Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

26 грудня 2024 року представник позивача адвокат Конякін М. С. звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити позивачу додатковий строк для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позов обгрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , про що 28.03.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області складено відповідний актовий запис №11. Після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить житловий будинок та надвірні будівлі в [ADDRESS] та земельна ділянка, розташована на території Ободівської сільської ради Тростянецького (нині Гайсинського) району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0524184200:01:002:0263, площею 2,4370 га, що належала їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №379573. За життя [PERSON] складено заповіт 04.03.2014 на користь [PERSON] , в якому спадкодавець заповіла належні їй житловий будинок та надвірні будівлі та земельну ділянку. Однак, до теперішнього часу, зі спливом 6-місячного терміну з моменту відкриття спадщини, [PERSON] не прийняв спадщину. Для отримання спадщини він не зміг у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки не знав про існування заповіту на його користь, так як покійна [PERSON] була його бабусею, що підтверджужється свідоцтвом про народження [PERSON] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України [PERSON] , разом вони не проживали, та [PERSON] не міг навіть подумати про наявність заповіту. Покійна [PERSON] не повідомляла [PERSON] про наявність заповіту. [PERSON] у 2017 році звертався до Тростянецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, однак йому було відмовлено, а також не було повідомлено позивача про наявність заповіту. Після смерті [PERSON] , [PERSON] , син покійної, почав оформляти свої спадкові права після її смерті, і тоді він дізнався про наявність заповіту на ім`я [PERSON] . Як наслідок, позивач дізнався про наявність заповіту від [PERSON] у вересні 2024 року. Коли [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини і просив оформити спадщину йому повідомили про те, що строк для прийняття спадщини ним пропущений, та запропонували звернутися до суду з заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Про наявність заповіту позивачу ніхто не повідомив, що підтверджується відповіддю Ободівської сільської ради на адвокатський запит. З огляду на викладене, вважає, що позивачем пропущений строк прийняття спадщини з поважних причин і просить суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою судді від 31 грудня 2024 року постановлено зокрема: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження\~у справі в порядку загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 09:00 годину 17 січня 2025\~року в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області (вул. Соборна, 21, с-ще Тростянець, Гайсинський район, Вінницька область). В підготовче засідання позивач та його представник - адвокат Конякін М. С. не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Висловились, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не прибула, однак 15.01.2025 від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги визнала, зазначила, що не заперечує проти їхнього задоволення. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання також не прибув, однак 15.01.2025 подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Згідно із ч.1.4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Як передбачено ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у селі Ободівка Тростянецького району Вінницької області, що вбачається з копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 18 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області складено відповідний актовий запис №11 (а.с. 17). За життя [PERSON] складено заповіт 04.03.2014 на користь [PERSON] , в якому спадкодавець заповіла належні їй житловий будинок та надвірні будівлі в [ADDRESS] та земельна ділянка, розташована на території Ободівської сільської ради Тростянецького (нині Гайсинського) району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0524184200:01:002:0263, площею 2,4370 га, що належала їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №379573 (а.с. 18-20). Після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить зазначені вище житловий будинок та надвірні будівлі в [ADDRESS] та земельна ділянка, розташована на території Ободівської сільської ради Тростянецького (нині Гайсинського) району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0524184200:01:002:0263, площею 2,4370 га. Таким чином, спадкоємцем за заповітом до майна померлої є позивач. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Позивач - [PERSON] є онуком [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджужється свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України [PERSON] №00046899736 (а.с. 14-16). Частиною 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Отже, часом відкриття спадщини є день смерті [PERSON] - [INFO] , і саме з цього часу починається строк для прийняття спадщини спадкоємцями. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що суди відкривають провадження по справам у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Це положення також закріплено у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/04-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Також, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України Згідно із зазначеною вище Постановою Пленуму Верховного Суду України поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження №61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20 (провадження №61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі №145/148/20 (провадження №61-16153св20). Також, у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Про це зазначено Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у розгляді справи №405/7058/19. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача стосовно того, що він у 2017 році звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте листом Тростянецької державної нотаріальної контори від 10.11.2017 №765/02-11 завідуюча Тростянецькою державною нотаріальною конторою Середа Н. М. повідомила позивачу, що ним пропущено строк, необхідний для оформлення спадщини після померлої баби [PERSON] (а.с. 22). Зі змісту відповідді на адвокатський запит Ободівська сільська рада Гайсинського району Вінницької області оформленої листом №79 від 28.10.2024, випливає, що сільською радою не здійснювалося повідомлення через засоби зв`язку, засоби масової інформації спадкоємців [PERSON] , яка померла 2014 року (а.с. 21, 21А). Судом встановлено, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущено. Відповідачами позов визнано, заперечень вони не мають. Не заперечувався відповідачами і той факт, що після смерті [PERSON] , син покійної [PERSON] , почав оформляти свої спадкові права після її смерті, і тоді він дізнався про наявність заповіту на ім`я [PERSON] , про що повідомив [PERSON] у вересні 2024 року. Доказів, які спростовують твердження позивача щодо поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, суду не надано. Суд враховуючи, що позивач не знав про існування заповіту, з огляду на наявність волевиявлення спадкодавця на його користь, відсутність заперечень зі сторони відповідачів, вважає що позивачем шестимісячний строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними, та такими, що підлягають задоволенню. Тому суд вважає за можливе визначити позивачу строк тривалістю два місяці з дня набрання рішенням законної сили, який буде достатнім для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У своїй позовній заяві [PERSON] вказав, що не претендує на відшкодування понесених ним судових витрат, з огляду на викладене, суд не вбачає підстав для стягнення таких витрат з відповідача.

Outcome: approved