Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить з урахуванням збільшення позовних вимог стягнути з [PERSON] на свою користь основну суму заборгованості за договором позики від 02 червня 2018 року у розмірі - 10 000 доларів США, інфляційні втрати - 200 164 грн. 76 коп., 3 % річних в розмірі - 52 087 грн. 81 коп., а також понесені судові витрати. В обґрунтування вимог зазначається, що 02 червня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримала грошову суму у розмірі - 10 000 доларів США, із зобов`язанням повернути суму боргу до 15 червня 2018 року. На підтвердження укладення договору позики та передачі коштів відповідач [PERSON] написала розписку. В обумовлені договором строки відповідач суму позики не повернула. Розмір заборгованості складається з суми основного боргу у розмірі - 10 000 доларів США, інфляційні втрати - 200 164 грн. 76 коп., 3 % річних в розмірі - 52 087 грн. 81 коп. Позивач неодноразово звертався до відповідача про повернення коштів, однак остання спочатку обіцяла віддати борг пізніше, а потім взагалі перестала з`являтися в селі позивача та відключила свій телефон. З підстав стягнення заборгованості за договором позики позивач звернувся до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2021 року справу передано на розгляд до Печерського районного суду міста Києва за підсудністю, враховуючи зареєстроване місце проживання відповідача у справі. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року дану справу з урахуванням частини першої статті 27 ЦПК України передано за підсудністю на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2023 року дану справу прийнято до провадження суддею Броварського міськрайонного суду Київської області Сердинським В.С. та призначено підготовче судове засідання. Розпорядженням щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 1049 від 18 жовтня 2023 року, визначено нового суддю (Василишин В.О.). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2023 року дану справу прийнято до розгляду у загальному провадженні та призначено підготовче судове засідання (суддя Василишин В.О.). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2024 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Одаренко К.О. про передачу справи за підсудністю до Козелецького районного суду Чернігівської області - відмовлено. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 29 січня 2025 року його представник адвокат Одаренко К.О. подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми позики у розмірі - 10 000 доларів США, а також інфляційної різниці у розмірі - 200 164 грн. 81 коп. та 3 % річних у розмірі - 52 087 грн. 81 коп., судових витрат по сплаті судового збору у розмірі - 4 800 грн. 83 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 10 300 грн. 74 коп. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористалася. Поважності причин неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 02 червня 2018 року між [PERSON] , та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала у позику від [PERSON] грошові кошти у розмірі - 10 000 доларів США зі строком погашення до 15 червня 2018 року. Факт отримання коштів у борг підтверджується копією розписки від 02 червня 2018 року написаної власноручно [PERSON] зі змісту якої можливо установити, що відбулася безпосередня передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. З матеріалів справи також вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів до 15 червня 2018 року не виконала. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини. Підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу коштів за договором позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. У той самий час за змістом частин першої, другої статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідні правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України містяться в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, та в постановах Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 658/689/17, від 15 листопада 2018 року у справі № 361/5718/16-ц. При цьому процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При розгляді даної справи встановлено, що у червні 2018 року [PERSON] написала боргову розписку про отримання коштів у розмірі - 10 000 доларів США. Подана на підтвердження укладення між сторонами договору позики копія розписки містить необхідні умови такого виду правочину, зокрема, дату її складання, отримання боржником від кредитора грошових коштів саме в позику із зобов`язанням щодо повернення позичених грошей у погоджений сторонами строк, що становить основний зміст та істотні обставини позичкового зобов`язання, передбаченого частиною першою статті 1046 ЦК України. Враховуючи наведене, а також той факт, що у визначений договором строк, відповідач грошові кошти не повернула, чим порушила умови договору позики, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі - 10 000 доларів США. Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат в розмірі - 200 164 грн. 76 коп. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Умовами договору валюта позики визначена у доларах США, при цьому нарахована позивачем суми інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних у розмірі - 52 087 грн. 81 коп. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). 3 % обраховані позивачем за період з 15 червня 2021 року по 28 січня 2025 року. Період прострочення грошового зобов`язання 1 324 дні, сума заборгованості 10 000 доларів США 00 центів, 3 % річних становить 1 087 доларів США 40 центів, всього 11 087 доларів США 40 центів. Оцінюючи у сукупності всі докази, суд провів коригування розрахунку 3 % річних та дійшов висновку про часткове задоволення даного позову. За приписами пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Частиною першою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, судом встановлено, що між [PERSON] та АО «Лекс Форс», в особі керуючого партнера Сікачова С.Ю. укладено договір про надання правничої допомоги № 01-09/21 від 01 вересня 2021 року, що підтверджується його копією долученою до позовної заяви. У рахунок оплати витрат на професійну правничу допомогу позивачем сплачено грошові кошти у розмірі - 5 030 грн. 15 коп. (2512,56+2517,59). Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі - 4 770 грн. 83 коп. (3434,01+1336,82). На підставі викладеного та

Outcome: partial