Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

29.04.2024 позивач звернувся до Заводського районного суду м.Запоріжжя з вказаним позовом, який мотивує тим, що 12.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №4302783, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» надало, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 20000,00грн. шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, зазначеними позичальником, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,90% від суми кредиту за кожний день користування (24079,41% річних) в межах строку надання кредиту, строком на 30 днів, з подальшою пролонгацією цього строку відповідно до умов договору. Відповідно до договору факторингу №24-01/2022 від 24.01.2022 ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал». Останній, в свою чергу, за договором відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Коллект Центр». Відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у зв`язку з чим станом на 08.04.2024 утворилась заборгованість в загальній сумі 65970,95грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 20000,00грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 45600,00грн. Крім того, на підставі ст.625 ЦК України у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 320,00грн. та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 50,95грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00грн., витрати на правничу допомогу в сумі 17000,00грн. Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 14.05.2024 позовна заява передана на розгляд за підсудністю до Хортицького районного суду м.Запоріжжя. Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 28.06.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив відповідача [PERSON] на позов, в якому він позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що позивачем не доведено факту укладання кредитного договору з відповідачем та його істотних умов, оригіналу договору з підписами сторін суду не надано і такого не існує. Паперова копія електронного документа унеможливлює ідентифікацію його підписантів, зміст її не захищений від внесення правок та викривлення, а тому прийняття рішення на основі паперової копії електронного доказу не відповідає нормам ЦПК України, ст.1055 ЦК України, ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг). Наданий документ не містить як його підпису, так і підпису кредитора. Графік платежів також не підписаний. Тому неможливо встановити, що саме цей текст був погоджений і підписаний сторонами. Вказане свідчить про недодержання обов`язкової письмової форми правочину. Позивачем не долучена до матеріалів справи заявка відповідача на отримання кредиту і відповідно умови кредитування ним погоджено не було, у т.ч. не було погоджено неустойку, підвищені відсотки, комісії. Також позивач не надає доказів надання йому особистих (персональних) даних відповідача та створення Особистого кабінету. Докази направлення відповідачу його примірника договору також відсутні. Відповідач не зобов`язаний виконувати умови, з якими він не був фактично ознайомлений, і такий правочин згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про електронну комерцію», ч.2,6 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» не є підставою виникнення обов`язків у відповідача як споживача кредитних послуг. Позивачем не доведено факту видачі кредиту та розміру заборгованості. Нараховані позивачем суми не відповідають законодавству України, у т.ч ст.1048 ЦК України, ч.3 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» та зазначеним у наданій копії кредитного договору умовам кредитування, є непропорційно великою сумою. Довідка-розрахунок заборгованості, яка надана позивачем, не є доказом наявності заборгованості, оскільки не є первинним бухгалтерським документом. Сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Надана позивачем копія довідки/платіжного доручення на переказ грошових коштів іншою фінансовою компанією не є належним та допустимим доказом перерахування грошових коштів відповідачу у розмірі суми кредиту 20 000,00грн., і саме за Договором про надання кредиту №4302783 від 12.06.2021 р., оскільки в наданому документі відсутні повні реквізити отримувача та даний документ не є доказом фактичного перерахунку коштів з банківського рахунку саме від кредитора за договором, а не якоїсь іншої особи. Якщо застосовувати до правовідносин умови Кредитного договору та Графіку платежів, копії яких надав позивач, то строк кредитування становить 30 днів, процентна ставка 1,9 % на день, сума процентів за весь період договору - 11 400,00грн., до сплати всього 31 400,00 грн. Відповідачем не погоджувалось жодного продовження визначеного строку кредитування чи інших його умов. Відповідач не погоджував, що за кожен день прострочення поза межами строку кредитування будуть нараховуватись відсотки, підвищені відсотки чи неустойка, і не погоджував ніяких комісій чи продовження нарахування процентів понад строк зазначений у Графіку платежів, який повинен був бути підписаний обома сторонами, та який взагалі позивачем суду не наданий. Щодо підвищених відсотків, які нараховуються після спливу строку кредитування, то вони є пенею, оскільки сам позивач визнає, що підвищені проценти нараховуються за кожен день користування позикою понад строк зазначений в кредитному договорі та