Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

До суду 15.07.2024 надійшов позов від [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Данильчук Назарій Богданович, про припинення стягнення аліментів, звільнення від платежів на стягнення аліментів та стягнення аліментів із матері. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначається, що рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 02.11.2021 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Від спільного шлюбу у них народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом від 24.09.2021 року із позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання їхніх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі частини всіх видів щомісячного доходу [PERSON] , але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 23.09.2021 року, або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. Разом з тим, позивач вважає, що [PERSON] вказала неправдиві дані в заяві про видачу судового наказу, оскільки сини: [PERSON] та [PERSON] , залишились проживати з ним, що підтверджується доказами долученими до позовної заяви. За таких обставин, вважає, що право на стягнення аліментів [PERSON] не мала, а відтак просить припинити стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються згідно судового наказу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 24.09.2021 року, з моменту 23.09.2021 року. Просить звільнити [PERSON] від платежів на аліменти на [PERSON] та [PERSON] , які стягуються згідно судового наказу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 24.09.2021 року. Крім того, стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття починаючи з 24.09.2021 року. Ухвалою суду від 14 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення на обґрунтування позову, які є тотожними викладеним у позовній заяві. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили частково в частині стягнення аліментів на утримання сина не заперечують в іншій частині позовних вимог просять відмовити. Відповідачка вказала, що на момент звернення зі заявою про видачу судового наказу діти проживали з нею в с.Зелений Гай, однак в подальшому у зв`язку із навчанням синів в школі с.Синьків, останні переїхали проживати до батька, а дочка залишилась проживати з нею. З моменту видачі судового наказу позивач жодних коштів на утримання дітей не надавав, що підтверджується наявністю заборгованості у позивача по сплаті аліментів. В той же час, вона надавала кошти безпосередньо синам по їхній потребі. В липні 2024 року позивачем було перераховано їй заборгованість в сумі 2560,20 грн. за один місяць. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного. Судом встановлено, що 02.11.2021 року рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають трьох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] . 24.09.2021 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області у справі №597/1332/21 видано судовий наказ, яким із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі частини всіх видів щомісячного доходу [PERSON] , але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 23.09.2021 року, або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконанню вказаного судового наказу в примусовому порядку у ВП №67369465 заборгованість [PERSON] станом на січень 2022 року складала 19800 грн., станом на червень 2024 року складала 137 720,64 грн. Відповідно до довідки виданої Синьківським старостинським округом №19-15/296 від 02.07.2024 року, з [PERSON] станом на 06.10.2021 року по теперішній час проживають та зареєстровані: син [PERSON] , 2004 р.н., син - [PERSON] , 2011 р.н. та мама - [PERSON] , 1946 р.н. Відповідно до довідки №19-15/306 від 05.07.2024 р. виданої Синьківським старостинським округом, мама [PERSON] з 2021 року не проживає з [PERSON] . Дитина проживає з батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні. Згідно довідки яка видана Синьківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів, вбачається, що батько [PERSON] , з 2021 року сам займається вихованням сина, [PERSON] , учня даної школи, а мати, [PERSON] , контакту зі школою де вчиться дитина, не підтримує та з учителями не спілкується. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] є відносини, які пов`язані із припиненням стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини (сімейні правовідносини). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зважаючи на викладене розмір аліментів суд визначає з урахуванням, що батьки спільно зобов`язанні утримувати дітей до їх повноліття та інших обставин, що мають істотне значення. Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. При цьому, відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матір дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті можливість скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Окрім того, як зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 Сімейного кодексу України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Висновки щодо застосування указаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення спору в частині припинення стягнення аліментів, дійшов наступних висновків. При дослідженні матеріалів справи у їх сукупності судом об`єктивно встановлено, що неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , не проживає з матір`ю на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, а проживає зі своїм батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні. Відповідачка в судовому засіданні підтвердила факт проживання неповнолітнього сина разом з батьком - позивачем [PERSON] . Судом встановлено, що син сторін - [PERSON] , [INFO] , в 2021 році проживав як із матір`ю так із батьком, та в наступних роках, до досягнення повноліття, разом з батьком. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відтак, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, судову практику, що склалася при вирішенні аналогічних справ, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу по справі №597/1332/21, виданого Заліщицьким районним судом Тернопільської області 24 вересня 2021 року. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача в частині припинення стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вимога щодо припинення стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , то така вимога є безпідставною у зв`язку з повноліттям останнього. Щодо моменту припинення стягнення аліментів з батька на користь матері на утримання дітей суд зазначає наступне. Позивачем при поданні позову до суду заявлено вимогу про припинення стягнення аліментів з нього на користь відповідачки на утримання їхніх спільних синів, починаючи з 23.09.2021. Вказану вимогу аргументовано моментом початку проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із позивачем. Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної вимоги. Надані позивачем у якості доказів довідки №19-15/296 та №19-15/306 від 05.07.2024 не підтверджують того, що саме з 23.09.2021 [PERSON] та [PERSON] проживали разом із батьком. При вирішенні питання про момент припинення стягнення аліментів у справі, що розглядається, суд зауважує, що таке припинення здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою запобігання необґрунтованого перерахування відповідачці аліментів за той період, коли діти з ним не проживали і знаходились у платника аліментів, тому стягнення аліментів має бути припинено з дати подання позову до суду, тобто з 15.07.2024. Крім того, слід зазначити, що позивач просить припинити стягнення аліментів з дати яка передує даті видачі судового наказу про стягнення аліментів на дітей. Що стосується вимоги позивача в якій він просить звільнити його від платежів на аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] стягнутих за судовим наказом Заліщицького районного суду Тернопільської області від 24.09.2021 року, суд зазначає, що вимоги про припинення стягнення аліментів та звільнення від платежів на стягнення аліментів, є тотожними і судом вже задоволена частково позовна вимога про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] за судовим наказом. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимогст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням обставин справи, а також того, що відповідачка підтвердила що неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком, та вона не заперечує проти задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання їхнього сина, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання сина обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з моменту звернення з позовом до суду - 15.07.2024 року. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. Вирішення питання судових витрат. При поданні позову, позивачем [PERSON] заявлено дві вимоги немайнового характеру, зокрема припинити стягнення аліментів і звільнити від платежів на аліменти на утримання дитини та стягнути аліменти на утримання дитини. Розміри ставок судового збору визначені у частині другій статті четвертої Закону України «Про судовий збір». Відповідно до вимог п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем, сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб (1211,20 грн). За змістом п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. При поданні позовної заяви до суду позивачем не сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за немайнову вимогу, а саме про припинення стягнення аліментів і звільнення від платежів на стягнення аліментів, яка задоволена судом частково. Щодо немайнової позовної вимоги про стягнення аліментів, позивач звільнений від сплати судового збору. Тому, при вирішенні питання про розподіл судових витрат у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору 50 % (605,60 грн) за позовну вимогу про припинення стягнення аліментів, звільнення від платежів на стягнення аліментів на утримання дитини слід стягнути з позивача у дохід державного бюджету та 50 % (605,60 грн) судового збору з відповідачки. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини необхідно стягнути із відповідачки у дохід держави (1211,20 грн).

Outcome: partial