Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

10 вересня 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до ПАТ НАСК «Оранта» із вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 14487 гривень 65 копійок страхового відшкодування та 2760 гривень витрат на експертизу (а. с. 1-7). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 23\~квітня 2023\~року в\~м.\~Дніпрі на\~перехресті вул.\~Криворізьке шосе\~та вул.\~Криворізька сталася дорожньо-транспортна\~пригода за\~участю транспортного\~засобу «Hyundai\~Getz»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~автомобіля «Opel\~Meriva»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] під\~керуванням [PERSON] ,\~автомобіля «Hyundai\~Sonata»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] під\~керуванням [PERSON] \~та автомобіля\~«Daewoo\~Nexia»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] під\~керуванням [PERSON] , в наслідок якої було пошкоджено\~автомобіль позивачки\~«Hyundai\~Getz»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~чим їй\~завдані матеріальні\~збитки. Зазначено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Daewoo Nexia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно поліса ОСЦПВВНТЗ № ЕР/210199626,\~який діяв\~на дату\~дорожньо-транспортної\~пригоди.\~Вказано,\~що вина\~ [PERSON] \~у вчиненні\~дорожньо-транспортної\~пригоди підтверджується\~постановою Красногвардійського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~14\~червня 2023\~року,\~справа №\~204/6577/23.\~24\~квітня 2023\~року представник\~ [PERSON] \~направив на\~електронну пошту\~ПАТ «НАСК\~ОРАНТА» завірені\~електронно-цифровим\~підписом повідомлення про\~дорожньо-транспортну\~пригоду,\~заяву на\~виплату страхового\~відшкодування,\~запрошення на\~проведення експертизи\~та весь\~необхідний пакет\~документів.\~23\~травня 2023\~року представник\~ [PERSON] \~направив на\~електронну пошту\~ПАТ «НАСК\~ОРАНТА» завірені\~електронно-цифровим\~підписом рахунок з СТО ФОП [PERSON] , виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП [PERSON] , витяг з реєстру платників єдиного податку ФОП [PERSON] . Зазначено, що 30 червня 2023 року представник [PERSON] направив на електронну пошту ПАТ «НАСК ОРАНТА» завірену електронно-цифровим підписом постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2023 року по справі № 204/6577/23. 17 липня 2023 року ПАТ «НАСК ОРАНТА» виплатила страхове відшкодування в розмірі 69429 гривень 81 копійка на рахунок СТО, не узгодивши розмір із позивачкою. 22 серпня 2023 року представник [PERSON] направив до НБУ скаргу щодо недоплати страхового відшкодування. Листом від 12 вересня 2023 року Національний банк України повідомив, що страховик виплатив страхове відшкодування в розмірі 69429 гривень 81 копійка. Розмір страхового відшкодування страховиком розраховано на підставі звіту № 88-D/12/78, складеного оцінювачем [PERSON] . Вказано, що 22 серпня 2023 року представник [PERSON] направив на адресу ПАТ «НАСК ОРАНТА» запит-вимогу стосовно надання документів на підставі яких встановлювався розмір заподіяної шкоди та вимогу щодо доплати страхового відшкодування на підставі висновку експерта Дроздова Ю.В. № 2505/23 від 17 травня 2023 року, складеного на замовлення позивачки. Натомість, ПАТ «НАСК ОРАНТА» відповідь на запит не надала, доплату страхового відшкодування не здійснила. Позивачка не була ознайомлена із звітом оцінювача [PERSON] № 88-D/12/78, тому не могла висловити своїх зауваження та заперечення до вказаного звіту. Тому, вважає, що звіт № 88-D/12/78 року, оцінювача [PERSON] є неналежним доказом розрахунку матеріальної шкоди, що підтверджується нижчезазначеним. Зазначає, що оцінювач [PERSON] не оглядав пошкоджений транспортний засіб, а тому його звіт складено з порушенням п. 1.3, 5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Натомість, [PERSON] , через свого представника звернулася до судового експерта Дроздова Ю.В. для встановлення розміру збитку заподіяного в результаті пошкодження його автомобіля, який особисто оглядав транспортний засіб та склав висновок, який відповідає вимог ст. 106 ЦПК України. Згідно висновку експерта Дроздова Ю.В. № 2505/23\~від 17\~травня 2023 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, автомобіль «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 83917 гривень 46 копійок. Тому, оскільки ПАТ «НАСК ОРАНТА» позивачці було виплачено страхове відшкодування у розмірі 69429\~гривень 81 копійка,\~то вважає,\~що з\~відповідача на\~її користь\~підлягає стягненню\~різниця недоплаченого\~страхового відшкодування\~у сумі 14487 гривень 65 копійок, разом із витратами на оплату послуг експерта у сумі 2760 гривень. Ухвалою суду від 13 вересня 2024 року у справі відкрито спрощено позовне провадження з викликом сторін (а. с. 74), копія якої надіслана учасникам справи 13 вересня 2024 року за вихідним № 22695/24-вих/2/204/3581/24 (а. с. 75). 17 жовтня 2024 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення представниці відповідача Бабіч Н.А. (а. с. 85-87), які по суті є відзивом на позовну заяву, в яких вона позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує. В додаткових поясненнях зазначено, що відповідачем перед позивачкою виконано свої зобов`язання в повному обсязі. Вказує, що 24 квітня 2023 року на його адресу надійшло повідомлення позивачки про дорожньо-транспортну пригоду. Вказано, що відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (шляхом складання автотоварознавчого дослідження), включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Разом з цим, зазначено, що при розрахунку розміру страхового відшкодування бралися до уваги результати проведеного огляду від 27 квітня 2023 року пошкодженого транспортного засобу «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , а також положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24 липня 2009 року. Вказує, що відповідно до вимог п. 7.38 Методики для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення Ез приймається рівним 0,7. Враховуючи, що строк експлуатації пошкодженого транспортного засобу «Hyundai\~Getz»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] , перевищує 12 років, то Ез становить 0,7. Відповідно до Звіту № 88-D/12/78 від 04 липня 2023 року матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді від 23 квітня 2023 року, з урахуванням зносу, складає 69429 гривень 81 копійка. НАСК «ОРАНТА» було здійснено виплату страхового відшкодування позивачці на рахунок СТО ФОП [PERSON] 17 липня 2023 року у розмірі 69429 гривень 81 копійка. Вказано що страховиком було залучено [PERSON] для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер [NUMBER] після отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Для врегулювання даного страхового випадку НАСК «ОРАНТА» було замовлено у СОД ФОП [PERSON] звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного «Hyundai\~Getz»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді від 23 квітня 2023 року. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було надано СОД ФОП [PERSON] копії наявних матеріалів, зокрема протоколу огляду, фото пошкодженого транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, для подальшого визначення вартості матеріального збитку. Складений СОД ФОП [PERSON] . Звіт № 88-D/12/78 від 04 липня 2023 року було прийнято страховиком за основу при виплаті страхового відшкодування. Звертає увагу суду на те, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА», як і інші страхові компанії, не є експертною установою, яка оцінює шкоду, а є страховою компанією, яка розраховує розмір страхового відшкодування відповідно до Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому зазначає, що жодною статтею спеціального Закону не передбачено, що страхова компанія повинна замовляти Звіт саме у судового експерта, який ще повинен бути підготовлений для подачі в суд. В той час, як висновок судового експерта по визначенню розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку дійсно повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Стверджує, що виплата страхового відшкодування [PERSON] , як і іншим власникам пошкоджених авто, провадиться не всупереч, а на виконання спеціального Закону. Разом з тим, зазначає, що жодного зауваження до самого розрахунку страхового відшкодування, який був розрахований у відповідності до чинного законодавства, у представника позивачки немає, а лише його твердження. Тому вважає, що зобов`язання, взяті на себе ПАТ «НАСК «ОРАНТА» по відшкодуванню шкоди [PERSON] , виконані в повному обсязі. З цих підстав прохає суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі 09 грудня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь представника позивачки адвоката Демарчука М.В. на відзив (а. с. 112-117), в якому він зазначає про те, що викладені у відзиві доводи представниці відповідача є необґрунтованими та такими, що не спростовують законність позовних вимог позивачки. В обґрунтування відповіді на відзив зазначає, що звіт оцінювача ФОП [PERSON] є неналежним доказом розрахунку матеріальної шкоди, бо останній не оглядав пошкоджений транспортний засіб, а визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його особистого огляду можливо лише експертом, а не оцінювачем, і тільки за рішенням органу (особи), який призначив експертизу. Вказує на те, що [PERSON] не є експертом, а відповідно він не мав права складати звіт без особистого огляду автомобіля позивачки. Крім того, звіт оцінювача [PERSON] не містить ремонтної калькуляції, а тому не зрозуміло, які ремонтні роботи пораховано, які запасні частини включено до заміни до їх вартість. Таким чином, звіт є неповним, бо він не містить даних, які підтверджують його розрахунки. [PERSON] не є діючим експертом. Згідно відомостей з єдиного державного реєстру судових експертів термін дії його свідоцтва закінчився ще 26 лютого 2013 року. Доказів того, що [PERSON] мав відповідну кваліфікацію на момент огляду чи був працівником страховика, відповідачем суду не надано. Оскільки, звіт оцінювача [PERSON] складено з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, то він є неналежним та недопустимим доказом у розумінні статей 77,78 ЦПК України. Тому, прохає суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 11 грудня 2024 року на адресу суду надійшли письмові заперечення представниці відповідача Бабіч Н.А. на відповідь на відзив (а. с. 116-118), в яких вона зазначає про те, що представником страховика [PERSON] було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складено протокол огляду. При цьому, зазначає, що [PERSON] провадить діяльність на законних підставах, бо огляд пошкоджених транспортних засобів він проводить на підставі Договору про надання послуг, а на офіційному сайті Фонду державного майна України в Державному реєстрі оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності є інформація щодо оцінювача , ФОП [PERSON] спеціальність 1.3. «Оцінка колісних транспортних засобів», на підтвердження чого надала Витяг з Єдиного реєстру фізичних осіб підприємців. Звертає увагу на те, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА», як і інші страхові компанії, не є експертною установою, яка оцінює шкоду, а є страховою компанією, яка розраховує розмір страхового відшкодування відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, зазначає, що жодною статтею спеціального Закону не передбачено, що страхова компанія повинна замовляти Звіт саме у судового експерта, який ще повинен бути підготовлений для подачі в суд. В той час як Висновок судового експерта по визначенню розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку дійсно повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Вважає, що представник позивача з моменту подання позову був налаштований на отримання неправомірної вигоди зі страхової компанії, тому подавати клопотання до суду про витребування Звіту для його подальшого рецензування не входить до його розрахунків. Крім того, зазначає, що висновок експерта Дроздова Ю.В. № 2505/23 від 17 травня 2023 року має вартість 2760 гривень, в той час як іншим представникам та власникам пошкоджених транспортних засобів його експертиза коштує 5000 гривень, що на їх думку, містить ознаки корупції. Тому прохає суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 16 грудня 2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивачки адвоката Демарчука М.В. (а. с. 137-138 та на звороті), в яких він вказує на те, що відповідач до відзиву на позов не долучив ремонтну калькуляцію, яка є частиною звіту [PERSON] № 88/D/12/78 від 04 липня 2023 року, при тому, що копія звіту разом зі всіма його складовими була наявна у відповідача з самого початку. Тому, вважає, що долучена до заперечень ремонтна калькуляція не може бути прийнята в якості доказу по справі, оскільки подана з пропуском строку та не подано клопотання про поновлення даного строку із зазначенням поважності причин пропуску такого строку. З цих же причин, не може бути прийнята в якості доказу і виписка з ЄДР стосовно [PERSON] , оскільки вона не додавалася до відзиву на позов. Вказує на те, що відповідачу слід визначитися, який статус має [PERSON] , оскільки до відзиву на позов долучалося кваліфікаційне свідоцтво експерта, термін дії якого закінчився ще 26 лютого 2013 року, а до заперечень - копію свідоцтва платника єдиного податку та витяг з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до якої види діяльності [PERSON] є оцінювання ризиків та завданої шкоди. При цьому, зазначає, що у даному свідоцтві відсутня дата на яку складено витяг, а оскільки огляд [PERSON] було проведено 27 квітня 2023 року, то витяг вже повинен був бути на дану дату. Крім того, зазначає, що даний витяг не підтверджує того факту, що [PERSON] є оцінювачем, оскільки кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідачем не надано так само, як і не надано копії договору про надання послуг,а відтак незрозуміло на якій підставі діяв [PERSON] . Разом з цим, зазначає, що ремонтна калькуляція [PERSON] відрізняється від ремонтної калькуляції експерта [PERSON] , розміром заподіяної. Вказує, що така різниця виникла через те, що оцінювач [PERSON] замість заміни дверей, чомусь вказав про їх ремонт, тоді коли ремонт коштує 1950 гривень, а заміна дверей 19200 гривень, що відповідно вплинуло на заниження оцінювачем [PERSON] вартості лакофарбового матеріалу. Крім цього, зазначає, що оцінювач [PERSON] занизив і вартість частини ремонтних робіт, зокрема ремонт боковини задньої лівої та лонжеронів, а фарбування бічної частини лівої та правої задньої взагалі не врахував, хоча п. 9 та п. 10 протоколу [PERSON] містять опис цих пошкоджень. [PERSON] не оглядав автомобіль позивачки, а тому не міг достовірно визначити характер пошкоджень, через що його розрахунки не можна вважати належними доказами на підтвердження розміру заподіяної шкоди. Тому прохає суду позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 19 грудня 2024 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення представниці відповідача Бабіч Н.