Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

У червні 2024 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] , від імені якого діє адвокат Трун О.В., до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі ТОВ «Краснолиманське») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у період з 01.03.2018 по 29.03.2021 року працював в ТОВ «Краснолиманське», 29.03.2021 року був звільнений за власним бажанням. При звільненні підприємство не провело з ним повний остаточний розрахунок з виплати заробітної плати, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2024 року (справа № 227/519/24) з ТОВ «Краснолиманське» на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 124702,93 грн. 09 травня 2024 року рішення суду в примусовому порядку виконано в повному обсязі. На підставі наведеного позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.02.2024 року по 09.05.2024 року. Ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2024 року зазначену позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з порушенням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, було вказано, які саме порушення допущені та позивачу було надано строк для усунення недоліків до десяти днів з дня отримання ухвали. 18 червня 2024 року на виконання даної ухвали представник позивача подав заяву, згідно якої усунуті недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 18 червня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, крім того витребувані у відповідача відомості про середньоденний заробіток на момент звільнення [PERSON] (довідка про розмір доходу за два місяці, які передували звільненню із зазначенням кількості відпрацьованих днів). 03 липня 2024 року через систему «Електронний суд» відповідач надав відзив, в якому позовні вимоги не визнав, вважаючи їх такими, що порушують його права та законні інтереси, з наступних підстав. Відповідно до рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької від 18.03.2024 року з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість по заробітній платі в розмірі 124702,93 грн. Судове рішення виконано 09.05.2024 року в повному обсязі, що не заперечує сам позивач. В день звільнення з підприємства 29.03.2021 позивач не працював, що підтверджується з ВКТО від 01.07.2024 року та наказом № 88к. Середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складав 454,14 грн., що підтверджується довідкою від 26.06.2024 року № 429. Відповідач просить врахувати його інтереси, які полягають у збереженні підприємством свого матеріального та фінансового становища і платоспроможності та зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що буде доцільним та справедливим, значно пом`якшить негативні наслідки загального спаду в економіці підприємства. ТОВ «Краснолиманське» протягом багатьох років є флагманом енергетичного комплексу України, а також є містоутворюючим та бюджетоутворюючим підприємством і знаходиться у м. Родинське Покровської міської територіальної громади Покровського району Донецької області. Після початку війни російським агресором вугледобувна галузь переживає глибоку кризу, виконуючи свою господарську діяльність, підприємство платить податки до бюджету країни, виплачує заробітну плату працівникам, які кожен день, ризикуючи своїм життям, роблять спуски під землю, щоб давати енергетичну стабільність для внутрішнього виробника електроенергії та постачання цієї електроенергії до осель українських сімей. 04.07.2024 року від представника позивача надійшла заява, якою вона уточнює позовні вимоги та просить стягнути з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12.02.2024 року по 09.05.2024 року, розмір якого становить 29064,96 гривень. Рішенням Вищої ради правосуддя від 24.09.2024 року №\~2797/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області» змінено з 7 жовтня 2024 року територіальну підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2024 року справу № 227/1781/24 визначено головуючому судді Кошлі А.О. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Кошлі А.О. від 02.01.2025 року справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду по суті на 28 січня 2025 року о 10:00 годин. До судового засідання позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу без участі позивача та його представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши позовні вимоги і заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву, оцінивши письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наданих сторонами письмових доказів, суд доходить наступних висновків. Позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 01.03.2018 року по 29.03.2021 року, звільнений за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Частина 1 ст. 47 КЗпП України зобов`язує роботодавця у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ч. 2 ст. 116 ЦПК України). Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (ч.1); при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника; якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч.2). Як зазначено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, Велика Палата Верховного Суду, зокрема, звернула увагу, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (п. 71, 72). З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Верховний Суд зазначає, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що вимагає, зокрема ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2024 року (справа № 227/519/24), стягнуто з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 124702,93 грн. В день звільнення з підприємства позивач не працював, що підтверджується довідкою про відмітки ТОВ «Краснолиманське» (форма ТР-П16), сформованою 01.07.2024. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ахметової Л.Е. від 07.05.2024 року було відкрито виконавче провадження № 74946397 про стягнення з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] заборгованості із заробітної плати за період листопад 2019 року березень 2021 року в розмірі 124702,93 грн. без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до Постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ахметової Л.Е. від 09.05.2024 року виконавче провадження № 74946397 було закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в поновму обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно з довідкою ТОВ «Краснолиманське» № 429 від 26.06.2024 року середньоденний заробіток [PERSON] (таб. № 24569) на дату звільнення склав 454,14 грн. Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022 внесено зміни у ст.117 КЗпП України, якою розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні обмежений шістьма місяцями. Приймаючи до уваги наведене та встановлені обставини справи, враховуючи при цьому розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, той факт, що після початку війни російським агресором вугледобувна галузь переживає глибоку кризу, суд вважає за доцільне зменшити розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасне проведення з ним остаточного розрахунку, до 15000 грн., що сприятиме досягненню справедливого балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах і не призведе до явно нерозумних і несправедливих наслідків, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, які, як справедливо зазначає відповідач у своєму відзиві, виконуючи роботу під час війни, працюють у надскладних умовах. Таким чином, позивач має право на відшкодування йому середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до положень ч. 1 ст. 117 КЗпП України та в межах суми позовних вимог в сумі 15000 грн. Отже, позов підлягає задоволенню частково. У відповідності зі ст. 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позивач звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» і подав документи в електронній формі, при стягненні судових витрат у справі, які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають покладенню на відповідача, та відповідно до ч. 3\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. У зв`язку з чим сплачений позивачем судовий збір необхідно покласти на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог в розмірі 403,10 гривень (968,96 грн х 52% : 100% х 0,8). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст.ст. 47, 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст. 1, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial