Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 73500,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 3046170,75 грн. Крім цього, просить стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого ним судового збору в розмірі 15140,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28 лютого 2024 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики коштів, відповідно до якого, позивач передав відповідачу кошти в розмірі 75000,00 доларів США без врахування відсотків. Зазначену суму коштів відповідач [PERSON] зобов`язувався повертати щомісячно частинами, по 1000,00 доларів США до остаточного повернення бору, 28.05.2030. Однак [PERSON] умови договору не виконав та станом на вересень 2024 року повернув позивачу лише 1500,00 доларів США. 10.09.2024 [PERSON] звернуся з претензією до [PERSON] про повернення всієї суми боргу, проте дана претензія відповідачем залишилась поза увагою. Станом на 23 вересня 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 73500 доларів США, що становить 3046170,75 грн, яку просить стягнути з відповідача в судовому порядку З наведених підстав, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 04.11.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, адвокат Тимощук О.І. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили такі задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, пояснив, що дійсно позичив у [PERSON] кошти, однак на даний час немає можливості повернути борг в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши думку позивача та його представника, відповідача, який позовні вимоги визнав, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав може бути примусове виконання обов`язку в натурі. \~ \~ \~ \~Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~ \~ \~ \~Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, що підтверджує як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За змістом положень\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином\~(стаття 599 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями\~статті 611\~ЦК України\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що 28 лютого 2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір безвідсоткової позики, який посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області та зареєстрований в реєстрі за №318. Відповідно до п.1 Договору, [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність грошові кошти в сумі 2881867,50 грн, що станом на 28.02.2024 еквівалентно 75000,00 доларів США. Пунктом 2 Договору сторони обумовили, що зазначену суму коштів [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] щомісячно частинами до двадцять восьмого числа кожного місяця по 38424,90 грн, що еквівалентно 1000,00 доларів США. Строк остаточного розрахунку визначено до 28 травня 2030 року. Відповідно до Розписки від 28 лютого 2024 року відповідач [PERSON] відповідно до договору позики, отримав від [PERSON] борг в розмірі 75000, 00 доларів США і зобов`язався його повернути в строк, зазначений у Договорі. Станом на день звернення позивача до суду (25.09.2024) відповідач частково борг повернув, а саме передав позивачу 1500,00 доларів США, що сторонами не оспорюється. Таким чином станом на даний час, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в загальному розмірі 73500,00 доларів США, чим порушено вимоги ст.1049 Цивільного кодексу України та зобов`язання по вищевказаному договору. Враховуючи засади добросовісності, розумності та справедливості, на яких має ґрунтуватись зобов`язання, зазначені в ч.3 ст.509 ЦК України, а також враховуючи те, що відповідач позов визнав в повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути заборгованість по договору позики у розмірі 73500,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 3046170,75 грн. Щодо вимог про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Пунктом 1 частини 3 статті 133ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивач подав договір про надання правової допомоги від 23 вересня 2024 року, розрахунок вартості робіт адвоката, які складаються: підготовка позовної заяви та документів до неї - 3000 (три тисячі) грн 00 коп.за 3 години роботи; вивчення та опрацювання клопотань та інших документів що надійдуть Замовнику під час підготовки судового засідання та в процесі судового засідання , сплата судового збору - вартість 5000 (п`ять тисяч), грн 00 коп.; участь в судових засіданнях з добиранням в судове засідання за місцем його проведення - 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17). Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved