Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

03.12.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , про зміну розміру (способу стягнення) аліментів, визначених судовим\~наказом від\~28 січня 2021 року Красноокнянським районним судом Одеської області по справа № 506/47/21 та стягувати з [PERSON] , на її користь на\~утримання неповнолітніх\~дітей,\~а саме:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, тим що, 09 жовтня 2018 року рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано та позивачу повернуто дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». У подальшому позивач вступила у шлюб та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У позивача з відповідачем є спільні неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 28 січня 2021 року Красноокнянським районним судом Одеської області прийнято судовий наказ, згідно якого з відповідача було стягнено аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Станом на сьогоднішній день аліменти у мінімальному розмірі не покривають навіть половини потреб дітей на харчування, не говорячи вже про одяг, взуття, навчання та дозвілля. Діти перебувають на повному утримання позивача, а відповідач, фактично, ухиляється від утримання дітей та надає лише мінімальний розмір аліментів, яких не вистачає для утримання дітей. Відповідач жодної іншої участі у витратах на утримання дітей не приймає. Тому, позивач вважає за доречне змінити спосіб стягнення аліментів, з твердої грошової суми на 1/3 частину від усіх доходів відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. З часу призначення аліментів змінились обставини, за якими призначались аліменти, а тому розмір аліментів на утримання дітей, на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Відповідач за станом здоров`я здатний забезпечити належне утримання дітей. У зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. 10.12.2024 року отримано відповідь щодо реєстрації місця проживання відповідача. Ухвалою від 10.12.2024 року відкрито провадження по даній справі. Позивач, повідомлена належним чином, до суду не з`явилася, надала заяву, згідно якої\~ позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу у її відсутність, не заперечуючи проти заочного розгляду справи /а.с. 25/. Відповідач, повідомлений належним чином, у судове засідання, не з`явився, про поважність причини неявки суд не сповістив, з заявами чи клопотаннями до суду не звертався, відзив не подав /а.с.27/. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач надала заяву про розгляд справу у її відсутність, суд прийняв рішення про розгляд справи\~ без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини. Рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 09.10.2018 року, у цивільній справі 506/459/18, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено, шлюб розірвано та позивачу повернуто дошлюбне прізвище « [PERSON] » /а.с.6-8/. Згідно з копії свідоцтва про шлюб від 08.12.2023 року серії № [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб та дружина взяла прізвище чоловіка « [PERSON] » /а.с.9/. Крім того, згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (актовий запис № 30 від 24.01.2014 року), [PERSON] , [INFO] (актовий запис № 144 від 10.08.2016 року), батьком дітей є [PERSON] /а.с.10, 11/. 28.01.2021\~року Красноокнянським районним судом Одеської області видано судовий наказ №506/47/21\~ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно до повноліття /а.с.12-13/. Відповідно до копії довідки Ставрівського старостинського округу №829/19-09 від 18.11.2024 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають з матір`ю [PERSON] та перебувають на її утриманні /а.с.14/. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2\~ст.77 ЦПК України). Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом ст. 51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Пленуму) розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. В обґрунтування необхідності зміни способу стягнення аліментів, позивач посилається на те, що на теперішній час матеріальне становище відповідача значно покращилося, разом з тим, розмір аліментів, які вона отримує на утримання на двох дітей, з урахуванням значного зростання цін на одяг, взуття, продукти харчування є дуже низьким, крім того, витрати утримання дітей щороку збільшуються, а відповідач ніяким чином не допомагає позивачу, крім того, що платить мінімальний розмір аліментів, які є абсолютно недостатніми навіть на забезпечення базових потреб дітей. Зміна способу стягнення аліментів (ст. 181 ч. 3 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Як вбачається з матеріалів справи, саме зміну (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення мала на увазі позивач, пред`являючи позов до відповідача. Підставами позову слугували обставини, які, на думку позивача, тягнуть через зміну способу стягнення аліментів із відповідача (з твердої грошової суми на частку від доходу) збільшення розміру аліментів. Тобто, право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів і збільшення розміру аліментів унаслідок такої зміни не заперечується, як таке. Суд вважає вказані аргументи позивача обґрунтованими, та погоджується, що матеріальне становище стягувача погіршилося, оскільки розмір аліментів, визначений судовим наказом є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, з урахуванням значного зростання цін за останній час та збільшення додаткових потреб на дітей, а також враховує, що матеріальне становище відповідача покращилося. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 даної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тобто обов`язок щодо виховання, забезпечення, розвиток дитини покладається на обох батьків, однак обов`язково враховуються здібності та можливості кожного з них. Крім того, § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України»\~від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага\~і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2, 3 ст.182 Сімейного кодексу України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини належить їх стягувачу. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначивши способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити та збільшивши розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання дітей та вважає, що це буде відповідати інтересам дітей та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Разом з тим, суд не погоджується з позицію позивача, щодо початку стягнення аліментів з дня пред`явлення позову, так як, згідно роз`яснень, викладених у абз.4 п.23 постанови Пленуму, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192\~СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них; а також положення ст.185\~СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно\~до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн., від сплати якого позивач була звільнена при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved