Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~25.11.2024 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про визначення часток у спільній сумісній власності, мотивуючи свої вимоги тим, що на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] Ліхтанській, яка померла [INFO] , [PERSON] . Ліхтанській належить квартира [ADDRESS] (далі спадкове майно). \~ \~ \~ \~Нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , оскільки не визначена частка спадкодавця, а саме частка [PERSON] . Ліхтанської, спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав у спільній сумісній власності, а саме в квартирі [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Враховуючи вищенаведене, просить визначити, що [PERSON] . Ліхтанській станом на 14.03.2006 року належала на праві власності 1/5 частини квартири [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2024 року, справу передано на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій (ас 16), яка ухвалою від 27.11.2024 року прийняла позовну заяву до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, витребувала матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] . Ліхтанської, призначила розгляд справи в судовому засіданні (ас 17-18). \~ \~ \~ \~Сторони, які були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. 09.12.2024 року сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (ас 29), відповідачі позов визнають та не заперечують щодо його задоволення (ас 25, 30). \~ \~ \~ \~26.12.2024 року в суд надійшли матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , та інформація від нотаріуса про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (ас 42-60). \~ \~ \~ \~Суд ухвалив: розгляд справи проводити у відсутності сторін, згідно ч. 1 ст. 223, ч. 1 ст. 279 ЦПК України. \~ \~ \~ \~У відповідності до вимог частини 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 27.01.2025 року - дата складення повного тексту судового рішення. Дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд установив таке. В судовому засіданні встановлено, що на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] Ліхтанській, яка померла [INFO] , [PERSON] . Ліхтанській належить квартира [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] , який був чоловіком [PERSON] . Ліхтанської, відкрилася спадщина і нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті чоловіка, оскільки не визначена частка спадкодавця, а саме частка [PERSON] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав у спільній сумісній власності, а саме в квартирі [ADDRESS] . Дані обставини підтверджуються письмовими доказами: свідоцтвом про смерть [PERSON] (ас 6), свідоцтвом про смерть [PERSON] (ас 7), свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] і С.А. Ліхтанської (ас 8), свідоцтвом про право власності на житло від 14.03.2006 року (ас 9), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (ас 10), постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.11.2024 року (ас 11-12), свідоцтвом про народження [PERSON] (ас 13), свідоцтвом про народження [PERSON] (ас 14), свідоцтвом про шлюб К.І. Ліхтанської (ас 15), матеріалами спадкової справи № 89/2024 (ас 42-60). Надаючи правову\~оцінку встановленим\~у судовому\~засіданні фактичним\~обставинам справи,\~суд керується\~такими нормами\~права. Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 і ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суд звертає увагу на те, що згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд враховує, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки між позивачем і відповідачами припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності і частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а тому суд вважає за можливе визначити частку у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру за [PERSON] . Ліхтанською у розмірі 1/5 частини. Ухвалюючи дане рішення, суд також враховує ту обставину, що два співвласника спірної квартири вже померли, тому вирішити питання про розмір частки у спільній сумісній власності в позасудовому порядку не вбачається можливим. У зв`язку з цим звернення до суду з даним позовом є належними способом захисту права власності позивача.

Outcome: approved