплатити їх у порядку спадкування за законом. Позовна заява обґрунтована тим, [PERSON] перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Пролетарському районі м. Донецька з 07.05.2001. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті спадщину прийняв його син - позивач [PERSON] . Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. заведено спадкову справу та зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 66096965. 04 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем було відмовлено позивачу у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на страхові виплати не отримані через відповідні відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області після смерті його батька [PERSON] померлого [INFO] , що підтверджується постановою від 4 жовтня 2023 р. У вказаній постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено, що з метою перевірки складу спадкового майна, щодо якого звернувся спадкоємець із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом було направлено запит до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області і зі змісту отриманої відповіді на запит нотаріусом з`ясовано, що з 01.06.2017 [PERSON] було припинено нарахування та виплату щомісячних страхових виплат у зв`язку зі зміною місця проживання. Також з наданої відповіді встановлено, що у період з 01.06.2017 по 28.02.2021 [PERSON] не набув статусу ВПО та із заявою для продовження щомісячних страхових виплат до органів Фонду соціального страхування України не звертався у зв`язку з чим нарахування щомісячних страхових виплат йому не проводилось. Таким чином, приватний нотаріус виходячи із наданої відповіді органу соціального страхування не зміг встановити склад спадкового майна, на яке спадкоємець у своїй заяві просить видати свідоцтво про право на спадщину, а саме - невідома сума страхових виплат, належних спадкодавцю. Зазначає, що відповідач незаконно припинив [PERSON] нарахування щомісячних страхових виплат у період 1 червня 2017 року до 28 лютого 2021 року та вважає таку бездіяльність Відповідача протиправною і такою, що порушує конституційні права спадкоємця. Просить суд Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області здійснити нарахування та виплату [PERSON] страхові виплати за період з 1 червня 2017 року до 28 лютого 2021 року, належні спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] в порядку спадкування за законом з урахуванням коригування, у зв`язку з підвищенням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці", покласти на відповідача витрати за надання професійної правничої допомоги 30000,00 грн. та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Драна А.В. в судовому засіданні вимоги [PERSON] не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні, а також до суду надала Відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) перебував на постійному обліку в Донецькому міському відділенні у Пролетарському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Відповідно до інформації Єдиної інформаційно-аналітичної системи Фонду соціального страхування України, [PERSON] отримував щомісячні страхові виплати як внутрішньо переміщена особа в Покровському відділенні ВД ФССУ в Донецькій області по 31.05.2017. Постановою від 01.06.2017 № 0538/21477/425/33 «Про припинення щомісячних страхових виплат» виплати були припинені з 01.06.2017, зазначена причина припинення згідно протоколу УСЗН № 22 від 25.05.2017 у зв`язку з скасуванням довідки ВПО. 23.03.2021 [PERSON] повторно звернувся з заявою про продовження раніше призначеної страхової виплати як внутрішньо переміщена особа до Краматорського міського відділення ВД ФССУ в Донецькій області, де отримував виплати з 01.03.2021 по день своєї смерті [INFO] . Нарахування щомісячних страхових виплат за період з 01.06.2017 по 28.02.2021 не здійснювалося. Згідно Закону № 1706-VII, ч. 1 ст. 7, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Відповідно вищезазначеного закону, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного та техногенного характеру. Згідно положень постанови Кабінету Міністрів України від 05.10.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення та продовження виплати усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509. Відповідно до ч. 11 ст. 7 Закону №1706-VII внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування. Щомісячні страхові\~виплати внутрішньо\~переміщеним особам\~до грудня\~2018\~року здійснювалися\~відповідно до\~Порядку надання\~страхових виплат,\~фінансування витрат\~на медичну\~та соціальну\~допомогу,\~передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою правління Фонду від 11.12.2014 №20 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2015 за №6/26451 (діяв на момент спірних правовідносин) (далі Порядок №20). Цей Порядок №20 поширюється на фізичних осіб, які постійно проживають в Україні, яких змусили або які самостійно покинули своє місце проживання внаслідок (або з метою уникнення) негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру і які мають право на страхові виплати та страхові виплати на медичну і соціальну допомогу відповідно до Закону №1105-XIV. Пунктом 2 розділу І Порядку №20 передбачено, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону №1105 безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - довідка про взяття на облік), відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон №1706-УІІ). Починаючи з грудня 2014 року, потерпілі на виробництві (члени їх сімей) мали право скористатися Порядком № 20 та отримувати належні їм страхові виплати. Відповідно до Порядку № 20, нарахування та виплата страхових коштів здійснюється управлінням (відділенням) виконавчої дирекції Фонду після переміщення одержувача на територію, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, на підставі його заяви та усіх необхідних документів. При цьому, рішення про продовження проведення раніше призначених виплат та виплату раніше нарахованих, але не виплачених, страхових сум оформлюється відповідною постановою відділення управління виконавчої дирекції Фонду, до якого звернулася внутрішньо переміщена особа. Лише такі постанови є підставою для нарахування раніше призначених страхових виплат у робочих органах виконавчої дирекції Фонду, що здійснюють свою діяльність на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 29.10.2014р. №1706-УІІ, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. [PERSON] з 01.06.2017 по 28.02.2021 за продовженням щомісячних страхових виплат до органів фонду соціального страхування не звертався, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог, щодо здійснення нарахування та виплату страхових виплат за період з 1 червня 2017 року до 28 лютого 2021 року. Також суду необхідно врахувати те, що 23.03.2021 [PERSON] повторно звернувся з заявою про продовження раніше призначеної страхової виплати як внутрішньо переміщена особа до Краматорського міського відділення ВД ФССУ в Донецькій області, де отримував виплати з 01.03.2021 по день своєї смерті [INFO] . Тобто [PERSON] не був зацікавлений в отриманні страхових виплат в вище зазначений період, вина уповноваженого органу управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку щодо несвоєчасної виплати страхових коштів відсутня. Право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно що б спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом. Право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Враховуючи викладе, говоримо про те, що виплата недоотриманих щомісячних страхових виплат [PERSON] , право на які мав [PERSON] не передбачена чинним законодавством. Просить суд відмовити у задоволенні позивних вимог позивачу в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Бігунець І.М. вимоги позивача підтримала, просила суд їх задовольнити, а також надала відповідь на відзив, в якому вказала, що [PERSON] мав право на отримання щомісячних соціальних виплат та отримував їх з грудня 2014 по травень 2017 року, що підтверджується та не заперечується відповідачем. Як вбачається з наданих відповідачем копій документів, а саме довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати працездатності № 037748 від 02.06.2011 [PERSON] визначено ступінь втрати працездатності 60% з 19.05.2011 безстроково. Також як вбачається з наданої відповідачем копії відповіді Покровського відділення УВД ФСС в Донецькій області від 08.04.2021, [PERSON] як тимчасово переміщена особа перебував на обліку та отримував страхові виплати з грудня 2014 по травень 2017 року. В подальшому, як вбачається з відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 26.06.2024 за № 16758-14696/Б-02/8-0500/24, щомісячні страхові виплати [PERSON] були припинені з 01.06.2017 Покровським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області відповідно до п. 6 ст. 46 Закону № 1105-XIV, що передбачає припинення щомісячних страхових виплат в інших випадках, передбачених законодавством. Також з відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 26.06.2024 за № 16758-14696/Б-02/8-0500/24 вбачається, що довідку ВПО, на підставі якої [PERSON] нараховувались страхові виплати, скасовано згідно протоколу структурного органу соціального захисту населення від 25.05.2017 № 22. При цьому доказу (протоколу від 25.05.2017) на підставі якого було припинено [PERSON] нарахування щомісячних страхових виплат - відповідач не надав. В додатку до відзиву (Сканований пакет документів на [PERSON] ) відповідний протокол відсутній. Отже відповідач не довів належними доказами законність припинення нарахування та виплату щомісячних страхових виплат [PERSON] за його життя в період з 1 червня 2017 року до 28 лютого 2021 року, оскільки припинення страхових виплат повинно відбуватися виключно на підставі відповідного рішення (постанови), яких відповідач при цьому на жоден запит ніколи не надає, а відповідь обмежується лише згадкою про такий документ. При припиненні нарахування щомісячних страхових виплат поряд з нормою п. 6 ст. 46 Закону № 1105-XIV, яка є відсилочною, повинна зазначатися також і норма закону до якого відсилає п. 6 ст. 46 Закону № 1105-XIV. Однак відповідачем не зазначено на підставі якого саме іншого випадку, передбаченого законодавством до якого відсилає п. 6 ст. 46 Закону № 1105-XIV було припинено в 2017 р. нарахування та виплату щомісячних страхових виплат [PERSON] і таким чином посилання відповідача на відсилочну норму п. 6 ст. 46 Закону № 1105-XIV не є достатньою підставою для припинення страхових виплат [PERSON] в період