Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

У квітні 2024 року ТОВ «Глобал Спліт» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 133353,20 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 02.09.2021 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5/3035571, за умовами якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 100\~000,00 гривень, які позичальник зобов`язався повернути в строк до 01.09.2027 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,00% річних та щомісячну комісійну винагороду 2,50% від суми кредиту. Однак, відповідачем всупереч умов договору, відповідач допустив виникнення заборгованості за кредитом, яка станом на 19.03.2024 року склала 133353,20 гривень, з яких: - 44806,84 грн. строкова заборгованість; - 25919,92 грн. прострочена заборгованість; - 280,49 грн. відсотки; - 12354,95 грн. прострочені відсотки; - 47500 грн. прострочена комісія; - 2500,00 грн. комісія. 29.08.2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір № 4-2023 про відступлення права вимоги, в тому числі до боржника [PERSON] за кредитним договором № 5/3035571 від 02.09.2021 року. 15.09.2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» направив боржнику повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «Глобал Спліт», вказане повідомлення було направлено на адресу боржника рекомендованим листом з повідомленням, однак кредитна заборгованість не була погашена, тому позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. У відзиві на позов відповідач посилається на те, що на початку повномасштабного вторгнення рф у неї виникли фінансові ускладнення, вона намагалася оформити кредитні канікули, однак не отримала розуміння з банком, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі, визначеному в позові. Ухвалою суду від 01 травня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с. 73). В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, одночасно позов підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, надала пояснення про те, що у вересні 2021 року дійсно уклала кредитний договір, однак отримала кредит у розмірі 80000 гривень, з яких 20000 гривень мусила перерахувати банкові для погашення попереднього кредиту. За умовами договору вона повинна була сплачувати приблизно по 4500 гривень щомісяця, з яких 2500 гривень становила тільки комісія. Коли вона отримувала кредит, не звернула увагу на розмір комісії, сподівалася, що зможе вчасно погасити кредит. Однак, на початку 2022 року вона тяжко захворіла, в зв`язку з повномасштабним вторгненням рф до України, змушена була тимчасово виїхати зі свого постійного місця проживання, проходити довготривале лікування. Всі ці події призвели до виникнення заборгованості, яку вона не мала можливості одразу погасити, банк почав вимагати сплати повної суми боргу за тілом кредиту, що вона не могла зробити. Таким чином, відповідач не спростовує факту отримання кредиту, не заперечує проти визначеного розміру процентів, однак наполягає на тому, що комісія банку фактично перебільшує розмір і отриманих коштів і процентів, що на її думку, є несправедливим в умовах, яких вона опинилася. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 09 вересня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 5/3035571, у відповідності до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 100\~000,00 гривень строком на 72 місяці, а позичальник зобов`язався сплачувати платежі для погашення заборгованості за цим договором щомісячно (а.с. 29-30). Крім того, договором та додатком № 1 - Таблицею обчислення загальної вартості кредиту, були визначені й наступні умови кредитування: - відсоткова ставка 11,00% річних; - комісійна винагорода за обслуговування кредиту 2,50 % щомісяця; - орієнтована загальна вартість кредиту 317045,32 гривень (а.с. 32-33). АТ «Креді Агріколь Банк» зі своєї сторони повною мірою та належним чином виконав умови кредитного договору, що підтверджено платіжним дорученням № 38645540-1 від 02.09.2021року, за якою банком здійснено переказ грошових коштів у сумі 100\~000,00 гривень на банківський рахунок [PERSON] (а.с. 11) та випискою про рух коштів на банківському рахунку за період часу з 02.09.2021 року по 15.11.2023 роки, про здійснені відповідачем платежі направлені на погашення кредиту (а.с. 42-51). Неналежне виконання позичальником покладених на неї умовами договору зобов`язань призвело до виникнення в останнього заборгованості перед банком, яка станом на 19.03.2024 року склала 133353,20 гривень, з яких: - 44806,84 грн. строкова заборгованість; - 25919,92 грн. прострочена заборгованість; - 280,49 грн. відсотки; - 12354,95 грн. прострочені відсотки; - 47500 грн. прострочена комісія; - 2500,00 грн. комісія. 29 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» та Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» укладено договір про відступлення права вимоги № 4-023, у відповідності до якого до позивача перейшло право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 5/3035571 від 02.09.2021 року, що був укладений з [PERSON] (а.с. 34-69). Листом від 15.09.2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» направило на адресу [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги та необхідність сплати на користь нового кредитора заборгованості у розмірі 133353,20 грн. (а.с. 14, 18-19). До правовідносин, що виникли між сторонами суд вважає за необхідне застосовувати наступні норми права. Відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). За змістом частини 1 статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з приписами частини 1 статті 1056-1\~ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. У даному випадку позивач наполягає на стягненні процентів, що виникли на момент відступлення права вимоги. Суду доведено, що [PERSON] взятих на себе зобов`язань з повернення кредитної заборгованості не виконала, у зв`язку з чим станом на момент відступлення права вимоги (15.09.2023 року) виникла заборгованість в частині сплати тіла кредиту та відсотків за користування у розмірі 83353,20 грн. (44806,94 грн. строкова заборгованість + 25919,92 грн. прострочена заборгованість + 280,49 грн. відсотки + 12345,95 грн. прострочені відсотки). Оцінюючи подані докази щодо суми заборгованості за тілом кредиту та відсотків, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування, відтак доходить переконання про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотків. Вирішуючи питання щодо стягнення з позичальника заборгованості за комісією суд зазначає наступне. Згідно з п. 1.4.2. кредитного договору, позичальник зобов`язаний щомісячно\~сплачувати банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,5 % від суми кредиту. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності плати сплати платежів тощо. Конкретний розмір процентної ставки за кожну із послуг, зазначених у цьому пункті, договір не містить. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з набуття чинності Закону України\~«Про споживче\~кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України\~«Про споживче\~кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» Правління Національного\~банку України\~постановою від\~08\~червня 2017\~року №\~49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України\~«Про споживче\~кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача на свою користь комісії, позивачем не доведено правомірності нарахування вищевказаної суми комісії, оскільки комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче\~кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої, другої статі 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому суд ураховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, яка відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20. Враховуючи, що позивачем не доведено правомірність нарахування комісії, суд дійшов висновку, що у стягнені з відповідача комісії в сумі 50000 гривень (47500 грн. прострочена комісія + 2500,00 грн. комісія) слід відмовити. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на обставини справи, (зокрема, розмір кредиту та процентів), розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору є несправедливими. Суд давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві та письмових поясненнях, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 2422,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial