Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

У позові [PERSON] просить стягнути із [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП 15.06.2024 року, в розмірі 435754 грн. 26 коп., вартість дослідження спеціаліста в розмірі 3000 грн., моральну шкоду в розмірі 30000 грн. та судовий збір в сумі 7387 грн. 54 коп., в обґрунтування чого посилається на те, що 15.06.2024 року о 21:40 год. на перехресті пр. Архітектора Альошина та вул. Фр. Крала в м. Харкові сталася дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля «Honda CR-V», державний номер [NUMBER] , під керуванням позивача та автомобіля «ВАЗ 2121», державний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.07.2024 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Ухвалою суду від 19.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать рекомендовані листи суду з судовими повістками, направлені за зареєстрованим місцем проживання відповідача, довідки про доставку СМС повідомлень щодо документу «Судова повістка» та оголошення, яке розміщене на офіційному веб сайті Судової влади України, причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Згідно із ч. 1\~ст. 44 ЦПК України,\~учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що відповідач викликався в судові засіданні шляхом: розміщення оголошення на офіційному веб сайті «Судова влада України», доставлення СМС повідомлень щодо документа «Судова повістка» та направлення рекомендованих листів суду з судовими повістками, суд вважає, що він був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач з запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, чи з відзивом на позов до суду не звертався, заяв, клопотань та заперечень суду не надав. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні та не зявився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин, з письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Приймаючи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання суду не надав, на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає доцільним продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84)\~5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, доходить наступного. 15 червня 2024 року о 21:50 год. на нерегульованому перехресті проспекту Архітектора Альошина (в районі будинку 43/21 по проспекту) та вулиці Франтішека Крала в місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Honda - CR- V», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача, та автомобіля марки «ВАЗ - 2121», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 липня 2024 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Постанова набрала законної сили. Цивільно-правова відповідальність позивача і відповідача не була застрахована на умовах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про що свідчить відповідь Моторного (транспортного) страхового бюро України. Відповідно до звіту ФОП [PERSON] № 115/2024 від 22.07.2024 року, ринкова вартість (С) автомобіля HONDA CR-V, держномер [NUMBER] , на момент пошкодження складає 577754 грн. 26 коп. Вартість відновлюваного ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 654092 грн. 84 коп. Згідно зі звітом спеціаліста, якщо вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує його ринкову вартість з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ автомобіля, то згідно п. 8.2 Методики, вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринкової вартості КТЗ на момент пошкодження у результаті ДТП (15.06.2024). Таким чином, величина матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля HONDA CR-V, держномер [NUMBER] , визначається у розмірі ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження в результаті ДТП (15.06.2024). Зі звіту вбачається, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля HONDA CR-V, держномер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 15 червня 2024 року, без урахування величини втрати товарної вартості складає: 577754 грн. 26 коп. (п`ятсот сімдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят чотири грн. 26 коп.). За змістом\~статті 30 Закону N 1961-IV, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Таким чином, ремонт автомобіля марки HONDA CR-V, держномер [NUMBER] , вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі\~ст.\~1187\~Цивільного Кодексу\~України,\~джерелом підвищеної\~небезпеки є\~діяльність,\~пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З Постанови № 4 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається: п. 4) розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини; П. 6) якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Дії відповідача не відповідали п. 16.11 ПДР України, що встановлено постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.07.2024 року, яка набрала законної сили. Між діями відповідача і завданням шкоди є безпосередній причинний зв`язок. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно зі звітом спеціаліста, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача перевищує його ринкову вартість, позивач згоден з визнанням його транспортного засобу фізично знищеним та просить відшкодувати йому вартість автомобіля до настання ДТП з урахуванням витрат з евакуації автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди, як це закріплено у п. 15 згаданої Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року. Також позивачем зазначено, що відповідач частково відшкодував йому завдану матеріальну шкоду в розмірі 142000 грн. Таким чином, матеріальна шкода, завдана позивачу відповідачем становить 435754 грн. 26 коп. (577754 грн. 26 коп. 142000 грн). При цьому суд зазначає, що порядок відшкодування завданої позивачу шкоди має відбуватися в порядку, визначеному\~статтею 30 Закону N 1961-IV, і позивач повинен передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП. Вказана правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного суду від 14 червня 2023 року в справі № 125/1216/20, провадження № 14-25цс23. За експертні послуги позивач сплатив грошові кошти в розмірі 3000 грн, що підтверджується копією квитанції від 13.07.2024 року. У відповідності до положень п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Положеннями частини 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в Україні, у тому числі ч.2 ст. 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпцію моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди (узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.02.2021 у справі № 761/24143/19). Очевидно, що внаслідок ДТП позивач пережив негативні емоції, сама по собі дорожньо-транспортна пригода є стресовою і небезпечною подією. Крім того, фактичне знищення належного позивачеві транспортного засобу та необхідність вжиття заходів для відновлення порушеного права й інтиересу, змінили звичний уклад життя, додали негативних психо-емоційних переживань, відтак, виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що відшкодуванню позивачу підлягає моральна шкода у розмірі 20000 грн, що буде належною грошовою компенсацією такої шкоди. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору в розмірі 7387 грн. 54 коп.

Outcome: partial