Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що 01.02.2019 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р29.13030.004861250, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 38500,00 грн., строком на 24 місяці. Одночасно з укладенням кредитного договору відповідач уклав з ПАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя» договір добровільного страхування життя. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 7650,64 гривень. Вигодонабувачем за цим договором страхування є Банк. 16.11.2023 року між акціонерним товариством «Ідея Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» був укладений договір факторингу № 16/11-23, за яким до ТОВ «ФК «Сонаті» набуло право вимоги до боржників, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №\~P29.13030.004861250 від 01.02.2019 року. 29.12.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» та товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» було укладено договір факторингу № 29/12-23, за яким ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги до боржників, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № P29.13030.004861250 від 01.02.2019 року. Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим, станом на 23.02.2022 року у нього перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 55649,94 грн., з яких: 31818,83 грн. заборгованості за основним боргом, 16590,78 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками, 5700,51 грн. інфляційних втрат та 1539,82 грн. трьох процентів річних, які позивач просить стягнути з відповідача разом із сумою судового збору, витратами на оплату послуг поштового зв`язку та витратами на професійну правничу допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, будучи належним чином, у відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, повідомленим про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, про причини неявки не повідоми, будь-яких заяв чи клопотань не подавав, правом надання відзиву не скористався. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Щодо стягнення кредитної заборгованості. 01.02.2019 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р29.13030.004861250, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 38500,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а також зобов`язався повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору (п. 1.1 Договору); сторони погодили, що строк кредитування становить 24 місяців з дня підписання Договору, тобто до 01.02.2021 року включно (п. 1.2. Договору); позичальник за користування кредитом сплачує Банку річну змінювану процентну ставку, яка на день укладення Кредитного договору становила 15.50% річних (п.п. 1.3, 1.4 Договору). Одночасно з укладенням Кредитного договору позичальник уклав з ПАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя» договір добровільного страхування життя від 01.02.2019 року. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 7650,64 грн. Вигодонабувачем за цим договором страхування є Банк. Після укладення Кредитного договору Банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок відповідача грошові кошти в сумі 38500,00 грн., з яких був сплачений на рахунок ПАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя» страховий платіж від імені позивальника в сумі 7650,64 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивальника, а також відповідними ордерами-розпорядженнями на перерахування коштів. У подальшому відповідач виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами лише частково. Згідно виписки по рахунку відповідача за весь строк, з моменту укладення Кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом, відповідач сплатив Банку лише 20291,79 грн. Останній платіж проведено 31.07.2019 року. Строк на який було надано кредит за Договором сплив 01.02.2021 року. Після закінчення строку кредиту Банк не здійснював нарахування процентів за користування кредитними коштами, не нараховував штрафні санкції та комісії. У зв`язку із зазначеним, у відповідності до розрахунку заборгованості, станом на 01.02.2021 року у відповідача сформувалася наступна заборгованість, яка станом на 16.11.2023 року не змінилася, а саме: - заборгованість за основним боргом в сумі 31818,83 грн.; - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 16590,78 грн., що разом становить 48409,61 грн. 16.11.2023 року між акціонерним товариством «Ідея Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» був укладений договір факторингу № 16/11-23, за яким до ТОВ «ФК «Сонаті» набуло право вимоги до боржників, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №\~P29.13030.004861250 від 01.02.2019 року. 29.12.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» та товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» було укладено договір факторингу № 29/12-23, за яким ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги до боржників, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № P29.13030.004861250 від 01.02.2019 року. Перехід права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №\~P29.13030.004861250 від 01.02.2019 року до товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал», підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, договорами факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023 року та № 29/12-23 від 29.12.2023 року; копіями платіжних інструкцій; копією Додатку № 2 «Друкований Реєстр Боржників» до договору факторингу; Довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] та ін. Отримання відповідачем кредитних коштів підтверджено: копією кредитного договору № P29.13030.004861250 від 01.02.2019 року, паспортом споживчого кредиту, ордерами-розпорядженнями про видачу кредиту та сплату страхового платежу та випискою по рахунку станом на 16.11.2023 року. Долучений до позовної заяви розрахунок відповідає умовам укладеного між сторонами договору, підтверджується матеріалами справи. Доказів на його спростування відповідачем суду не представлено. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення із відповідача заборгованості за основним боргом та за нарахованими і несплаченими відсотками. Щодо інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Як визначено у ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так, відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до усталеної судової практики, зокрема викладеної у Постанові ВП ВС від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у постанові ВП ВС від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача додатково до суми боргу та процентів, що були нараховані протягом строку дії кредитного договору, інфляційних втрат в сумі 5700,51 грн. та трьох відсотків річних в сумі 1539,82 грн., що згідно наявних в матеріалах справи розрахунків, нараховані за період з 02.02.2021 року по 23.02.2022 року. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Положеннями ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (остаточне рішення 02 червня 2014 року) зазначено, що згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (пункт 268). Надання професійної правничої допомоги позивачу підтверджується договором про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС»; актом приймання передачі послуг з правничої допомоги № 4 від 12.08.2024 року, підписаного товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС», відповідно до якого сторонами підтверджено надання наступних послуг: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника, вартістю 1200,00 грн. та складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з боржника, вартістю 6000,00 грн., а разом 7200,00 грн. При розподілі витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з того, що такі витрати підтверджені належними доказами та клопотання про їх зменшення не подано іншою стороною, а тому відсутні передбачені ст. 137 ЦПК України підстави для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7200,00 грн. Також позивач просив про стягнення з відповідача коштів, сплачених за оплату послуг поштового зв`язку, а саме за направлення відповідачу рекомендованим листом копії позовної заяви з додатками. Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 133 ЦПК України, направлення однією стороною іншій стороні по справі поштової кореспонденції не являється витратами, пов`язаними з розглядом справи, а відтак такі до задоволення не підлягають. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути саме таку суму судового збору.

Outcome: approved