Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягненння заборгованості за кредитними договорами. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 17 грудня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "1 безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] укладено договір позики №77194984. 14.06.2021р. між ТОВ "Фінансова компанія "1 безпечне агентство необхідних кредитів" та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого клієнт передав фактору за плату належні йому права вимоги, а фактор прийняв належні права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача, заборгованість якого по договору №77194984 складає 17293, 52 грн. 06.01.2022р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авіра Груп" та [PERSON] укладено кредитний договір №65354. 05.01.2024р. між ТОВ "Фінансова компанія "Авіра Груп" та позивачем укладено договір факторингу №05012024, відповідно до умов якого клієнт передав фактору належні йому права вимоги, а фактор прийняв права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача, заборгованість якого по договору №65354 складає 5920,00 грн. 23.12.2021р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та [PERSON] укладено кредитний договір №19940-12/2021. 31.01.2023р. між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та позивачем укладено договір факторингу №31012023, відповідно до умов якого клієнт передав за плату належні йому права вимоги, а фактор прийняв належні права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача, заборгованість якого по договору №19940-12/2021 складає 5450, 00 грн. 09.01.2022р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Лінеура Україна" та [PERSON] укладено кредитний договір №2795901. 17.05.2023р. між ТОВ "Фінансова компанія "Лінеура Україна" та позивачем укладено договір факторингу №17052023, відповідно до умов якого клієнт передав, а фактор прийняв належні права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача, заборгованість якого до договору №2795901 складає 5169,90 грн. Зважаючи на те, що позичальник вчасно не повернув кредитні кошти по договорах, відтак в нього виникла загальна заборгованість в розмірі 33833,42 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ч.8 цієї статті визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. \~ У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 17 грудня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "1 безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] укладено договір позики №77194984, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 8100, 00 грн. 23.12.2021р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та [PERSON] укладено кредитний договір №19940-12/2021, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 2000, 00 грн. 06.01.2022р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авіра Груп" та [PERSON] укладено кредитний договір №65354, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 2000, 00 грн. 09.01.2022р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Лінеура Україна" та [PERSON] укладено кредитний договір №2795901, 06.01.2022р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авіра Груп" та [PERSON] укладено кредитний договір №65354, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 1000, 00 грн. Законом України "Про електронну комерцію" на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Відповідно до положень цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Зважаючи на вищезазначені норми закону, суд вважає встановленим, що кредитні договори№77194984 від 17 грудня 2021р., №19940-12/2021 від 23.12.2021р., №65354 від 06.01.2022р., №2795901 від 09.01.2022р. укладені сторонами у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». З долучених до позовної заяви документів вбачається, що кредитори свої зобов`язання за договорами виконали в повному обсязі та надали відповідачу кредитні кошти на умовах, визначених в договорах. 14.06.2021р. між ТОВ "Фінансова компанія "1 безпечне агентство необхідних кредитів" та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого клієнт передав фактору за плату належні йому права вимоги, а фактор прийняв належні права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача. 31.01.2023р. між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та позивачем укладено договір факторингу №31012023, відповідно до умов якого клієнт передав за плату належні йому права вимоги, а фактор прийняв належні права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача. 17.05.2023р. між ТОВ "Фінансова компанія "Лінеура Україна" та позивачем укладено договір факторингу №17052023, відповідно до умов якого клієнт передав, а фактор прийняв належні права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача. 05.01.2024р. між ТОВ "Фінансова компанія "Авіра Груп" та позивачем укладено договір факторингу №05012024, відповідно до умов якого клієнт передав фактору належні йому права вимоги, а фактор прийняв права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача. Зважаючи на те, що позичальник вчасно не повернув кредитні кошти по договорах, відтак в нього виникла загальна заборгованість в розмірі 33 833,42 грн. Відповідно до ч.1 ст.510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Таким чином, позивач у справі - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідача за кредитними договорами, на підставі долучених до матеріалів справи договорів факторингу, а тому вправі вимагати погашення відповідачкою заборгованості згідно кредитниих договорів. Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивачем до позовної заяви долучені відповідні розрахунки заборгованості відповідача, з яких вбачається, що за договором позики №77194984\~заборгованість складає 17293,52 грн., з яких ??8100, 00\~грн. основна сума боргу, ??9193,52 грн. заборгованість за відсотками; за кредитним договором № 65354 заборгованість складає 5920\~грн., з яких ??2000\~грн. основна сума боргу, ??3620\~грн. заборгованість за відсотками; за кредитним договором №19940-12/2021\~заборгованість складає 5450\~грн., з яких ??2000\~грн. основна сума боргу, ??3450\~грн. заборгованість за відсотками; ??за кредитним договором №2795901 складає 5169,90 грн., з яких ??1000\~грн. основна сума боргу, ??4169,90 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд вважає аргументи позивача обгрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі, оскільки такі не спростовані і не заперечені відповідачем. Для спростування доводів позову відповідач жодних належних і допустимих доказів в спростування позовних вимог, визначених законом, суду не представив. В матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що позивачу повернені грошові кошти, як і відсутні докази, що позивачем безпідставно заявлені позовні вимоги, щодо їх повернення. Разом з цим, суд бере до уваги те, що відповідач не оспорював ні позовних вимог, ні підстав, з яких позов заявлений. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що відповідачем погашено заборгованість по договорах кредиту, чи доказів, які вказують на те, що така нарахована неправомірно. Правильність розрахунків заборгованості за кредитними договорами відповідачем не спростована. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Абз. 4 п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зістатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викаденого,

Outcome: approved