графіку платежів у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. В іншому випадку він є нікчемним. Безпідставним є продовження нарахування договірних процентів, комісій та неустойки після завершення строку кредитування, який був встановлений договором. Строк кредитування відповідно до наданої позивачем копії кредитного договору становить 30 днів, однак в розрахунку заборгованості позивач нараховує відсотки протягом 7 місяців, до 23.01.2022. Після настання строку виконання зобов`язань у повному обсязі позикодавець не мав права продовжувати нараховувати проценти та неустойку, а мав право лише на стягнення сум, передбачених ст.625 ЦК України. Згідно з ч.2, п.5,10 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Згідно з ч.2,3 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача. Вимоги позивача не відповідають вказаним нормам права. Крім того, застосування позивачем в період карантину з 01.03.2020р. по даний час неустойки (штраф, пеню), підвищених відсотків та інших платежів, включно по ст.625 ЦК України, відбулось всупереч обмеженням, встановленим спеціальним законодавством. Позивач не мав права взагалі підвищувати процентну ставку, якщо він вважає це процентами, а не пенею. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У даній справі пеня (підвищені відсотки за період прострочення договору, які де-юре є пенею) значно перевищує розмір тіла кредиту. При цьому, він має на утриманні малолітнього сина, разом з дружиною і сином є внутрішньо переміщеними особами з окупованої території. Жодних відомостей щодо розміру завданих відповідачем збитків позивачеві та їхнього співвідношення із нарахованою сумою неустойки суду не надано. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати позикодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Враховуючи вищевикладене, у випадку задоволення позову він вважає можливим зменшити суму пені до суми 15% простроченого платежу. Крім того, позивачем не надано жодних доказів отримання ним повідомлення про відступлення права вимоги новому кредитору. Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу не є достатнім доказом переходу права вимоги саме до відповідача як боржника. Безпосередньо реєстр боржників до вищевказаного договору факторингу та повний текст договору з додатками, з яких вбачалося б право вимоги за спірним кредитним договором, позивачем не надано. До отримання відповідачем повідомлення про відступлення прав вимоги має місце прострочення кредитора, тому за відсутності доказів, що відповідач був повідомлений про вимоги позивача до моменту звернення останнього до суду, права позивача не є порушеними і позовні вимоги є передчасними. Щодо витрат на правничу допомогу, то в даному випадку прибуток отримала юридична компанія, яка не має відношення до правовідносин, що склалися між сторонами. Зазвичай за юридичною допомогою звертаються у справах про захист порушеного права, але в даному випадку мова йде про статутну підприємницьку діяльність ТОВ «Коллект Центр», права якої не порушені, де всі витрати мають бути відшкодовані на підставі самоокупності та самофінансування, за рахунок отриманого прибутку, на основі повного господарського розрахунку. Так звані витрати на юридичну допомогу, які ТОВ «Коллект Центр» намагається додатково стягнути до зайво нарахованих процентів, мають ознаки зловживання та є спробою заволодіти коштами відповідача. Відповідно до приписів п.1 ч.3 ст. 41 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Відповідно до ч.8 ст.25 Закону України «Про споживче кредитування» забороняється покладати на споживача обов`язок з оплати/компенсації витрат на здійснення врегулювання простроченої заборгованості. Такі витрати здійснюються виключно за рахунок коштів кредитодавця, нового кредитора, колекторської компанії. На підставі вищевикладеного, просив у задоволенні позовних вимогах ТОВ «Коллект Центр» відмовити в повному обсязі. Також просив розглядати справу у його відсутність. 08.07.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшли пояснення представника позивача- адвоката Ткаченко М.М., в яких вона з запереченнями відповідача, викладеними у відзиві на позов не погодилась та зазначила, що кредитний договір між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено в електронній формі через ІТС Товариства. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання цього договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 20000,00грн. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Зокрема, розділом 3 кредитного договору були погоджені умови нарахування відсотків. Згідно з п.3.1 договору нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Відповідач погодився на відповідні умови нарахування відсотків, а тому позиція останнього щодо того, що такі умови є несправедливими, спростована, сплата відсотків повинна бути здійснена за фактичний строк користування кредитом. Також є безпідставним посилання відповідача на п.15 Прикінцевих положень ЦК України, у відповідності до якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Натомість, заборона нарахування відсотків за користування кредитними коштами в період дії карантину відсутня. Просила позовні вимоги задовольнити повністю. Одночасно представник позивача подав клопотання про витребування доказів - виписки про рух коштів на рахунку [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 12.06.2021 по 08.07.2024. 09.07.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшли заперечення відповідача [PERSON] на вказане клопотання з посиланням на його безпідставність. 09.07.2024 до суду через систему «Електронний суд» також надійшли клопотання відповідача [PERSON] про витребування у позивача оригіналів доказів/електронних доказів - договору про надання споживчого кредиту, заявки на отримання кредиту, первинних бухгалтерських документів про перерахування суми кредиту на платіжну картку, договорів факторингу тощо. 26.07.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшли пояснення представника позивача - адвоката Ткаченко М.М. із запереченнями на клопотання відповідача про витребування доказів. 31.07.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання відповідача [PERSON] про виключення з числа доказів наданих позивачем в паперових копіях договору про надання споживчого кредиту та паспорту споживчого кредиту. 31.07.2024 до суду через систему «Електронний суд» повторно надійшло клопотання представника позивача - адвоката Ткаченко М.М. про витребування доказів - виписки про рух коштів на рахунку [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 12.06.2021 по 08.07.2024. 13.09.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення представника позивача - адвоката Ткаченко М.М., в яких вона зазначила, що договір про надання споживчого кредиту № 4302783 підписано відповідачем 12.06.2021 року електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор М882999 із зазначенням дати підпису та часу), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця (при цьому цей номер зазначається відповідачем при поданні заяв до суду, то ж є актуальним, як і зазначена електронна адреса). При цьому, ІТС Товариства не дозволяє перейти до наступного кроку у випадку невиконання умов попереднього. Тому позичальник мав ознайомитися послідовно з договором, який містить всі істотні умови, передбачені законодавством та погоджені сторонами договору. Вказаним одноразовим ідентифікатором відповідачем було підписано як договір, так і додаток №1 до договору та паспорт споживчого кредиту від 12.06.2021 року. Вищезазначене підтверджується наданими до матеріалів справи доказами. Таким чином, відповідач здійснив усі дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та із зазначенням поміж іншого інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому, були перераховані грошові кошти в сумі 20 000,00грн. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, згідно з якою вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована або прямою нормою закону (нікчемний правочин), або рішенням суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин). У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З приводу доказів видачі кредиту було долучено аргументоване клопотання про витребування доказів. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому, відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Таким чином відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень і відтак його посилання на те, що кошти він не отримував, є безпідставними. Також не надано доказів вчинення щодо відповідача шахрайських дій, того, що телефон та електронна адреса безпосередньо відповідачеві не належать. Натомість позивачем надані належні та достатні докази, які беззаперечно підтверджують, що відповідач ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця; надав відповідні дані для заповнення формуляра (ПІП, РНОКПП, місце проживання, телефон, дані паспорту, номер платіжної картки та ін.) та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором погодився з запропонованими умовами договору та підписав їх. Укладений кредитний договір відповідачем не оспорювався та не визнавався судом недійсним, тому є чинним. Договір відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Всі посилання відповідача є намаганням уникнути відповідальності за зобов`язанням. Відповідач активно використовує концепцію негативного доказу, причому зі своєї сторони не надає ніяких доказів зворотного. Просить позов задовольнити повністю. Ухвалою суду від 18.09.2024 клопотання представника позивача ТОВ «Коллект Центр» про витребування доказів від 08.07.2024 та 31.07.2024 задоволено частково - витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» виписку з банківського рахунку на ім`я [PERSON] за карткою № [NUMBER] за період з 12.06.2021 по 20.06.2021. В іншій частині клопотання відмовлено. Цією ж ухвалою частково задоволено клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів від 01.07.2024 та 09.07.2024 - витребувано у ТОВ «Коллект Центр» оригінали Договору про надання споживчого кредиту №4302783 від 12.06.2021, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] з додатками, Паспорту Споживчого кредиту до вказаного договору, Договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», з додатками (акт приймання-передачі, реєстр, платіжні доручення тощо); витребувано у ТОВ «Авентус Україна копію платіжного доручення та/чи виписку з банківського рахунку про перерахування кредитних коштів [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту №4302783 від 12.06.2021, оригінал Договору факторингу №24-01/2022 від 24.01.2022, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал», з додатками (акт приймання-передачі, реєстр, платіжні доручення тощо). В іншій частині клопотання відмовлено. Представник позивача Муравська О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в заявах по суті, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином - шляхом доставлення судової повістки до електронного кабінет користувача системи «Електронний суд». При цьому, він неодноразово, в т.ч. останній раз 20.01.2025, подав заяву про розгляд справи у його відсутність на підставі наявних матеріалів. 21.01.2025 відповідач подав заяву про відкладення судового засідання, мотивуючи її бажанням особисто приймати участь в судовому засіданні та дослідженні доказів. Однак суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача і не знаходить підстав для відкладення судового засідання. Зокрема, суд виходить з того, що відповідно до ст.43,44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Участь у судових засіданнях є правом учасників судового процесу. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №915/593/17. Дана справа перебуває в провадженні суду з квітня 2024. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду шляхом доставлення судової повістки до електронного кабінету користувача «Електронний суд», подав відзив на позовну заяву, клопотання про витребування доказів, заперечення щодо доказів позивача та інші заяви по суті, має доступ до матеріалів справи також через систему «Електронний суд». Крім того, він неодноразово подавав заяви про розгляд справи у його відсутність на підставі наявних матеріалів та з урахуванням його заперечень. Зокрема, він подав таку заяву 20.01.2025, але 21.01.2025 подав до суду заяву про відкладення судового засідання, посилаючись на те, що 21.01.2025 він не зможе прийняти участь в судовому засіданні, однак вважає обов`язковим та необхідним прийняти участь у дослідженні доказів у справі. Такі дії відповідача щодо подання клопотання про відкладення розгляду справи суд вважає непослідовними та необґрунтованими. Жодних об`єктивних причин неможливості прибути в це судове засідання, будучи завчасно та належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, відповідач не навів. Враховуючи, що судом вже були досліджені фактично всі матеріали справи, доповнень, інших клопотань від сторін, в т.ч. відповідача [PERSON] , по суті спору не надійшло, суд прийшов до висновку про можливість проведення цього судового засідання та закінчення судового розгляду у відсутність відповідача [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (далі - Закон №675). Відповідно до ст.3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11 зазначеного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7). У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч.8). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12). Ст.12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд встановив, що 12.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №4302783 (арк.5-9 т.1). Згідно з п.1.1 укладання цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в т.ч. шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що відтворений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору (п.10.6 договору). Підписанням цього договору Споживач підтверджує, що перед укладанням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а)за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»: б) вказана в ч.1,2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, у т.ч. на умовах фінансового кредиту Товариства, що розміщені на веб-сайті та затверджені наказом №53-ОД від 16.01.2020, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватись; дані, що стосуються його особи, зазначені в преамбулі та реквізитах сторін цього договору. Є актуальними, правильними та відповідають дійсності (п.10.8 договору). Відповідно до п.10.10 договору примірник цього договору вважається отриманим Споживачем, якщо Товариство його направило на електронну адресу, вказану Споживачем в особистому кабінеті/договорі та/або безпосередньо в особистий кабінет. Згідно з п.1.2-1.8 цього договору Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержавити та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 20000,00грн., строк кредиту 30 днів, детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для Споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та в строки, визначені в договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору. Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка - 1,90% в день (24079,41% річних), знижена - 0,95% в день (2013,43% річних). Відповідно до п.2.1 договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Згідно з п.3.1 договору нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Розмір процентної ставки залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку (п.3.3 договору). Згідно з п.4.3.1 договору у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутись пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача відповідно до п.4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених п.4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулось продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому п.4.2 договору (п.4.3.2 договору). Відповідно до п.6.1 договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку, визначеного в пп.6.1.1 договору. Якщо відбулось продовження строку користування кредитом за ініціативою споживача повернення