з 1 червня 2017 року до 28 лютого 2021 року. Отже припинення в період з 1 червня 2017 року до 28 лютого 2021 року нарахування щомісячних страхових виплат [PERSON] на підставі протоколу структурного органу соціального захисту населення від 25.05.2017 № 22, яким було незаконно та безпідставно скасовано довідку ВПО [PERSON] - відбулось незаконно, оскільки відповідачем не підтверджено ні наявність вказаного протоколу № 22 від 25.05.2017 ні наявності повноважень на прийняття такого протоколу законодавством, ні конкретні обставини та підстави прийняття такого протоколу окрім п. 6 ст. 46 Закону № 1105-XIV, яка є відсилочною до іншої норми Закону, якого відповідач ніде не зазначає ні у відповіді на адвокатський запит, ні у відзиві на позов. А отже, [PERSON] не повинен був подавати нову заяву на відновлення нарахування щомісячних страхових виплат після їх припинення в 2017 році, оскільки саме припинення раніше призначених щомісячних страхових виплат відповідачем в 2017 році було незаконним і вичерпних законних підстав для такого припинення відповідачем не надано. Відтак предметом спору є не встановлення права [PERSON] на отримання належних йому за життя щомісячних страхових виплат в період з 1 червня 2017 року до 28 лютого 2021 року, а встановлення законності припинення вже призначених щомісячних страхових виплат [PERSON] , які були незаконно припинені йому з 01.06.2017 та права на отримання незаконно припинених страхових виплат позивачем як спадкоємцем [PERSON] . У відзиві на позов відповідач акцентує увагу на підзаконних нормативних актах, зазначаючи лише норми, які регулюють підстави призначення та/або продовження страхових виплат, намагаючись переконати суд, що необхідним документом для призначення страхових виплат є наявність довідки ВПО однак при цьому старанно уникаючи пояснень законності самого факту скасування [PERSON] раніше виданої йому довідки ВПО та не зазначаючи законних підстав припинення раніше призначених страхових виплат у зв`язку з відсутністю через незаконне скасування в [PERSON] довідки ВПО та яким чином відсутність довідки ВПО може бути законною підставою для припинення раніше призначених страхових виплат. Спростовуючи доводи наведені у відзиві слід зазначити, що суть спору полягає не в підставах призначення та/або продовження страхових виплат, а в законності припинення страхових виплат, які підзаконні нормативні акти не встановлюють, а отже і посилання відповідача на такі нормативні акти є безпідставним. Просить суд задовольнити вимоги позивача [PERSON] в повному обсязі. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду відомості щодо кола спадкоємців щодо майна померлого [PERSON] . Суд,\~розглянувши подані\~документи та\~матеріали,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об`єктивно\~оцінивши докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення справи\~по суті,\~приходить до\~висновку,\~що позовні\~ про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно до ст. 4 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~392\~Цивільного кодексу\~України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст.\~16\~Цивільного кодексу\~України способом захисту цивільних прав є визнання права. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] у віці 69 років у м. Київ помер [PERSON] , про що 03 квітня 2021 року складено відповідний актовий запис № 7903 Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 66096965 від 19.08.2021, складеного приватним нотаріусом Київського місткого нотаріального округу Швецом Р.О., вбачається, що нотаріусом заведена спадкова справа номер у реєстрі 68177449, номер у нотаріуса 21/2021. З наданої інформації приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецом Р.О. вбачається, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , було заведено спадкову справу 19.08.2021 №21/2021 за заявою сина померлого - [PERSON] , [INFO] . Так, у відзиві та в судовому засіданні відповідачем зазначено, що припинення нарахування Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області страхових виплат потерпілому [PERSON] здійснено з 01 червня 2017 року, та за життя [PERSON] , не оскаржив дії відповідача, тобто не виявив інтересу та волі на те, щоб відновити нарахування щомісячної грошової суми у разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, а отже, указані суми йому за життя не нараховувались, а тому вони не можуть входити до складу спадщини після його смерті. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені\~статтею 608 ЦК України\~(стаття 1219 ЦК України). Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України). Тлумачення\~статті 1227 ЦК України\~свідчить, що: - цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої\~ЦК України\~процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до\~статті 1227 ЦК України\~не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень\~статті 1217 ЦК\~за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до\~Конституції України\~та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який з 01 січня 2015 року діє у редакції\~Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VII\~та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої\~статті 21 Закону України № 1105-ХІV\~(у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Згідно зі\~статтею 28 зазначеного Закону № 1105-XIV\~грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності. Статтею 40 вказаного Закону\~(у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі\~постанови цього Фонду\~або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України». Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень\~статті 1227 ЦК України\~ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. У даній справі припинення страхових виплат за життя спадкодавця сталося з підстав, не передбачених законом, тому не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень\~статті 1227 ЦК України\~ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець [PERSON] відповідно до положень\~статті 1227 ЦК України\~має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року за №243/13575/19. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 14 лютого 2022 року за №243/13575/19 відступила від висновків, викладених у постановах: від 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц (провадження № 61-20134св19); від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/18-ц (провадження № 61-17311св19); від 09 грудня 2020 року у справі № 243/9613/19-ц (провадження № 61-7355св20); від 16 грудня 2020 року у справі № 428/12730/19 (провадження № 61-15863св20), ухвалених Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду та висловила свій висновок про застосування норми права, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень\~статті 1227 ЦК України\~ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Крім того, в Постанові ВС № 642/6946/18 від 12.02.2020 року зроблено висновок, що ненадання особі, яка не є внутрішньо переміщеною особою, Довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з Заявою про нарахування виплат, не є підставою для невиплати страхових платежів, оскільки таке права закріплене за особою положеннями\~Закону № 1105-ХІV\~(з 01 січня 2015 року в редакції\~Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України. Таким чином, спадкодавець [PERSON] мав право на нарахування та виплату страхових виплат не залежно від звернення Фонду соціального страхування на підконтрольній Україні території, а тому спадкоємець [PERSON] відповідно до положень\~статті 1227 ЦК України\~має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом. Крім того, [PERSON] звернувся 23 березня 2021 року з заявою про відновлення йому припиненої страхової виплати, однак [INFO] помер, тому судом приймається до уваги, що [PERSON] не встиг самостійно оскаржити рішення відповідача щодо припинення страхових виплат. З 1 січня 2023 року набула чинності оновлена редакція Закону України від 03 вересня 1999 року №1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до якої страхові виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку на виробництві здійснюватиме Пенсійний фонд України. Відповідно до ч.1\~ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України. Згідно з п.2\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Оскільки припинення страхових виплат [PERSON] було здійснено з червня 2017 року, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату йому, як спадкоємцю, сум страхових виплат саме за період з 01 червня 2017 року по [INFO] , належних спадкодавцю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Щодо вимоги про визнання та стягнення суми інфляційного збільшення з 01 червня 2017 року до 28 лютого 2021 року з урахуванням коригування у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України Про оплату праці, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат. Відповідно до статті 34 Закону України компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року із змінами, передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Аналіз статті 1227 ЦК України та положень Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати свідчить, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не входить до складу спадщини. Крім того, слід зауважити, що в позовній заяві позивач не наводить розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат. Крім того, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати не була нарахована [PERSON] , який помер [INFO] , за її життя, тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання та стягнення суму інфляційного збільшення з 01 червня 2017 року до 28 лютого 2021 року з урахуванням коригування у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України Про оплату праці не підлягають задоволенню, оскільки таке право [PERSON] за життя не набув. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, однак не надає суду жодного належного доказу, що він поніс такі витрати, тому суд не вирішує наданий час питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу. Згідно з ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звернувся до суду через підсистему «Електронний суд»). Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом не сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн. (3028*0,4*0,8=968,96 грн.). А тому суд прийшов до переконання, що витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн. слід покласти на відповідача, стягнувши його за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial