Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - ТОВ «Коллект Центр», Товариство) звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №2428911 від 02.06.2021 у загальному розмірі 30541 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02.06.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] в електронній формі укладено договір позики №2428911, за умовами якого остання отримала позику у розмірі 4100 грн на умовах та строк, що установлені вказаним договором. 29.12.2021 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №29/12-2021, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги за договором позики №2428911 від 02.06.2021. У подальшому, 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення права вимоги №10-03/2023/01, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги за вказаним вище договором позики. Як указував позивач у своїй позовній заяві, первісний кредитор виконав свої зобов`язання, надавши [PERSON] грошові кошти. Проте, остання порушила умови договору щодо своєчасного повернення позики та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість по вказаному договору у загальному розмірі 59068,70 грн, що складається із заборгованості за основним зобов`язанням у розмірі 4100 грн, а також заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 54968,70 грн. Оскільки відповідач належним чином не виконала свого обов`язку з повернення отриманих у борг коштів у визначені договором строки, позивач був змушений звернутися до суду із вказаним позовом відповідно до вимог якого, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, просив суд стягнути з [PERSON] розмір заборгованості за договором №2428911 від 02.06.2021 у зменшеному розмірі - 30541 грн, з яких 4100 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 26441 грн - заборгованість за нарахованими відсотками. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2024 для розгляду цивільної справи №752/16591/24 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. Відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень щодо суті спору, а також заява про проведення розгляду справи з повідомленням учасників справи, або ж повідомлення про адресу іншого місця проживання, від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідач повідомлялась про розгляд справи належним чином, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками на адресу її зареєстрованого місця проживання, проте поштове відправлення повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не подала до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі частини восьмої статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект центр»підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, 02.06.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики №2428911, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 2.1. договору позики було визначено, що позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Згідно з пунктами 2.3.1., 2.3.3., 2.3.4. договору позики, тип позики сторони визначили як короткострокову позику. Сума позики - 4100 грн, строк позики - до 02.07.2021 (30 днів). Проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно Додатку №1 до Договору позики (пункт 2.4.1. договору позики). У пункті 2.4.2. договору позики сторони погодили, що середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований 0,89550 від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Пунктом 2.6. договору позики визначено, що позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особовому кабінеті на веб-Сайті товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання договору. Згідно графіку обов`язкових платежів за договором позики, що міститься у додатку №1 до договору позики, дата видачі позики визначена 02.06.2021, а її повернення - 02.07.2021. При цьому, розмір основної суми позики вказаний у розмірі 4100 грн, а розмір відсотків за користування позикою у період за 30 днів складає 1101,47 грн. Водночас, згідно пункту 8.1 договору позики визначено, що усі електронні документи, підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором, мають таку ж юридичну силу, як і власноруч підписані документи в паперовій формі та породжують права і обов`язки для сторін. Відповідно до пунктів 8.3, 8.3.1., 8.3.3., 8.3.5., 8.3.6. вказаного вище договору позики, підписуючи договір позичальник підтвердила, що має всі права та повноваження, необхідні для підписання договору позики; в чіткій та зрозумілій формі отримала інформацію, передбачену частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків, згідно Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про захист персональних даних»; вивчила та повністю погоджується з умовами правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою», які є невід`ємною частиною договору; вивчила та повністю погоджується з умовами цього договору позики. Відповідно до листа ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 31.05.2024 за №4902-ВП відповідно до договору ВП-220319-6 від 22.03.19 було здійснено за дорученням ТОВ «Маніфою» успішні перекази коштів на картки клієнтів, зокрема, 02.06.2021 на суму 4100 грн, маска картки [NUMBER] , код авторизації 391942, за відповідним номером транзакції в системі WayForPay, який згідно листа ТОВ «Маніфою» від 13.06.2024 за №1848 відповідає операції з перерахування зазначених коштів на ім`я [PERSON] . Вбачається, що 30.06.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] була укладена Додаткова угода №1 до Договору позики №2428911 від 02.06.2021, відповідно до якої, сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів до 30.07.2021 (пункт 1). Згідно пункту 2 додаткової угоди №1 її сторони також визначили основні параметри позики в межах дії цієї додаткової угоди: залишок заборгованості за сумою позики - 4100 грн; строк, на який продовжено строк користування позикою, - 30.07.2021 (30 днів); середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий - 1,99000%. Пунктом 3 цієї додаткової угоди, який містить додаток у вигляді графіку, визначено проценти за користування позикою в період дії цієї додаткової угоди, де зазначено, що розмір процентів за 30 днів, складає 2447,70 грн, розмір позики - 4100 грн, а загальний розмір повернення позики з нарахованими відсотками складає 6547,70 грн. Окрім того, 30.07.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №2 до Договору позики №2428911 від 02.06. 2021, відповідно до якої, сторони погодили продовжити строк позики ще на 30 днів, а саме до 29.08.2021. За умовами пункту 2 цієї додаткової угоди №2 визначено, що сторони погодили продовження строку позики ще на 30 днів, до 29.08.2021, де основні параметри позики в межах дії додаткової угоди склали: залишок заборгованості за сумою позики - 4100 грн; строк, на який продовжено строк користування позикою, - 29.08.2021 (30 днів); середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий - 1,99000%. Відповідно до змісту пункту 3 Додаткової угоди №2, який містить додаток у вигляді графіку, визначено проценти за користування позикою в період дії цієї додаткової угоди, де вказано, що розмір процентів за 30 днів, складає 2447,70 грн, розмір позики - 4100 грн, а загальний розмір повернення позики з нарахованими відсотками складає 6547,70 грн. За змістом укладених між ТОВ «Маніфою» та відповідачем [PERSON] вказаних вище договору позики від 02.06.2021, додаткової угоди №1 від 30.06.2021 та додаткової угоди №2 від 30.07.2021 разом із доданими до них додатками, убачається, що вони були укладені їх сторонами в електронному вигляді з застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, судом установлено, що відповідач підписала договір позики електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи пропозицію банку відповідач підписом у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані банком умови користування послугами банку. Так, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року №675-VIII. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до положень частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону). За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Зі змісту укладеного між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] договору позики, а також додаткових угод до нього убачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між його сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, вони оформлені в електронній формі з використанням одноразових ідентифікаторів, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки цей договір позики із внесеними до нього змінами укладений на сайті кредитодавця, та відповідач підписала його одноразовими ідентифікаторами, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт позикодавця, такий договір не був би укладений. Такий висновок суду узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19, провадження №61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, провадження №61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20, провадження №61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, провадження №61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі №234/7298/20, провадження №61-2902св21. Договір містить паспортні дані [PERSON] , її адреси, номеру телефону та інші відомості. З положень Закону України «Про електронну комерцію» убачається, що такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі. Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до статті 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми та обов`язковим до виконання сторонами. З урахуванням вищезазначеного, судом установлено, що ТОВ «Маніфою» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, шляхом надання у розпорядження відповідача грошових коштів у розмірі 4100 грн. 29.12.2021 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №29/12-2021, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» отримало, зокрема, право вимоги за договором позики №2428911 від 02.06.2021, що підтверджується наданою суду копією реєстру боржників до договору факторингу. 10.03.2023 між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» отримало, зокрема, право вимоги за кредитним договором №2428911 від 02.06.2021. 29.12.2023 між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено додаткову угоду №1 до Договору №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Згідно положень частини другої статті 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Відповідно до частини першої статі 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до положень статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, у розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним 02.06.2021 договором позики №2428911, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного договору, у позивача, як нового кредитора, за спірними зобов`язаннями виникло право вимоги на стягнення з відповідача заборгованість за невиконання основного зобов`язання у вигляді неповернутого тіла кредиту та відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 29.12.2021 заборгованість відповідача за договором позики від 02.06.2021 становить12697,70 грн та складається із заборгованості за сумою позики в розмірі 4100 грн та заборгованості за відсотками (нарахованими за період з 02.06.2021 по 18.10.2021). Окрім того, у відповідності до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості по договору №2428911, станом на дату відступлення права вимоги - 10.03.2023 за відповідачем значиться сума боргу у загальному розмірі 59068,70 грн, що складається із заборгованості за сумою позики в розмірі 4100 грн та заборгованості за відсотками в сумі 54968,70 грн, з яких 46371 грн нараховані за період 29.12.2021-09.01.2023. Позивач у позовній заяві вказував, що відповідач має заборгованість за договором №2428911 від 02.06.2021 у вказаному вище розмірі 59068,70 грн, проте, посилаючись на принцип розумності, співмірності і пропорційності, просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 30541 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням становить 4100 грн, а заборгованість за нарахованими відсотками зменшена до 26441 грн. У цій справі судом установлено, що доказів на погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту у сумі 4100 грн матеріали справи не містять. Тому, вимога про стягнення основної заборгованості у сумі 4100 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Втім, що стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, то позовна заява ТОВ «Коллект Центр» в цій частині вимог підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №4-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). У спірному договорі №2428911 від 02.06.2021 його сторони визначили строк позики до 02.07.2021 (30 днів), а додатковими угодами №1 від 30.06.2021 та №2 від 30.07.2021 двічі продовжували строк позики на 30 днів до 29.08.2021. Таким чином, новий кредитор та позивач у справі відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 29.08.2021 (включно). Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Досліджені судом розрахунки заборгованості, наявні в матеріалах справи свідчать про те, що визначена позивачем заборгованість за процентами, включає в тому числі і період, який виходить за межі строку кредитування. Відтак, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позивачем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню у розмірі 2447,70 грн за період з 02.06.2021 по 29.08.2021, з урахуванням часткового погашення відповідачем відсотків 30.06.2021 та 30.07.2021. Позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків, як міри відповідальності на підставі статті 625 ЦК України, позивачем у даній справі не заявлялися. Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У зв`язку із викладеним позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики №2428911 від 02.06.2021 у розмірі 6547,70 грн, яка складається із суми основного боргу позики в розмірі 4100 грн, а також заборгованості за відсотками в сумі 2447,70 грн. Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язанні з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що за наслідками розгляду даної справи суд ухвалює рішення про часткове задоволення заявлених ТОВ «Коллект Центр» позовних вимог, відповідно з відповідача на користь останнього підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору за подання позовної заяви в розмірі 649,20 грн, тобто пропорційно до загального розміру задоволених позовних вимог (21,44%). Що стосується понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, які Товариство просило суд стягнути з відповідача у розмірі 9000 грн, то суд зазначає таке. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до положень частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з вимогами частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). На підтвердження надання правової допомоги представником позивача надано договір про надання правової допомоги №07-06/2024 від 07.06.2024, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс-лист адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» від 01.11.2023, платіжну інструкцію від 12.07.2024 на суму 200000 грн, заявку на надання юридичної допомоги № 304 від 01.07.2024, витяг з акту про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 на загальну суму 9000 грн, що складається з надання усної консультації з вивчення документів 2 год х 1500 грн = 3000 грн, та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 2 год х 3000 грн = 6000 грн. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1929,60 грн (9000 х 21,44%).

Outcome: partial