Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

[PERSON] \~звернулася з\~позовом до\~суду та\~просила ухвалити\~рішення,\~яким визначити частки співвласників у спільній сумісній власності щодо земельної ділянки кадастровий номер 2621687001:002:0125, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] по 1/3 частині кожному; визнати за позивачкою право власності на 2/3 частини земельної ділянки, кадастровий номер 2621687001:002:0125, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , та з метою реалізації права на спадщину вона звернулася до приватного нотаріуса, яка видала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна частку житлового будинку [ADDRESS] . Водночас нотаріусом прийнято рішення про відмову у видачі свідоцтва про право на частку земельної ділянки, оскільки така, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.02.2017, належить на праві приватної спільної сумісної власності трьом співвласникам, частка спадкодавця у спільному майні не визначена. Згідно правовстановлюючого документу співвласниками майна є [PERSON] , мама позивачки, позивачка та її чоловік [PERSON] , який помер. Позивачка має намір успадкувати земельну ділянку та оформити право на нерухоме майно, що належало [PERSON] , проте через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це у позасудовому порядку. Тобто позивачка претендує на 1/3 частку як співвласник даного майна та на 1/3 частину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою від 11.10.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Витребувано у приватного\~нотаріусакопію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 25.11.2024 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. У поданій до суду 20.01.2025 заяві адвокат Бундзяк У.М. просила розгляд справи проводити за її відсутності та без участі позивачки. Відповідачка [PERSON] 06.11.2024 подала до суду заяви про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та її батьками згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.04.1973 виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис №18, є [PERSON] та [PERSON] . За даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області 15.11.1992, [PERSON] зареєстрував 15.11.1992 року шлюб з [PERSON] , актовий запис №24. Слід зазначити, що спірні правовідносини щодо спадкування права у спільній сумісній власності на земельну ділянку, визначення розміру частки у праві у спільній сумісній власності на земельну ділянку та виділення її в натурі регулюються нормами ЗК України та нормами ЦК України. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно із ч.ч. 2-5 статті 89 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. За змістом ч.1 ст. 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Відповідно до п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово- комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконуються за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлюючих документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Пунктом 3.3 вказаної Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Рішенням Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області передано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку у [ADDRESS] площею 0,2500 га, кадастровий номер 2621687001:01:002:0125. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.10.2024 року спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] . Спадкове майно складається з 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] з відповідною часткою приналежних до нього господарських будівель та споруд. Спадкове майно зареєстроване у спадковому реєстрі за номером 73076501, що стверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав право власності на житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] належить [PERSON] . Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав право власності на 2/4 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] належить [PERSON] . Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка із кадастровим номером 2621687001:01:002:0125 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За даними витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером 2621687001:01:002:0125 становить 159479,33 гривень. Отже, вищевказані документи свідчать про те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку у [ADDRESS] площею 0,2500 га, кадастровий номер 2621687001:01:002:0125 та їхні частки не визначені. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. При цьому, суд враховує, що в постанові від 28 липня 2021 року у справі №346/5216/18 (провадження №61-3050св21) Верховний Суд зазначив, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. [PERSON] \~помер [INFO] \~у с.\~Чернятин \~Городенківського району\~Івано-Франківської\~області,\~актовий запис\~за № 43 від 20.12.2017, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.12.2017 виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України). Згідно довідки Чернятинського старостинського округу Городенківської міської ради від 21.08.2024 №24/243 [PERSON] , який помер [INFO] , проживав та був зареєстрований у [ADDRESS] ; на момент смерті у господарстві були зареєстровані та проживали [PERSON] , 1973 р.н., - дружина; [PERSON] , 1949 р.г., - мати. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Підставою звернення\~позивачки до\~суду стало\~те,\~що постановою\~приватного нотаріуса\~від 03.10.2024\~їй відмовлено\~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом після\~смерті [INFO] \~чоловіка [PERSON] \~на частку\~у спільній\~сумісній власності\~земельної ділянки\~площею 0,2500\~га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2621687001:01:002:0125, що розташована за адресою: у [ADDRESS] , з підстав того, що свідоцтво про право на спадщину на частку майна, що знаходиться у спільній сумісній власності може бути посвідчено лише при визначенні розміру належної померлому частки, проте [PERSON] частку на земельну ділянку, що перебуває у спільній сумісній власності, не було визначено. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. За змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17). Задоволення судом позовної вимоги має, з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права), дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач. Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною першою і другою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно з статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із пунктом «г» частини 1 статті 87 Земельного кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Отже, судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2621687001:01:002:0125, що розташована за адресою: у [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавляє позивачку можливості належним чином оформити свої спадкові права на земельну ділянку. Таким чином, з метою ефективного захисту прав позивачки, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог: визначити позивачці, [PERSON] , відповідачці [PERSON] , з врахуванням того, що за померлим [PERSON] частка визначенню не підлягає, по 1/3 частки земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності вказаних осіб, площею 0,25 га, кадастровий номер 2621687001:01:002:0125, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої у [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оскільки позивачка,\~як спадкоємиця\~за законом,\~успадкувала після\~смерті чоловіка\~ [PERSON] \~його частку\~земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 2621687001:01:002:0125, та оскільки за життя [PERSON] йому не було визначено розміру частки земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, тому позивачка не може оформити право власності на неї, суд приходить до\~висновку про\~наявність підстав\~визнати за нею право власності на 2/3 частки земельної ділянки з врахуванням 1/3 частки, що належала померлому [PERSON] , та належної їй 1/3 частки вказаної земельної ділянки.

Outcome: partial