кредиту та сплата процентів, що нараховуються за період пролонгації, здійснюється не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту та відображається споживачу в особистому кабінеті, крім випадку, визначеного в пп.6.1.1 договору. Якщо відбулося продовження строку користування кредитом в порядку автопролонгації, повернення кредиту здійснюється не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту та відображається споживачу в особистому кабінеті, а сплата процентів, що нараховується за день автопролонгації, здійснюється в день такої автопролонгації, крім випадку, визначеного в пп.6.1.1 договору. Відповідальність споживача у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим договором визначена п.7.4 договору у вигляді штрафу. В графі договору «Споживач» зазначено « [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , паспорт - [NUMBER] виданий 11.08.2009, зареєстроване місце проживання - [ADDRESS] , особистий кабінет, номер мобільного телефону - [NUMBER] , [INFO] ». Вказаний договір підписано споживачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором М882999 12.06.2021 12:35:50. Згідно з Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додаток №1 до Договору про надання споживчого кредиту №4302783 від 12.06.2021) (арк.9звор т.1) строк кредитування становить 30 днів (до 12.07.2021), сума кредиту - 20000,00грн., проценти за користування кредитом відповідно до п.1.4 договору розраховані за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та в строки, визначені в договорі) -5700,00грн., реальні річна ставка - 2013,43%, загальна вартість кредиту - 23700,00грн. Якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені в графіку будуть перераховані за стандартною процентною ставкою, у зв`язку з чим будуть мати наступні значення: сума платежу за розрахунковий період складе - 31400,00грн., проценти за користування кредитом - 11400,00грн, реальні річна ставка - 24079,41%, загальна вартість кредиту - 31400,00грн. Додаток №1 підписано споживачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором М882999 12.06.2021 12:35:50. Згідно з договором №087/20-П про надання послуг з переказу платежів від 08.07.2020 ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» (ФК) надає ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) послуги щодо здійснення платежів з використанням реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до правил МПС для сервіса Visa Direct/Master Card Money Send. Перекази на користь отримувачів здійснюються за умови перерахуванням клієнтом забезпечувального платежу на рахунок ФК, розмір якого визначається самостійно Клієнтом з розрахунку сум всіх очікуваних платежів в звітному місяці (арк.46-49 т.2). Згідно з інформаційною довідкою №4254 від 08.03.2024 року ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» повідомляє про успішність операцій з переказу коштів, зокрема, транзакція №954865718 12.06.2021 о 12.36, номер замовлення 19588306, на платіжну картку [NUMBER] , сума - 20000,00грн. (арк.12звор-14 т.1). Згідно з квитанцією до платіжної інструкції №18790-1327-185699620 ТОВ «Авентус Україна» 12.06.2021 о 12.36год перерахувало через надавача платіжних послуг ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» 20000,00грн як кредитні кошти/поповнення картки Visa /MasterCard/НПС Простір [NUMBER] , [NUMBER] , ІД операції: 954865718 (арк.60 т.2). Згідно з інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 27.10.2024 на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в банку емітовано карту № [NUMBER] та згідно з випискою з цього банківського рахунку на картку 12.06.2021 був зарахований переказ в сумі 20000,00грн (арк.68-69 т.2). Згідно з договором факторингу №24-01/2022 від 24.01.2022 (з додатками) ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у Реєстрі боржників (додаток №1 до цього договору), зокрема, до [PERSON] (в реєстрі під порядковим номером 857) на загальну суму боргу 65600,00грн. (арк.24-29 т.1, 50-59 т.2) Згідно з договором №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 (з додатками) ТОВ «Вердикт Капітал» відступив ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у Реєстрі боржників (додатки №1,3 до договору), зокрема, до [PERSON] (в реєстрі під порядковим номером 25071) на загальну суму боргу 65600,00грн. (арк.30-36 т.1, 7-34 т.2) Згідно з розрахунком позивача (арк.16-23 т.1) заборгованість відповідача [PERSON] за вищевказаним кредитним договором станом на 08.04.2024 становить 65600,00грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту - 20000,00грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 45600,00грн. Проценти нараховані включно по 10.10.2021. Крім того, на вказану суму заборгованості за період прострочення з 24.01.2022 по 23.02.2022 позивачем нараховані інфляційні втрати в розмірі 320,00грн. та 3% річних в розмірі 50,95грн. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Ст.80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню. В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач [PERSON] , діючи вільно, на власний розсуд, уклав 12.06.2021 з ТОВ «Авентус Україна» договір про надання споживчого кредиту №4302783, відповідно до якого отримав в кредит 20000,00грн, зобов`язавшись повернути їх та сплатити проценти за користування ними в порядку та строки, визначені договором. Вказаний кредитний договір оформлений письмовим документом і підписаний сторонами в передбачений чинним законодавством спосіб, зокрема, позичальником/відповідачем - електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з положеннями ст.207,1055 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач [PERSON] посилається на те, що позивач не довів факту підписання ним (відповідачем) та відповідно факту укладання кредитного договору, відповідні докази в справі відсутні. Разом з тим, такі доводи відповідача об`єктивно спростовуються безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами, наданими позивачем, - паспортом споживчого кредиту, договором про надання споживчого кредиту з графіком платежів, в яких зазначені персональні дані відповідача [PERSON] - його ПІБ, РНОКПП - [NUMBER] , паспортні дані - [NUMBER] виданий 11.08.2009, зареєстроване місце проживання - [ADDRESS] , номер мобільного телефону - [NUMBER] , [INFO] . Ці персональні дані є актуальними і на час розгляду судом цієї справи. Належність відповідачу зазначених в кредитних договорах адреси електронної пошти та мобільного номеру телефону, через які згідно з умовами кредитного договору здійснювалась комунікація сторін та на який відповідачу для підписання договору направлявся одноразовий ідентифікатор, жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не спростовані. Про вчинення шахрайських дій, заволодіння персональними даними, мобільним номером телефону та адресою електронної пошти, їх використання третіми особами з метою заволодіння грошовими коштами відповідач [PERSON] в заявах по суті не вказував. Жодних обставин, які б свідчили про недійсність (нікчемність) вказаного кредитного договору, за аналізом та оцінкою наданих позивачем доказів судом не встановлено. На спростування правомірності укладеного кредитного договору відповідач належних та допустимих доказів не подав. Отже, вказаний кредитний договір є чинним і обов`язковим для виконання. За змістом кредитного договору надання кредиту позичальнику/відповідачу передбачалось шляхом безготівкового переказу кредитних коштів на зазначені ним в договорі реквізити платіжної картки - № [NUMBER] . Суд встановив, що ТОВ «Авентус Україна» виконав свої зобов`язання за кредитним договором та 12.06.2021 за посередницьких послуг ТОВ «Контрактовий Дім» перерахував відповідачу [PERSON] 20 000,00грн на платіжну картку№ [NUMBER] . Зазначена платіжна картка емітована в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я відповідача [PERSON] і на неї 12.06.2021 був зарахований переказ в сумі 20000,00грн, що відповідає розміру кредитних коштів за вищезазначеним кредитним договором. Вказані обставини достовірно підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами - договором між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Контрактовий Дім» про надання посередницьких послуг з переказу коштів, квитанцією до платіжної інструкції про перерахування ТОВ «Авентус Україна» кредитних коштів, інформацією АТ КБ «ПриватБанк» та випискою з банківського рахунку відповідача [PERSON] , яка є первинним бухгалтерським документом. Вказані докази суд вважає належними та допустимими, вони однозначно та безсумнівно спростовують доводи відповідача про відсутність доказів надання йому кредиту. В той же час, судом встановлено, що відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконував свого зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним у погоджений сторонами в кредитному договорі строк, вказані кошти до цього часу не сплатив, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальному розмірі 65600,00грн (20000,00грн - тіло кредиту + 45600,00грн проценти за користування кредитом), стягнення якої позивач вимагає в судовому порядку. Вказаний розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується карткою обліку/розрахунком заборгованості, складеною представником ТОВ «Авентус Україна» станом на 23.01.2022 (на момент відступлення права вимоги), яку суд вважає повною, чіткою, об`єктивною, вона узгоджується з умовами кредитного договору, тому суд вважає її належним та допустимим доказом і бере за основу при ухваленні цього рішення. Так, відповідно до розрахунку судом встановлено, що проценти за користування кредитом нараховувались позивачем відповідно до погоджених сторонами в п.1.5, 3.1 кредитного договору умов - на фактичну суму заборгованості в розрахунковий період за стандартною процентною ставкою -1,90% в день, оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за договором та не скористався правом на отримання індивідуальної знижки і відповідно застосування зниженої процентної ставки. При цьому, за змістом кредитного договору (п.1.5.2) застосування стандартної процентної ставки без знижки не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача. Крім того, нарахування процентів за користування кредитом відбувалось в межах строку кредитування, який було продовжено (автопролонговано) в порядку, визначеному п.4.3 договору (у зв`язку з наявною заборгованістю за кредитом на момент закінчення попереднього строку кредитування), а саме до 10.10.2021. З 11.10.2021 і по 23.01.2022 (на момент відступлення первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал») проценти за користування кредитом не нараховувались. При цьому, жодних штрафних санкцій - штрафу, передбаченого кредитним договором (п.7.4) за прострочення відповідачем виконання зобов`язання за кредитним договором, первісним кредитором також не нараховувалось. Вказане спростовує доводи відповідача про нарахування процентів поза межами погодженого строку кредитування, про односторонню зміну/збільшення процентної ставки, підміну підвищеними процентами неустойки (пені) як засобу забезпечення зобов`язання, а й відтак несправедливість умов кредитного договору, а також про звільнення від сплати штрафних санкцій, зменшення розміру неустойки (пені). До того ж доводи відповідача про необхідність зменшення неустойки (пені) та звільнення його від сплати штрафних санкцій є непослідовними та нелогічними, оскільки фактично він взагалі заперечує факт укладання зазначеного кредитного договору та отримання кредиту. В межах даної справи позивач вимагає стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст.625 ЦК України у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання інфляційних втрат в розмірі 320,00грн. та 3% річних в розмірі 50,95грн., які нараховані за період з 24.01.2022 по 23.02.2022, що узгоджується зі положеннями п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, згідно з якими у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Обмежень щодо застосування правил ч.2 ст.625 ЦК України в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19 (діяв з 12.03.2020 по 30.06.2023), згідно з положеннями п.15 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України не встановлено. Також суд вважає належним чином доведеним та обґрунтованим право позивача ТОВ «Коллект Центр» як нового кредитора вимагати з [PERSON] стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Це право позивач набув на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 (з додатками), укладеного з ТОВ «Вердикт Капітал». Останній, в свою чергу, набув це право на підставі договору факторингу №24-01/2022 від 24.01.2022 (з додатками), укладеним з первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна». Вказані обставини підтверджуються наданими суду належними та допустимим доказами - належним чином засвідченими копіями відповідних договорів з додатками. Жодних обставин, які б вказували на недійсність вказаних договорів, відповідачем не наведено та судом не встановлено. Доводи відповідача [PERSON] про те, що він не був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги, є безпідставними, оскільки в силу вимог ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків лише у разі, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні та виконав свій обов`язок первісному кредиторові (належне виконання). Таким чином, заявлена позивачем сума заборгованості за кредитним договором від 12.06.2021 в загальному розмірі 65970,95грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 20000,00грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 45600,00грн., інфляційних втрат - 320,00грн., 3% річних - 50,95грн., підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Коллект Центр» в повному розмірі. На підставі вищевикладеного, позов ТОВ «Коллект Центр» слід задовольнити повністю. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00грн. Крім того, відповідно до ст.137,141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу. Так, в межах цієї справи позивач ТОВ «Коллект Центр» отримав правову допомогу адвокатів Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», що підтверджуються доданими до позовної заяви Договором про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 з додатками (арк.47звор-49 т.1), заявкою на надання юридичної допомоги №160 від 01.03.2024 (арк.51 т.1), витягом з Акту №3 про надання юридичної допомоги від 08.03.2024 (арк.52 т.1), платіжною інструкцією №0421280000 від 15.03.2024 (арк.50 т.1), які суд вважає належними та допустимими доказами. Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі - 17000,00грн. Згідно з ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, надання правничої допомоги позивачу в примусовому стягненні заборгованості з відповідача [PERSON] відбувалось в межах договору №02-01/2023 від 02.01.2023 про надання правової допомоги, згідно з заявкою №160 від 01.03.2024. За змістом цієї заявки та витягу з Акту №3 про надання юридичної допомоги від 08.03.2024 розмір витрат на правничу допомогу в сумі 17000,00грн визначено з урахуванням таких послуг: 1) надання усної консультації з вивченням документів - 2 години, ціна 4000,00грн, 2) підготовка пропозицій - 1000,00грн., 3) складання позовної заяви для подачі до суду - 4 години, ціна 12000,00грн. Однак, враховуючи характер спірних правовідносин - стягнення кредитної заборгованості, усталеність законодавства та судової справи в цій категорії справ, кваліфікацію та досвід адвокатів, які надають правову допомогу позивачу за одним договором у непоодиноких спорах з боржниками за кредитними договорами, заявлений розмір витрат на правову допомогу не можна вважати достатньо обґрунтованим та пропорційним предмету спору. Суд вважає, що рівень складності справи не вимагав такого обсягу правничої допомоги (проведення консультації, вивчення документів, підготовка пропозицій, складання позовної заяви) з витрачанням вказаного часу та визначеної вартості. Таким чином, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, характер та складність виконаної адвокатом роботи, з урахуванням конкретних обставин справи,

Outcome: approved