Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позов мотивовано тим, що рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20.02.2024 року по справі № 385/132/24 з [PERSON] на користь [PERSON] , стягуються аліменти на утримання спільної доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня вступу рішення суду в законну силу і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . На підставі рішення суду, 25.11.2024 року було видано виконавчий лист № 385/132/24 та відкрито виконавче провадження № 76683834. На даний час позивач проходить військову службу у Військовій частині [NUMBER] Міністерства оборони України, бере активну участь в бойових діях по захисту територіальної цілісності та суверенітету України її громадян та отримує дохід: за 06.2024 року - 84 763,41 грн.; за 07.2024 року - 115 656,08 грн.; за 08.2024 року - 91 158,49 грн.; за 09.2024 року - 42 869,33 грн.; за 10.2024 року - 104 849,02 грн.; за 11.2024 року - 100 288,68 грн.; (всього 539585,01 грн.). Також позивач отримує дохід з основного місця роботи, а саме з АТ «Українська залізниця», Регіональна філія «Одеська залізниця», локомотивне депо Христинівка, де позивач працює на посаді - машиніст тепловоза. З доходу по основному місцю роботи також відповідач отримує аліменти, що підтверджується доданою довідкою про доходи № 79 від 22.12.2024 року. З урахуванням рівності батьківських обов`язків сума визначеного судом матеріального забезпечення дитини позивача із врахуванням його заробітної плати, як військовослужбовця, в декілька разів перевищує рекомендований законодавством відповідний прожитковий мінімум, що безсумнівно не порушує право дитини на гідний рівень життя та відповідає принципу якнайкращого забезпечення її інтересів. Відповідач, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо їх дітей, не в змозі витрачати на утримання спільної дитини суму кратну сумі аліментів стягуваних з позивача, що також має бути враховано судом при постановленні рішення по суті справи. Крім того, враховуючи, що відповідач безробітна, отримувані нею кошти на забезпечення спільної дитини спрямовуються в повній мірі не за цільовим призначенням, в тому числі на забезпечення її власних потреб. Станом на момент звернення в суд з даним позовом, стан здоров`я, позивача, у зв`язку з хронічними захворюваннями та постійною участю в бойових діях значно погіршився. Позивач проходить постійні курси лікування. Продовження необхідних курсів лікування та реабілітації потребують значних матеріальних затрат. Окрім неповнолітньої доньки на утримання якої позивач сплачує аліменти, у нього перебуває на утриманні неповнолітній син від повторного шлюбу - [PERSON] , [INFO] виховання та матеріальне забезпечення якого потребує значних коштів. Просить суд, зменшити розмір аліментів утримуваних з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20.02.2024 року по справі № 385/132/24 на утримання дитини: доньки [PERSON] , [INFO] до 1/6 частини від усіх його доходів щомісяця, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача надіслала до суду заяву в якій просила провести розгляд справи у відсутності сторони позивача та підтримала заявлене клопотання про витребування доказів, яке судом було задоволено до початку розгляду справи по суті. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Про місце та час розгляду справи повідомлена своєчасно, належним чином. Відзив на позов не надіслала. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20.02.2024 року по справі № 385/132/24 з [PERSON] на користь [PERSON] , стягуються аліменти на утримання спільної доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня вступу рішення суду в законну силу і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 33-34), що також не заперечується сторонами. На підставі рішення суду, 25.11.2024 року було видано виконавчий лист № 385/132/24 та відкрито виконавче провадження № 76683834 (а.с. 32). Позивач проходить військову службу у Військовій частині [NUMBER] Міністерства оборони України, бере активну участь в бойових діях по захисту територіальної цілісності та суверенітету України її громадян та отримує дохід: за 06.2024 року - 84 763,41 грн.; за 07.2024 року - 115 656,08 грн.; за 08.2024 року - 91 158,49 грн.; за 09.2024 року - 42 869,33 грн.; за 10.2024 року - 104 849,02 грн.; за 11.2024 року - 100 288,68 грн.; (всього 539585,01 грн.) (а.с. 22). Також позивач отримує дохід з основного місця роботи, а саме з АТ «Українська залізниця», Регіональна філія «Одеська залізниця», локомотивне депо Христинівка, де працює на посаді - машиніст тепловоза (а.с. 21). Позивач хворів та проходив лікування (а.с. 10-17, 19-20, 23-24). У позивача на утриманні перебуває неповнолітній син від іншого шлюбу - [PERSON] , [INFO] (а.с. 18, 25). Відповідач за 2024 рік отримувала дохід у виді заробітної плати в КНП «ЦМЛ», а також аліменти. Відповідно до ч.ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Крім того,стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3ст.181СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з постановою Верховного Суду від 29 січня 2021 року по справі № 303/369/20, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно до ч.3\~ст.12 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В частині 2статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, у розумінні\~ст.81 ЦПК України\~та\~ст.192 СК України\~мається на увазі необхідність саме позивачу доводити обставини змін у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Суд звертає увагу, що підставою для зменшення раніше встановленого розміру аліментів є, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану. Тобто позивачем має бути доведено, що його матеріальний або сімейний стан з моменту встановлення судовим рішенням розміру аліментів до моменту звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів змінився на стільки, що унеможливлює сплату ним аліментів у раніше визначеному розмірі. Обґрунтовуючи необхідність зменшення розміру присуджених аліментів, позивач, як на підставу такого зменшення покликається на обставини зміни його матеріального стану, а саме те, що він має високий дохід, з якого стягується великий розмір аліментів, який перевищує реальні потреби неповнолітньої доньки, що після винесення рішення про стягнення аліментів, він повторно одружився, у нього народився син [PERSON] , має проблеми з здоров`ям, що потребує додаткових витрат на лікування. Окрім цього, позивач вказує, що аліменти стягуються не на утримання дитини, а відповідачка розтрачує їх на свої потреби, проте на підтвердження даних обставин жодних належних та достатніх доказів матеріали справи не містять. На підтвердження погіршення свого здоров`я позивачем надано довідки (а.с. 10-17, 19-20, 23-24). Однак вказані довідки не можу слугувати доказом погіршення здоров`я позивача, вони тільки підтверджують те, що позивач дійсно мав проблеми зі здоров`ям в період з 05.11.2024 по 15.11.2024, внаслідок чого проходив амбулаторне лікування та з 15.11.2024 він виписаний з покращенням та повернувся на службу. Інші докази, які б могли підтверджувати погіршення здоров`я позивача не надано. Відповідно до висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) зменшення розміру аліментів можлива лише в разі доведення позивачем належними та допустимими доказами факту погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Позивач проходить військову службу у Військовій частині [NUMBER] Міністерства оборони України та отримує дохід з основного місця роботи, а саме з АТ «Українська залізниця», Регіональна філія «Одеська залізниця», локомотивне депо Христинівка, де працює на посаді - машиніст тепловоза, що вказує на те, що розмір доходів позивача у порівнянні з минулим часом значно зріс (а.с. 21-22) Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення свого майнового стану, доказів такого не надано, а наявність іншої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, враховуючи при цьому зростання його доходу. Поряд з цим, судом встановлено, що відповідач по місцю роботи в КНП «ЦМЛ» отримує нерегулярний дохід, зокрема за 2024 рік лише в січні, лютому та травні. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. За таких обставин суд приходить до висновку, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, без доведення погіршення його майнового становища та (або) суттєвого погіршення його стану здоров`я, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини на користь якої стягнуто аліменти та суперечитиме її інтересам. Встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, підстави для задоволення позову відсутні. При ухваленні рішення, судом враховано висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22.07.2024 у справі № 688/4308/23. Аналогічні за змістом висновоки викладено у постановах Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20. Разом з тим, визначений рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20.02.2024 року по справі № 385/132/24 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а саме положенням ст.ст.182,183 СК України, а його зменшення у зв`язку з тим, що у позивача покращився матеріальний стан, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне майнове забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати на утримання доньки, а також такі витрати не позбавлять позивача матеріального забезпечення. У зв`язку з тим, що у задоволені позовних вимог відмовлено судові витрати залишаться за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed