Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю до шлюбу і поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з жовтня 2015 року, сторони почали проживати разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. Реєструвати шлюб не поспішали, оскільки у цьому, на думку сторін, не було потреби. Проживали сторони за адресою реєстрації батьків позивача: [ADDRESS] , разом з батьками позивача [PERSON] та [PERSON] . Ці факти підтверджуються наявністю спільних фотокарток за цей період часу, письмовими свідченнями свідків, що долучені до позовної заяви. Бажаючи дитину, і розуміючи що їм потрібен власний будинок, 10.11.2015 [PERSON] за погодженням з [PERSON] підписує меморандум асоційованого члена кооперативу №9-214 з обслуговуючим кооперативом «Будинок 10» на придбання квартири у новобудові в [ADDRESS] . Усі оплати за вищевказаним меморандумом по придбанню квартири у новобудові за адресою [ADDRESS] здійснювала [PERSON] зі спільних заощаджень та заощаджень, які позивач мала разом з цивільним чоловіком [PERSON] . Коли у подружжя не вистачало коштів для сплати чергового внеску пая за новобудову згідно договору члена кооперативу №9-214, та перебуванням [PERSON] у рейсі у січні 2016 року, [PERSON] за погодженням з цивільним чоловіком [PERSON] бере у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 20000 доларів США, які обіцяє, згідно розписки повернути після повернення чоловіка [PERSON] з рейсу до грудня 2016 року, та вносить ці кошти за квартиру новобудову за адресою: [ADDRESS] . За сімейними обставинами двічі за погодженням з [PERSON] повернення боргу було відкладено, до теперішнього часу борг не повернуто. 01.11.2016 після народження спільної дитини [PERSON] , [INFO] сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували офіційно шлюб. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] сторони зареєстрували 28.11.2016. Згідно довідки про склад сім`ї ОСББ «Іванова 20» №34 від 03.03.2020 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Проте родина [PERSON], за борговою розпискою залишилась винна [PERSON] борг у розмірі 20000 доларів США. Борг виник ще за час подружніх стосунків [PERSON] і не погашений до теперішнього часу. За час подружніх відносин сторонами придбане наступне майно: двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , машино-місце № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]. Згідно з складеного 10.03.2020 звіту про експертну оцінку двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринкова її вартість складає 835 795 грн. Згідно з складеного 10.03.2020 звіту про експертну оцінку машино-місця, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість машино-місця складає 159 202 грн. Згідно письмової розписки, яка додається до позову від 17.01.2016 позивач позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 20000 доларів США, як необхідну суму, для внесення пайового внеску за договором по придбанню новобудови за адресою: [ADDRESS] . Гроші у борг позичались за погодженням з [PERSON] (відповідачем), який у той час перебував у рейсі, про що також значиться в розписці, що гроші будуть повернуті після повернення з рейсу. Проте за сімейними обставинами, борг залишається неповернутим до сьогоднішнього дня. Враховуючи сума боргу, яку [PERSON] одноосібно буде повертати згідно умов договору позики, становить 20000 х 27.10 грн = 542 000 грн, що становить більше половини ринкової вартості квартири на теперішній час. Позивач просить встановити факт проживання сторін, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2015 року; визнати майно, а саме житлову двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та машино-місце, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя; виділити [PERSON] , 1/2 частину житлової двокімнатної квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] та 1/2 частину машино-місце, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що [PERSON] у своїй позовній заяві зазначає те, 10.11.2015 між Обслуговуючим кооперативом «Будинок 10» та [PERSON] було підписано персональний меморандум асоційованого члена кооперативу №9-214 (далі - Меморандум) на придбання квартири [ADDRESS] . Таким чином за сумісні кошти подружжя придбана квартира. Відповідач вважає доводи позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. 10.11.2015 між Обслуговуючим кооперативом «Будинок 10» та [PERSON] було підписано Меморандум на придбання квартири [ADDRESS] . Згідно п.2 Меморандуму зазначено, що особа, яка подала заяву про вступ до Кооперативу, зобов`язана внести вступний внесок та пай у порядку та розмірах, передбачених цим Персональним меморандумом. Пунктом 12 Меморандуму закріплено, що на момент укладання цього Персонального меморандуму розмір паю Асоційованого члена складає 425376,00 грн та Асоційований член перераховує (вносить) пай на рахунок Кооперативу в наступному порядку: до 13 листопада 2015 року - 100 000 грн; до 30 березня 2016 року - 162 688 грн; до 20 червня 2016 року - 162 688 грн. На момент підписання вищевказаного Меморандуму [PERSON] не перебував у шлюбі, що підтверджується п.5.13 Меморандуму. На виконання зобов`язань, згідно вищевказаного Меморандуму, [PERSON] було сплачено наступні пайові внески: 10.11.2015 - 100 000 грн, згідно квитанції №13066549-1; 21.01.2016 - 162 688 грн, згідно квитанції №13749264-1; та останній платіж повинен бути внесений до 20 червня 2016 року. Вищезгаданий меморандум був підписаний [PERSON] в приміщенні Обслуговуючого кооперативу «Будинок 10» в присутності [PERSON] з якою [PERSON] на той час проживав разом в [ADDRESS] . В судовому засіданні [PERSON] підтвердить даний факт. Починаючи з січня 2016 року між Позивачем та Відповідачем зав`язалися відносини, після сумісної поїздки до лижного курорту «Буковель», але Позивач та Відповідач разом не проживали. В жовтні 2015 року [PERSON] проживала у своєї сестри, [PERSON] , за адресою [ADDRESS] та проходила стажування в рекламному агентстві для подальшого працевлаштування, після чого в кінці грудня 2015 повернулась в м. Южне, так як стажування не пройшла і на роботу її не прийняли. Враховуючи той факт, що до 20.06.2016 на виконання зобов`язання за Меморандумом, [PERSON] повинен був внести пай у розмірі 162 688 грн та те, що в березні 2016 року останній мав піти в рейс, [PERSON] на підставі довіреності від 13.01.2016 доручив [PERSON] представляти його інтереси в Обслуговуючому кооперативі «Будинок 10» щодо виконання обов`язків Відповідача згідно Персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу №9-214 від 10.11.2015 та в усіх підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх форми власності та підпорядкованості, з усіх питань, що стосуються будівництва, оформлення та реєстрації права власності на новозбудоване майно. 13 та 14 червня 2016 року, згідно квитанцій №15147965-1 та №15153056-1 [PERSON] було сплачено пайові внески у розмірі 149 000 грн та 18 463,14 грн, тобто в загальній сумі 167 463,14 грн. 4 березня 2016 року Відповідач пішов у рейс та повернувся 4 листопада 2016 року, та з цього дня почав проживати разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у Позивача та Відповідача народилася спільна дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.11.2016. 11 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.11.2016. Тобто, з вищевказаного випливає, що Відповідачем за його власні кошти, на підставі Персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу №9-214 від 10.11.2015 було куплено квартиру [ADDRESS] . У позові [PERSON] зазначає твердження, які Відповідач вважає неналежними, недопустимим та такими, що вводять суд в оману виходячи наступного. Як зазначає [PERSON] , у позові з жовтня 2015 року [PERSON] і [PERSON] почали проживати разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. Проживали за адресою реєстрації батьків Відповідача: [ADDRESS] разом з батьками Позивача, що підтверджується наявністю фотокарток та письмовими свідченнями свідків, що долучені до позовної заяви. [PERSON] підтверджує той факт, що з жовтня 2015 року він не проживав разом однією сім`єю з Позивачем, оскільки, по-перше, лише 4 листопада 2015 року Позивач повернувся з рейсу, що підтверджується записом в послужній книжці моряка №00409/2011/24, а взаємовідносини Відповідача та Позивача зав`язалися лише у січні 2016 року. По-друге, у період з липня 2014 року по грудень 2015 року Відповідач проживав з [PERSON] в [ADDRESS] та повернувся в м. Южне в середині грудня 2015 року та проживав з двоюрідним братом [PERSON] та його дружиною [PERSON] до 4 березня 2016 року включно, в подальшому ці особи будуть викликані до суду. По-третє, під час підписання Меморандуму від 10.11.2015 [PERSON] була також присутня [PERSON] , тому все, що описує [PERSON] ( [PERSON] ) у позові є неправдою та надуманою інформацією. По-четверте, більшість свідків, які давали письмові пояснення, Відповідач жодного разу нікого не бачив у своєму житті, а тим більше не спілкувався, а тому дані докази вважає такими, що вводять суд в оману. Стосовно зазначеного [PERSON] доводу щодо того, що оскільки у подружжя не вистачало коштів для сплати чергового внеску пая за новобудову, згідно договору члена кооперативу №9-214, та перебуванням [PERSON] у рейсі, у січні 2016 року, [PERSON] нібито за погодженням з цивільним чоловіком, тобто Відповідачем, бере у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 20 000 доларів США, які обіцяє, згідно розписки повернути після повернення чоловіка [PERSON] з рейсу до грудня 2016 року, та зі слів [PERSON] вносить ці кошти за квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За сімейними обставинами двічі за погодженням з [PERSON] повернення боргу було відкладено та до теперішнього часу борг не повернуто. Враховуючи, що сума боргу, яку [PERSON] одноосібно буде повертати, згідно умов договору позики, становить 542 000 грн, що становить більше половини ринкової вартості квартири на теперішній час, а тому просить визнати майно: квартиру та машино-місце спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , виділити 1/2 частину житлової двокімнатної квартири № 29 та виділити 1/2 частину машино-місце, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не погоджується з твердженням Позивача та вважає його безпідставним, неналежним у зв`язку з наступним. Відповідач про взяття боргу у розмірі 20 000 доларів США не знав, а тим більше своєї згоди [PERSON] ні письмової, ні усної не надавав. [PERSON] у січні 2016 року не знаходився у рейсі, як вказує Позивач, оскільки рейс Відповідача тривав з 4 березня 2016 року по 4 листопада 2016 року, що підтверджується послужною книжкою моряка №00409/2011/24. Розмір останнього пайового внеску складав 162 688 грн, виникає питання чому саме Позивач брала 20 000 доларів США, що еквівалентно сумі 542 000 грн, якщо на внесення пайового внеску потрібно було суму у розмірі 162 688 грн, що ще раз підтверджує, що викладені обставини у позові не доведені, нічим не підкріплені, безпідставні та такими, що вводять суд в оману. Позивач ніякого відношення до купівлі спірної квартири не має, квартира була куплена за особисті кошти [PERSON] , єдина транзакція яка була проведена від імені Позивача, але наголошує, за кошти Відповідача, це останній пайовий внесок від 13 та 14 червня 2016 року, і то лише на підставі довіреності виданої [PERSON] на [PERSON] , оскільки останній знаходився в рейсі. Відповідач ніякого відношення до боргу Позивача не має, а тому борг за договором позики від 17.01.2016, який брала Позивач має віддавати саме вона. На підставі вищезазначеного Відповідач вважає, що спірна квартира не є спільною власністю подружжя, оскільки вона була придбана не за кошти, отримані в результаті спільного проживання, а за власні кошти, що належали особисто Відповідачу, а тим більше квартира придбавалася ще до укладення шлюбу та фактичного проживання. Також від представника [PERSON] до суду надійшов позов, згідно якого він просить суд визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з мотивів, викладених у відзиві на первісну позовну заяву та оскільки придбана за його особисті кошти та не належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Від представника [PERSON] до суду надійшов відзив на даний позов, згідно якого представник [PERSON] позов не визнає з мотивів, викладених у первісній позовній заяві, додатково зазначає, що у позові [PERSON] вказує, і наполягає, що лише у січні 2016 року «зав`язались відносини, після сумісної поїздки до лижного курорту», проте ці обставини по-перше нічим не підтверджені, по-друге спростовуються самим же [PERSON] , до своєї позовної заяви він надав копію довіреності на [PERSON] датовану 13.01.2016 роком. У такому випадку, як на думку позивача, він не встиг ще дізнатись добре людину, лише «зав`язувались стосунки», маючи в м. Южний родичів, нібито проживаючи з іншою жінкою (як зазначає [PERSON] ), проте надає саме [PERSON] ([PERSON]) генеральну довіреність? Саме тому [PERSON] і наполягає на тому, що з жовтня 2015 року [PERSON] і [PERSON] почали проживати разом і вести спільне господарство, і тоді приймає реальність, чому виникла довіреність, яку долучили до позову [PERSON] в якості доказу. Щодо того факту, що [PERSON] сплатила особисто гроші у розмірі 167 463,14 грн на що є відповідні квитанції за квартиру, і нібито ці гроші їй залишив [PERSON] по-перше нічим не підтверджено, а по-друге, факт говорить сам за себе, майже 1/2 вартості квартири [PERSON] ще не перебуваючи у шлюбі з [PERSON] сплатила сама, і спростування у позові не має. Щодо доказів того, що [PERSON] перебував увесь час у рейсі, на підтвердження чого, надав до позову довідку за 10 міс. 2015 року про перебування у рейсі і копію контракту за 2015 рік, по-перше контракт (англійською мовою) не має офіційного перекладу на українську мову, як і паспорт моряка, і в розумінні законодавства не є взагалі доказами, крім того ніхто з сторін і суд не повинні вільно володіти іноземними мовами, а навіть наявність контракту, ще не є підтвердженням отримання [PERSON] будь-яких грошей. Усім відомі випадки несплати морякам грошей і зверненням їх до суду до іноземних компаній, лікарняні та інші випадки коли моряк, за контрактом грошей не отримує. Тому доказів отримання грошей за 2015 рік [PERSON] не надано, крім того, основна сума грошових коштів за квартиру була сплачена за 2016 рік і походження нібито грошей, нібито власних, які належали особисто [PERSON] до позову він не надав. Крім того, грошові кошти, а саме зарплата не є особистою власністю під час подружніх відносин, які були у подружжя [PERSON] з 11.11.2016 (офіційний шлюб). Тобто, якщо навіть перший внесок у розмірі 100 000 грн, нібито [PERSON] сплатив з особистих коштів, а 167 463 грн сплатила з особистих коштів [PERSON] , а останній платіж, який здійсненний у червні 2016 року під час подружніх відносин, то позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] щодо поділу майна по 1/2 частині є чесним і справедливим. Слід звернути увагу на той факт, що згідно зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦКУ права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Право власності на квартиру, яку позивач просить визнати, як його особисту приватну власність виникла, згідно наданого позивачем витягу з єдиного державного реєстру 23.11.2016, а шлюб сторони уклали 11.11.2016. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 27.05.2020 відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою та розгляд справи здійснено у порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Протокольною ухвалою від 19.11.2020 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] . Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 31.08.2021 зустрічна позовна заява представника [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою приватною власністю майна повернута заявнику. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 31.08.2021 клопотання представника відповідача про виклик свідків та обов`язкову явку позивача задоволено. В судове засідання викликано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Визнано явку позивача [PERSON] обов`язковою. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 03.02.2022 позов представника [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю об`єднано в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю до шлюбу та поділ майна подружжя, присвоївши порядковий номер №519/423/20. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 04.09.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивача за первісним позовом [PERSON] про зупинення провадження по даній цивільній справі. Задоволено частково клопотання представника відповідача за первісним позовом адвоката Родіонова А.В. про повторний виклик свідків. Повторно викликано в судове засідання в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Витребувано у Суворовського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідку про застраховану особу (ОК-5) на громадянку [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 2015 року по теперішній час. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 03.10.2024 витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України громадянками України [PERSON] та [PERSON] за період з 05.02.2021 по день виконання ухвали. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 19.11.2024 здійснено примусовий привід свідків [PERSON] , [PERSON] у судове засідання. Позивач за первісним позовом, в судовому засіданні 20.12.2023 пояснила, що з осені 2015 року вона прожила разом з [PERSON] однією сім`єю за адресою її батьків, вели спільний побут. Більш точну дату не змогла зазначити. [PERSON] прийшов з рейсу осінню 2015 року, до цього вони разом не проживали, але переписувались, так як були знайомі десь 8 років, то сходились, то розходились з ним. Так як вона живе з батьками могла залишатись ночувати у [PERSON] . [PERSON] знає, так як вони приходили до них в квартиру, могли залишатись в ній. У [PERSON] була своя кімната, в якій він зберігав речі, полотенця, білизну, альбоми, які вони не тягнули до батьків. Дана кімната використовувалась ними як склад для речей. Вони могли ночувати в готелі в м. Одесі, прийти о 3 год. ночі до [PERSON], щоб не турбувати батьків. При цьому пояснила, що вони разом з [PERSON] зустрічали Новий рік в Карпатах, планували майбутнє, [PERSON] сказав народи дівчинку, квартира буде. Квартиру планували купити разом за 30000 доларів США. У неї були заощадження у розмірі 5000-10000 доларів США. Під час укладення Меморандуму [PERSON] осінню 2015 року, вона була присутня, але текст Меморандуму не читала, вибирала квадратуру. Перший внесок за квартиру у розмірі 100000 грн та 1701,51 грн були внесені [PERSON] за його кошти. Другий внесок у розмірі 162 688 грн був внесений [PERSON] за позичені у [PERSON] кошти. Третій внесок у розмірі 149 000 грн та четвертий внесок у розмірі 18 463,14 грн були внесені нею також за позичені у [PERSON] кошти. Коштів на покупку квартири не вистачало, вони вже знали що буде дитина, тому позичили у [PERSON] 17.01.2016 кошти у розмірі 20000 доларів США. Потім зазначила що строки піджимали, вона шукали гроші, так як у [PERSON] були борги. До [PERSON] їздила разом з батьком, а [PERSON] в цей час був вдома, а потім сказала що був у своїх батьків в м.Кременчук. Оригінал розписки перебуває у неї, так як вона просила. В цей час її представник зазначає що існує два або три оригінали даної розписки. Борг не повернули ні в грудні 2016 року, ні то тепер. [PERSON] відстрочила виконання боргу їй, але до якого терміну не змогла сказати. З [PERSON] тривалий час не спілкується. Спочатку говорила, що кошти позичали у [PERSON] на внесок у розмірі 162 688 грн та ремонт квартири, погашення боргів, навчання, а потім зазначила що кошти позичали на внески у розмірі 162 688 грн, 149 000 грн, у розмірі 18 463,14 грн, на ремонт квартири, на дитину та жили ці гроші. При цьому пояснила, що відповідач [PERSON] отримував заробітну плату щомісячно 3000 доларів США, але розходи перевищували доходи. При цьому також зазначила, що [PERSON] пересилав їй кошти, але на вагітність, дитину. Також не пам`ятає скільки коштів у них було на придбання квартири взагалі. В квартирі ремонт йшов тривалий час, переїхали до неї у 2019 році. В період шлюбу придбали парко-місце десь за 6000-8000 доларів США. При цьому не змогла пояснити, чому купують майно, роблять ремонт в квартирі, але не повертають позиченні кошти. Підтримала свій позов в повному обсязі, у задоволенні позову [PERSON] просила відмовити. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач та його представник за первісним позовом в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні первісного позову, їх позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні 31.01.2024 [PERSON] пояснив, що він прожив з 1996 року до осені 2016 року в [ADDRESS] з братом [PERSON] , його дружиною [PERSON] . З літа 2014 року по грудень 2015 року у нього були відноси з [PERSON] і він проживав у неї в [ADDRESS] . Заробляв достатні кошти. В жовтні 2015 року він перебував у рейсі.. З рейсу 04.11.2015 він повернувся до [PERSON] у м.Одеса, вона зустрічала його. При укладенні Меморандуму була присутня [PERSON] . В середині грудня 2015 року вони розстались з [PERSON] . У [PERSON] була майже вся сума для купівлі квартири, яку він купив по переуступки за 750 000 грн, сплатив половину суми, а на залишок суми він оформив Меморандум . Оплата за квартиру здійснювалась виключно за його кошти. Останні два внески він попросив [PERSON] сплатити та надав їй довіреність, так як мав бути у рейсі. На внески у червні 2016 року він перевів кошти [PERSON] у сумі 7000 доларів США. В середині грудня 2015 року він написав [PERSON] , вона повідомила що повертається до м. Южне з м. Київ та він запросив її до Буковелю на відпочинок. На новий рік 2015-2016 він з друзями великою кампанію та [PERSON] як друзі їздили віддихати до Буковелю . З середини січня 2016 року він почав зустрічатись з [PERSON] , зустрічались до березня 2016 року поки він не пішов у рейс, сімейних відносин не було. Раніше з нею не зустрічався, просто був знайомий. До рейсу у березні 2016 року проживав в [ADDRESS] . До свадьби разом з [PERSON] не проживав. [INFO] у них народилась донька. З 04.11.2016 після повернення з рейсу, почав проживати разом з [PERSON] у її батьків, так як вона цього хтіла. Довіреність надав [PERSON] у січні 2016 року, так як довіряв їй, потім давав їй довіреність на відкриття рахунку. Ремонт в квартирі та купівля парко-місця також здійснювалась за його кошти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 05.02.2021 пояснила суду, що [PERSON] є дочкою її гарних знайомих, друзів, вона живе в тому ж під`їзді, вони дружать. Знає [PERSON] давно, а [PERSON] з 2015 року коли він почав жити в шлюбі з [PERSON] в квартирі її батьків, вони жили разом, вели спільне господарство, разом купували речі. Пам`ятає, що з осені 2015 року вони живуть разом, бо в її знайомої був день народженні [INFO] , і подруги її спитали чи [PERSON] вийшла заміж, вона сказала, що да, бо знайомі бачили [PERSON] та [PERSON] разом бо маленьке місто, ось вже десь більше місяця. Вона постійно ходила до них в гості, вони її звали на всі свята. Вони купили квартиру за адресою [ADDRESS] і робили спільно ремонт, була в цій квартирі не одноразово і бачила що вони робили ремонт, разом вибирали обладнання для квартири. [PERSON] навіть ходив радитись до неї щодо ремонту, тобто вони проживали та вели спільне господарство як чоловік і дружина. Вони були одружені, так як [PERSON] показувала свідоцтво про шлюб. Відомо, що вони розлучились в кінці 2020 року. Батьки [PERSON] проживали за адресою [ADDRESS] . Так [PERSON] з [PERSON] проживали весь час там, потім зробили ремонт і переїхали на [ADDRESS], в них є спільна донька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 31.01.2024 фактично підтримала свої пояснення від 05.02.2021 та зазначила, що раніше [PERSON] теж знала, він іноді заходив до [PERSON] , дарував квіти, потім восени 2015 року він переїхав до батьків [PERSON] і вони почали спільно жити з [PERSON] , на новий рік вони відпочивали разом, [PERSON] завагітніла, навесні [PERSON] пішов в рейс. 1 листопада народилась донька [PERSON] , [PERSON] був в рейсі, через тиждень після народження дитини вони одружились. Вони звертались до неї, так як була проблема і їх не хотіли одружувати. Вони проживали у батьків на [ADDRESS] десь три роки, поки не відремонтували квартиру на [ADDRESS] та переїхали туди жити. По документам напевно квартира належить [PERSON] . Вона стверджує той факт що з жовтня 2015 року вони вже жили разом, так як 3 листопада на дні народженні подруги вона озвучила, що [PERSON] із [PERSON] зійшлись і вони вже живуть разом, тому в неї це відложилось в пам`яті. Коли вона приходила в гості до них то [PERSON] був в домашньому одязі, брав з холодильнику продукти, пили чай і вгощали її. Приходила в гості до [PERSON] часто, раз в тиждень і на всі свята, коли їхала десь, вони її кицьку кормили, коли заходила, бачила що [PERSON] проживає з [PERSON] . Квартиру вони купили за спільні гроші, в тому числі за гроші батьків, і займали борг у подруги. Їй відомо, шо батьки кормили їх, а свої гроші вони вкладали в квартиру, знає що займали гроші зі слів [PERSON] і [PERSON] в подруги 20 тисяч доларів на придбання квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 05.02.2021 пояснила суду, що з [PERSON] перебувала в дружніх сусідських відносинах, більше з [PERSON] . [PERSON] познайомила її із [PERSON] в 2015 році, скоріш за все осінню, [PERSON] святкувала свято яке не пам`ятає, наче дата свадьби, і [PERSON] познайомила її із чоловіком [PERSON] . Вони дуже часто бачились, жили поряд, у них суміжні балкони були, ходили в гості, на чай. Бачила [PERSON] та [PERSON] разом, відносини у них як у чоловіка та дружини були, разом прибирали, готували, дивились фільми, купували продукти, все разом. Вони жили у батьків [PERSON] , відносини з батьками були гарні. Зараз вони проживають за іншою адресою, її запрошували на новосілля, на дні народження. Їй відомо шо вони разом вибирали меблі, посуд в квартиру. Завжди думала, що вони проживали в зареєстрованому шлюбі, нещодавно дізналась від [PERSON] про їх розлучення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 05.02.2021 пояснив суду, що [PERSON] його дочка, а [PERSON] колишній зять. Сімейні відносини у них почались осінню 2015 року, а до того вони були знайомі давно, ну він був як наречений. 10 жовтня 2015 року у них із дружиною була річниця, і донька з [PERSON] прийшли до них. Вони жили разом вдома у [PERSON] з їх дозволу у кімнаті [PERSON] цивільним шлюбом. Нормальні відносини були, потім на новий рік вони поїхали разом в Карпати, там друзі були з ними, давно було точно не пам`ятає, приїхали знов пожили, потім десь у січні, лютому їздив з ним до його батьків в м.Кременчук, познайомився з майбутніми сватами. Потім [PERSON] пішов в рейс, вони вже знали шо буде поповнення в сім`ї, а [PERSON] займались квартирою, яку вони купили восени 2015 року, потім рейс довгий був, ремонтом займались до 2019 року та в листопаді 2019 року вселились в дану квартиру. Ремонт дуже довго йшов, це новобудова, потім народилась онука, приїхали свати, [PERSON] прийшов з рейсу, який тривав місяців 7 чи 8, вернувся до них додому з чемоданами, вони пішли розписались в 2016 році, і жили нормально, продовжували жити у них. На сьогоднішній день [PERSON] проживає на Іванова . Як тоді ще переїхали зробили маленьке новосілля для друзів, перебрались так і живуть, [PERSON] не бачив із зими минулого року, він збирався в рейс, а де він зараз не знає. Восени 2015 року квартиру не купили, а зробили перший внесок, оформляли ту покупку, потім [PERSON] по мірі потреби сплачувала періодично внески це був 2016 рік як це довго продовжувалось не знає. В листопаді 2019 року, онуці був один рік і вони заселились в квартиру, а коли був зданий дім в експлуатацію не пам`ятає. [PERSON] постійно працювала в порту, а потім в інтернеті і зараз працює, який розмір її доходів йому не відомо. Гроші на внесок за квартиру в борг брали, в кого не знає, не брав участь в цьому процесі. Чи були збереження у доньки не знає, якісь гроші були у неї так як вона працювала. Знає що в лютому 2019 році вони сварились і він казав що у них сім`я не складається і він навіть дочку намагався вигнати з квартири на Іванова . В грудні минулого року вони розлучились. Де зараз проживає [PERSON] йому не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 31.01.2024 фактично підтримав свої пояснення від 05.02.2021 та зазначив, що [PERSON] його дочка, а [PERSON] його колишній зять. Вони почали жити разом восени 2015 року цивільним шлюбом, офіційно одружились, коли вже онука народилась [INFO] та [PERSON] прийшов з рейсу, прожили пару років, розлучились. З осені 2015 року проживали у них на протязі 2 років, [PERSON] ходив у тривалі рейси, а дочка з онукою постійно у них жили, коли він приходив з рейсу також проживав у них. Квартиру строїли на Іванова , він працював вкладав, в [PERSON] були свої гроші. Вони допомагали їм, позичали їм 8000 доларів США на квартиру, на ремонт. Гроші вони повернули. Вони в борг брали кошти на квартиру, а повернули чи ні, начеб то не вернули, на придбання чи ремонт робили ну на якісь цілі брали, взяли кошти у [PERSON] , це знайома, начебто 20000 доларів США. Парковку вони в підвалі в цьому ж будинку купили. Техніку купували. [PERSON] взяли у [PERSON] 3000 доларів на покупки парковки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 05.02.2021 пояснила суду, що з [PERSON] поки в гарних відносинах, це її знайомі, спочатку склались відносини з [PERSON] , потім з [PERSON] . В 2016 році вона дала в борг [PERSON] гроші 20000 доларів США для покупки квартири, і з року в рік дата повернення боргу переноситься, і до сьогоднішнього дня їй не повернули кошти. [PERSON] вже була із [PERSON] разом, як вона розуміє це їх спільне рішення про позику грошей. Вони мали повернути кошти ще в кінці 2016 року після повернення [PERSON] із рейсу, потім ще перенесли, потім ще, а тепер тільки обіцянки в телефонному режимі, вони там то ремонт робили то ще щось. Дуже давно знайомі з [PERSON] , позичила їй сімейні кошти. Особисто з [PERSON] з приводу боргу вона не говорила, тільки з [PERSON] . Під час передачі грошей були присутні її чоловік та мати за місцем її проживання. [PERSON] на той час [PERSON] писала розписку, вона підписувалась. Домовлялись шо вона в кінці року поверне цю суму повністю, тобто в грудні 2016 року. Щодо повернення коштів дуже багато в телефонному режимі з ними спілкувались, потім бачились разом із [PERSON] і [PERSON] , більше в телефонному режимі спілкувалась з [PERSON] , це було дуже багато обіцянок і розмов. Вважає, що [PERSON] знав що [PERSON] взяла гроші, бо вони разом жили і вона принесла додому гроші. Розмова про гроші і їх повернення була тільки з [PERSON] . В розписці дати коли мають повернути борг не має, просто про це говорилось в телефонному режимі. [PERSON] завжди приходила до неї одна без [PERSON] , у них в квартирі вона не була. Тепер не знає, попит більше з [PERSON] , вона дала свою поруку а як буде віддавати вона не представляє. За цей період [PERSON] грошей не віддавала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 20.12.2023 пояснила суду, що [PERSON] є двоюрідним братом її чоловіка. Вона з чоловіком у 2001 році переїхали до квартири, яка належала бабусі та дідусю братів, [PERSON] був прописаний та проживав в ній в окремій кімнаті, у якій зберігались його речі. [PERSON] одружувався, потім знову жив з ними. В 2015 році [PERSON] зустрічався з [PERSON] та проживав у неї в м. Одеса, вони приїжджали разом, залишались у них в квартирі, вони з чоловіком зустрічались з ними в кафе, бачили що у них романтичні відносини, як тривали десь рік, потім вони посварились і в грудні 2016 року, десь перед Новим роком, [PERSON] повернувся проживати до них та проживав до березня 2016 року, поки не пішов в рейс. В листопаді 2016 року після народження у нього доньки та повернення з рейсу він переїхав проживати до [PERSON] . З [PERSON] [PERSON] почав зустрічатись у січні 2016 року, він сказав нам про це, вони приходили разом до них у квартиру після Нового року. Зі слів [PERSON] та його матері відомо, що [PERSON] в листопаді 2015 уклав договір на купівлю квартири в новобудові за свої кошти, які у нього були, так як він працював моряком. Договір на квартиру [PERSON] оформлював разом з [PERSON] , вони приїжджали разом. Вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.52). 11.11.2016 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т.1 а.с.10, т.2 а.с.15). З Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 19.11.2020 по цивільній справі №519/422/20 шлюб між сторонами був розірваний. Відповідно до довідки №4049 від 19.04.2021 [PERSON] перебуває на обліку в компанії ТОВ «Ельвіктор Шиппинг єнд Трейдинг Одеса» та з 14.01.2015 по 04.11.2015 перебував в рейсі на судні іноземного судновласника на посаді 3-го механіка (т.2 а.с.17-18). Як зазначає в позові позивач [PERSON] з жовтня 2015 року вона з [PERSON] почали проживати разом однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство за адресою реєстрації її батьків, обґрунтовуючи свої вимоги доказами, а саме спільними фотокартками та показаннями свідків. Що стосується фотокарток, то дві з них датовані 17.12.2016 та ще одна здійснена як пояснила позивач під час реєстрації їх шлюбу, тобто 11.11.2016. Таким чином дані докази не підтверджують факт спільного проживання сторін у період з жовтня 2015 року. Факт народження [INFO] у сторін спільної доньки не є доказом їх фактичних шлюбних відносин у вказаний період. Крім того, як встановлено судом в жовтні 2015 року [PERSON] перебував у рейсі, з якого повернувся 04.11.2015. Таким чином, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] що сторони проживали з жовтня 2015 року разом як сім`я спростовуються встановленим фактом. Суд не може покласти в основу рішення показання свідків, оскільки в судовому засіданні свідок [PERSON] фактично підтвердила факт проживання сторін як подружжя з дати весілля, тобто з листопада 2016 року. Показання [PERSON] суд не бере до уваги, так як він є батьком позивача [PERSON] , тобто заінтересованою особою, суперечить обставинам, оскільки він зазначив що 10.10.2015 [PERSON] із донькою прийшли до них на річницю весілля, але [PERSON] в цей час перебував у рейсі та навість ще не зустрічався з його донькою. Крім того свідок зазначає що вже з чемоданами [PERSON] повернувся після рейсу, тобто в листопаді 2016 року, вони розписались у жили у них вдома. Показання свідка [PERSON] теж суперечать обставинам, оскільки вона зазначає, що пам`ятає що сторони живуть разом з осені 2015 року, так як 03.11.2015 була на дні народженні знайомої і вона питала її чи вийшла [PERSON] заміж, вона сказала так, так як бачила [PERSON] та [PERSON] разом. Але ж 03.11.2015 [PERSON] ще перебував у рейсі та вони взагалі ще не зустрічались з [PERSON] . Крім того показання даних свідків спростовуються показаннями свідка [PERSON] , яка зазначила, що брат її чоловіка [PERSON] проживав з їх сім`єю до листопада 2016 року в окремій кімнаті, де зберігались його речі; показаними [PERSON] , який зазначив що почали проживати разом після повернення з рейсу 04.11.2016, та показаннями самої [PERSON] , яка зазначила, що вони також користувались кімнатою на [ADDRESS] , залишались там ночувати, щоб не турбувати батьків або в готелі в м. Одесі. Та сама позивач [PERSON] в судовому засіданні не змогла назвати точно дату, з якої вона проживає разом з [PERSON] однією сім`єю, сказавши тільки осінь 2015 року, хоча нею заявлені вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2015 року. Самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання. Відповідно до статті 315 ЦПК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку позовного провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно із ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі №1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 січня 2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом); відсутній спір про право. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи /служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання. Спільний побут передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком і жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені висновки узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, неодноразово висловленими при розгляді подібних справ, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі N 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року (справа N 524/10054/16), від 30 листопада 2022 року (справа N 757/23617/15-ц), 7 червня 2023 року (справа N 509/3416/18), від 17 серпня 2023 року (справа N 348/1829/16), 4 грудня 2023 року (справа N 543/563/22 та інших. В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц). Суд при вирішенні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2015 року повно, всебічно та об`єктивно проаналізував усі наявні у справі докази як кожний окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення даної вимоги та встановлення такого факту, оскільки наявними у справі доказами не підтверджується та обставина, що між сторонами у зазначений період часу з жовтня 2015 року склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Крім того, позивач [PERSON] зазначає, що за спільні кошти сторін була придбана квартира у новобудові розташована за адресою [ADDRESS] . Разом з цим, вищевказані аргументи [PERSON] не підтверджені, та до суду не надано жодних доказів про доходи сторін до моменту забудови нежитлового приміщення, як і не підтверджено існування у неї власних коштів. 10.11.2015 [PERSON] уклав Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу №9-214 з обслуговуючим кооперативом «Будинок 10» щодо об`єкта нерухомості, а саме квартири будівельний номер [ADDRESS] , другий мікрорайон. На момент укладання розмір паю Асоційованого члена складає 425376 грн. Асоційований член перераховує (вносить) пай на рахунок Кооперативу у наступному порядку, до 13 листопада 2015 - 100 000, до 30 березня 2016 - 162 688 грн, до 20 червня 2016 - 162 688 грн (т.1 а.с.53-58, т.2 а.с.8-10зв). У п.5.13 Персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу №9-214 зазначено, що [PERSON] гарантує, що він не одружений. На виконання умов Персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу №9-214 [PERSON] 10.11.2015 внесені кошти в сумі 1701,51 грн та 100 000 грн, також ним 21.01.2016 внесені кошти в сумі 162 688 грн (т.2 а.с.11-12). Крім того, [PERSON] (дошлюбне прізвище позивача) 13.06.2016 внесені кошти в сумі 149 000 грн та 14.06.2016 внесені кошти в сумі 18 463,14 грн (т.2 а.с.12-13) на підставі довіреності від 13.01.2016, якою [PERSON] уповноважив останню представляти його інтереси в Обслуговуючому кооперативі «Будинок 10» щодо виконання його зобов`язань відповідно до Персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу №9-214 від 10.11.2015 (т.2 а.с.14). Спірна квартира на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] , що підтверджується витягом є Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.17, 59, т.2 а.с.16). Відповідно до розписки від 17.01.2016 [PERSON] одержала в борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США для оплати внесків за нерухоме майно (квартиру), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , другий мікрорайон. Зобов`язуюсь повернути гроші в повному обсязі своєчасно після повернення чоловіка з рейсу 30 грудня 2016 року (т.1 а.с.28). Дана сума позики на день передачі грошей еквівалентно сумі 483 747,98 грн. Проте, сума позичених коштів значно перевищує суму платежів, які були внесенні [PERSON] 13.06.2016 в сумі 149 000 грн та 14.06.2016 в сумі 18 463,14 грн та 21.01.2016 внесені [PERSON] в сумі 162 688 грн. Посилання в судовому засіданні [PERSON] , що дана сума пішла частково на погашення боргів [PERSON] та на життя не знайшли свого підтвердження. Представник позивача [PERSON] у позові зазначає, що гроші в борг позичались за погодженням з [PERSON] , який у то час перебував у рейсі, про що також значиться у розписці. [PERSON] перебував у рейсі з 04.03.2016 по 04.11.2016, що підтверджується послужною книжкою моряка, посвідченням моряка (т.2 а.с.20-24) та не заперечувалось [PERSON] в судовому засіданні. Матеріали справи не містять відомостей про те, що [PERSON] надавав згоду на укладення договору позики від 17.01.2016, хоча він не перебував у рейсі, а також відомостей про те, що сам договір позики містить застереження про те, що його укладено саме в інтересах сім`ї. [PERSON] заперечив факт укладення договору позики, пояснив, що йому не було відомо про укладений договір, дізнався він про нього з позовної заяви. Стверджує, що квартира була придбана за його особисті кошти, так як він мав доходи як моряк, а у [PERSON] не було збережень та доходів та вона діяла за його довіреністю коли сплачувала останні два внески, так як він перебував у рейсі. Як зазначила в судовому засіданні [PERSON] на сьогодні борг за вказаною борговою розпискою не погашений та вона має намір самостійно погасити даний борг. Оригінал даної розписки був оглянутий судом в судовому засіданні. Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що частина платежів за квартиру здійснена коштами позиченими у [PERSON] . Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Тобто, наявність оригіналу боргової розписки у [PERSON] підтверджує що нею вже виконанні зобов`язання перед кредитором [PERSON] та кредитор повернув оригінал боргового документу (розписку) боржнику. Суд звертає увагу, що в позові представник [PERSON] , подаючи як доказ копію боргової розписки від 17.01.2016, взагалі не зазначила у кого зберігається оригінал даної розписки. На питання головуючого в судовому засіданні чому у [PERSON] зберігається оригінал розписки, остання пояснила, що попросила, її представник заявила, що існують 2 або 3 оригінали даної розписки. При цьому свідок [PERSON] в судовому засіданні 05.02.2021 пояснила в січні 2016 року на прохання [PERSON] дала у борг 20000 доларів США у присутності свого чоловіка та матері за місцем проживання. [PERSON] писала розписку, вона підписувалась, домовились що вона поверне кошти в грудні 2016 року. Розмова про гроші і їх повернення була тільки з [PERSON] . В розписці дати коли мають повернути борг не має, просто про це говорилось в телефонному режимі. [PERSON] завжди була одна в неї, [PERSON] ніколи не було. Тепер попит більше з [PERSON] , вона дала свою поруку, а як буде віддавати вона не представляє. За цей період ні разу [PERSON] не віддала грошей. Сама [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що борг не погашений, погодила відстрочку виконання боргу з [PERSON] , але не змогла назвати строк відстрочки виконання зобов`язання за даним боргом. Таким чином, сам факт виникнення даної розписки викликає сумніви у суду, оскільки свідок [PERSON] стверджує що гроші їй не повернуті, але оригінал розписки перебуває у [PERSON] . При цьому з 2016 року [PERSON] не звернулась до суду для захисту своїх порушених прав щодо повернення позичених у неї грошей [PERSON] . Для повторного допиту в судове засідання свідок [PERSON] не з`явилась, привід щодо неї не був виконаний. Також суд враховує, що [PERSON] не заявляла вимог про стягнення з [PERSON] половини даного боргу, який вони нібито взяли у [PERSON] для оплати внесків за квартиру. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Про неможливість використання договору позики у такій категорії справ як доказу зазначав Верховний Суд у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 215/1191/17, зазначаючи що досить часто учасники цивільного обороту в спорах про поділ майна за допомогою договору позики чи розписки про отримання в позику грошових коштів, в яких вказано, що ці грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна, намагаються спростувати презумпцію спільності майна подружжя (чи жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі). Використання таким чином договору позики (в якому передбачено, що грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна) очевидно не враховує, що регулююча сила договору стосується його сторін, а тому не може кваліфікуватися як добросовісне та є неприпустимим. Як регламентує ч.1-2 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Верховний Суд, ухвалюючи постанову від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц, зазначив, що при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про розподіл спільного майна, а саме: квартири не підлягають задоволенню, так як нею не доведено в судовому засіданні, що дане майно було придбано за спільні кошти в період проживання сторонами однією сім`єю, що квартира належить до спільного сумісного майна відповідно до вимог ст.60 СК України та зареєстрована на праві власності на ім`я одного з подружжя. Крім того, за час подружніх відносин сторонами придбане машино-місце № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , що не заперечувалось сторонами. Між сторонами не було досягнуто згоди щодо розподілу нерухомого майна. Ураховуючи, що сторони не дійшли згоди про його добровільний поділ, а відтак таке право підлягає захисту в судовому порядку. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ч.1-2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно із ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Зі змісту п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Частки чоловіка та дружини є рівними. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. (Постанова Верховного Суду України №6-843цс17 від 24.05.2017, постанови Верховного Суду №235/9895/15 від 06.02.2018, №404/1515/16-ц від 05.04.2018 та постанова Великої Палати Верховного Суду №372/504/17 від 21.11.2018). Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, вищевказане майно, а саме машино-місце набуто сторонами під час перебування ними у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю. Під час розгляду справи судом не встановлено, що спірний об`єкт придбаний за особисті кошти дружини чи чоловіка. Вирішуючи спір по суті суд виходить з того, що спірне нерухоме майно в силу вимог статей 60, 61, 69-71 СК України є спільним сумісним майном подружжя, а тому право на нього має кожний з подружжя в рівних частках. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. З урахуванням викладеного вище суд вважає, що вимоги представника позивача щодо поділу машино-місця є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки стороною доведено, що спірне майно було придбано за їх спільні кошти у період шлюбу, що не заперечувалось відповідачем [PERSON] . Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, а саме квартира, то суд дійшов наступного висновку. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: partial