А. (а. с. 140-141), в яких вона зазначає про те, що листом від 30 серпня 2023 року № 09-02/6389 представнику позивачки [PERSON] було повідомлено, що для ознайомлення із матеріалами страхової справи № 90315 він запрошений до Дніпропетровської обласної дирекції НАСК «ОРАНТА», однак останній цією можливістю не скористався. Крім того. Зазначає, що Управління захисту прав споживачів фінансових послуг Національного банку України надало відповідь на звернення № 14-0004/61972 від 23 серпня 2023 року представника [PERSON] в інтересах [PERSON] , в якій пояснило механізм розрахунків та надало копії документів на 52 аркушах. Тому вважає твердження представника позивачки - [PERSON] , про те, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» приховує документи, є хибними. При цьому стверджує, що всі документи (розрахунок, страховий акт, висновок, калькуляція тощо) є в наявності у представника [PERSON] , просто представник [PERSON] не вивчав матеріали справи [PERSON] до подачі їх до суду. Разом з цим, звертає увагу на те, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА», як і інші страхові компанії, не є експертною установою, яка оцінює шкоду, а є страховою компанією, яка розраховує розмір страхового відшкодування відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Натомість, жодною статтею спеціального Закону не передбачено, що страхова компанія повинна замовляти Звіт саме у судового експерта. Зазначає, що інформація стосовно представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА» Зінгера І.М. є у вільному доступі, і може бути з`ясована не тільки судом та представником позивача, а будь-якою особою в будь-який час. Представник позивачки - адвокат Демарчук М.В., в судове засіданні не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав їх задовольнити в повному обсязі (а. с. 149). Представниця відповідача в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 111), причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали позовної заяви, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247 ЦПК України, ухвалив рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2023 року (у справі № 204/6577/23, [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.\~124\~КУпАП (а. с. 16). Із вказаної\~постанови вбачається,\~що 23\~квітня 2023\~року о\~10\~годині 25\~хвилин,\~на перехресті\~вулиць Криворізьке\~шосе та\~вул.\~Криворізька,\~водій [PERSON] \~керував транспортним\~засобом Daewoo\~Nexia,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~під час\~виникнення небезпеки\~для руху\~або перешкоди\~у вигляді\~авто,\~негайно не\~вжив всіх\~заходів для\~зменшення швидкості,\~аж до\~зупинки транспортного\~засобу або\~безпечного об`їзду\~перешкоди,\~внаслідок чого\~здійснив наїзд\~на транспортний\~засіб Hyundai\~Sonata,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~що стояв\~на заборонений\~сигнал світлофору,\~яке в\~свою чергу\~внаслідок некерованого\~руху здійснило\~наїзд на\~транспортний засіб\~Opel,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~яке стояло\~на червоний\~сигнал світлофору,\~яке в\~свою чергу\~внаслідок некерованого\~руху,\~зіткнулося з\~транспортним засобом\~Hyundai\~Getz,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~яке стояло\~на червоний\~сигнал світлофору.\~При дорожньо-транспортній\~пригоді транспортні\~засоби отримали\~механічні пошкодження\~з матеріальними\~збитками.\~Своїми діями\~ [PERSON] \~порушив вимоги\~п.\~12.3\~ПДР та\~вчинив адміністративне\~правопорушення,\~передбачене ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Daewoo Nexia, державний реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ ЕР/210199626 (а. с. 19). 24 квітня 2023 року представником позивачки подано повідомлення про подію, яка має ознаки страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування (а. с. 8-9 та на звороті). 17 липня 2023 року відповідач виплатив позивачці страхове відшкодування у розмірі 69429 гривень 81 копійка (а. с. 20). 22 серпня 2023 року позивачка звернулася до НБУ зі скаргою щодо недоплати страхового відшкодування (а. с. 21-24). 12 вересня 2023 року НБУ листом № 14-0004/67205 (а. с. 25-27) повідомив позивачку про те, що страховиком виплачено страхове відшкодування у розмірі 69429 гривень 81 копійка, при цьому вказано, що розмір страхового відшкодування останнім розраховано на підставі звіту № 88-D/12/78, складеного оцінювачем [PERSON] однак, копії документів, на підставі яких було визначено розмір заподіяної шкоди, НБУ не направив. 17 травня 2023 року судовим експертом Дроздовим Ю.В. за заявою представника позивачки проведено товарознавчу експертизу по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 2505/23 (а. с. 29-61), за яким вартість матеріального збитку, заподіяної власнику КТЗ «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 83917 гривень 46 копійок. Відповідно до вказаного висновку експерта: вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних частин (розрахованого в порядку, встановленому законодавством) КТЗ «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 80213 гривень 86 копійок (без урахування ПДВ). Вартість експертних послуг становить 2760 гривень (а. с. 62). 27 квітня 2023 року спеціалістом [PERSON] за участі довіреної особи позивачки [PERSON] , складено протокол огляду транспортного засобу (а. с. 97 на звороті - 99), з якого вбачається, що [PERSON] з протоколом огляду не згоден. 04 липня 2023 року ФОП [PERSON] на замовлення НАСК «Оранта», складено звіт № 88-D/12/78 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (а. с. 93-97). З вказаного звіту вбачається, що вартість (розмір) матеріального збитку завданого власнику КТЗ, приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин, величини втрати товарної вартості КТЗ (ВТВ), становить 0 гривень та не врахована згідно договору та, становить 69429 гривень 81 копійка (а. с. 95 на звороті). 17 липня 2023 року відповідач виплатив позивачці страхове відшкодування у розмірі 69429 гривень 81 копійка (а. с. 20). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст.\~13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст.\~77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст.\~81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приписами ч. 1 ст.\~1166\~ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами ст. 979 ЦК України,за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Нормою ч. 3 ст.\~988\~ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Приписами ч. 1 ст.\~990\~ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктами 1.4, 1.7\~ст.\~1\~цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Приписами п. 22.1 ст.\~22\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. Статтями 28, 29\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У п. 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~березня 1992\~року №\~6\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~шкоди» роз`яснено те, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Приписами ст.\~1194\~ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2023 року, що ухвалена у справі № 204/6577/23, [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім того, вказаною постановою суду встановлено факт дорожньо-транспортної пригоди, який сторонами у справі не оспорюється, а тому окремому встановленню та доказуванню не підлягає. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає. Відповідно до вимог п. 8.2 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження. Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця ДТП. Для повного відшкодування завданої шкоди і страховиком, і винним водієм судам необхідно встановити ринкову вартість автомобіля до ДТП та вартість деталей, вузлів та агрегатів фізично знищеного ТЗ після ДТП. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 1 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц (провадження № 61-1586св18), від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц (провадження № 61-5059св18), від 4 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц (провадження № 61-8962св18), від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц (провадження № 61-700св18), від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц (провадження № 61-6285св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 343/2372/15-ц (провадження № 61-8947св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 466/7010/16 (провадження № 61-7447 св18), від 18 грудня 2018 року у справі № 524/561/16-ц (провадження № 61-21355св18), від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц (провадження № 61-31609св18). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а сторонами не оспорено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , не перевищує ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження. Так, на підтвердження вказаного сторонами надано: позивачкою висновок товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ № 2505/23 від 17 травня 2023 року (судового експерта Дроздова Ю.В.), а відповідачем звіт № 88-D/12/78 від 04 липня 2023 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (оцінювача ФОП [PERSON] ) Приписами ч. 1 ст.\~106\~ЦПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Отже, експерти повинні бути обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Такий висновок, узгоджується з позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19). З огляду на викладене, суд не приймає до уваги звіт № 88-D/12/78 від 04 липня 2023 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (оцінювача ФОП [PERSON] ), оскільки оцінювач [PERSON] не повідомлений про кримінальну відповідальність. Натомість висновок експерта [PERSON] про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 2505/23 від 17 травня 2023 року, суд вважає належним доказом у справі, оскільки експерт Дроздов Ю.В. повідомлений про кримінальну відповідальність за ст.\~384\~КК України (а. с. 29). Разом з цим, суд зазначає про те, що приписами ст.\~110\~ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 зазначено, що відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Приписами ст.\~5\~Закону України\~«Про оцінку\~майна,\~майнових прав\~та професійну\~оціночну діяльність\~в Україні» визначено, що суб`єктом оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Відповідно до відомостей Державного реєстру «Суб`єкти оціночної діяльності» (http://www.spfu.gov.ua/ua/list/spf-estimate-registers-subjects.html), ФОП [PERSON] зареєстрований, як суб`єкт оціночної діяльності за сертифікатом № 129/2024 від 18 березня 2024 року. 10 вересня 2003 року постановою Кабінету Міністрів України № 1440 затверджено Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах. Пунктами 50-55 вказаного Національного стандарту № 1, зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна. 28 жовтня 2004 року постановою Кабінету Міністрів України № 1442 затверджено Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу. Приписами ч. 6 ст. 9\~Закону України\~«Про оцінку\~майна,\~майнових прав\~та професійну\~оціночну діяльність\~в Україні» визначено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення. Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 та з урахуванням Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади. Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна (незважаючи на вибір оцінювачем методичного підходу його оцінки) передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки. Відповідно до вимог п. 51 Національного стандарту № 1, незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Разом із цим, вимогами п. 56 Національного стандарту № 1 визначено, що звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість, а також додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Отже, виходячи з наведених норм, не зважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18. У свою чергу, у звіті № 88-D/12/78 від 04 липня 2023 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (оцінювача ФОП [PERSON] ), зазначено, що оцінка проведена на підставі акту огляду від 27 квітня 2023 року і фотоматеріалів, який, в свою чергу, здійснено спеціалістом [PERSON] та з яким не погодився представник позивачки, про що безпосередньо в ньому зазначено. Таким чином, оцінку майна оцінювачем [PERSON] проведено на підставі наданих оцінювачу огляду від 27 квітня 2023 року і фотоматеріалів спеціаліста [PERSON] , тобто без особистого огляду об`єкта дослідження, що є порушенням п. 56 Національних стандартів № 1 та п п.1, 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Оскільки, сам по собі звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором, а тому він не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17. З огляду на викладене, суд критично ставиться до висновку оцінювача, викладеному у звіті № 88-D/12/78 від 04 липня 2023 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (оцінювача ФОП [PERSON] ), та не бере його до уваги, оскільки він складений із порушенням п. 56 Національних стандартів № 1 та п п.1, 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до висновку експерта Дроздова Ю.В. про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 2505/23 від 17 травня 2020 року (а. с. 29-61): вартість матеріального збитку, заподіяної власнику КТЗ «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 83917 гривень 46 копійок, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу змінюваних складових частин складає 80213 гривень 86 копійок (без ПДВ). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних с у передбачених цим Кодексом випадках. Розмір завданого майнового збитку позивачем розраховано відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] , застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» на суму 160000 гривень, франшиза 0 гривень, а вартість матеріального збитку, заподіяної власнику КТЗ «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 83917 гривень 46 копійок, натомість, страхове відшкодування позивачці виплачено у розмірі 69429 гривень 81 копійка, то з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивачки підлягає стягненню недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 14487 гривень 65 копійок, виходячи із розрахунку 83917,46-69429,81. З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити, стягнувши на її користь з ПАТ «НАСК «Оранта» недоплачене страхове відшкодування в розмірі 14487 гривень 65 копійок. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Приписами ч. ч. 6, 7 ст.139\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, зокрема, на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Нормами ч. 5 ст.\~139\~ЦПК України визначено, що у випадках,коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою у судового експерта Дроздова Ю.В. було замовлено висновок експерта № 2505/23 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ), вартість якого складає 2760 гривень, та яка нею сплачена, підтвердженням чого є платіжна інструкція від 26 травня 2023року (а. с. 62). Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позов [PERSON] до ПАТ «НАСК «Оранта» із вимогою стягнення відшкодування матеріальної шкоди, задоволено, факт понесення витрат на оплату експертних послуг у заявленому розмірі позивачкою доведено, а не співмірність цих витрат відповідачем не спростовано, суд доходить висновку, що ці вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума понесених позивачкою витрат на оплату експертних послуг у розмірі 2760 гривень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам. У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Не зважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа, № 30210/96). ЄСПЛ, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141\~ЦПК України судовий збір, у разі задоволення позову, покладається на відповідача. При зверненні до суду з вказаною позовною заявою позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок, через що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved