Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, уточненою у заяві від 28.10.2024 року, до [PERSON] про звільнення від стягнення аліментів та заборгованості по аліментам. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі у період з 30.11.2013 року по 05.10.2015 року. [INFO] народився [PERSON] . Оскільки на той час сторони перебували у шлюбі, батьком дитини було записано позивача. На підставі рішення Святошинського районного суду від 28.07.2015 року з позивача стягуються аліменти на утримання відповідача та її сина. Позивач вказує, що декілька років тому зустрів відповідача разом з її сином та йому стало зрозуміло, що він не є батьком цієї дитини, що стало підставою для звернення до суду із позовом про виключення запису про батька з актового запису про народження [INFO] [PERSON] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2024 року виключено запис про батька [PERSON] з актового запису про народження [PERSON] . Проте, станом на сьогодні у Святошинському відділі державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебувають на виконанні виконавчі провадження [NUMBER] та [NUMBER], відкриті на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28.07.2015 року у справі №759/11259/15-ц про стягнення з позивача аліментів на утримання відповідача та її сина. На підставі викладеного позивач просить суд: - Звільнити [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , які стягуються за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року по цивільній справі №759/11259/15-ц у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 липня 2015 року до досягнення сином повноліття; - Звільнити [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на її утримання, які стягуються за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року по цивільній справі №759/11259/15-ц у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, доходу щомісячно, починаючи з 15 липня 2015 року до досягнення сином [PERSON] трьох років; - Звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за виконавчим листом №759/11259/15-ц, виданим Святошинським районним судом м. Києва по цивільній справі №759/11259/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 липня 2015 року до досягнення сином повноліття; - Звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за виконавчим листом №759/11259/15-ц, виданим Святошинським районним судом м. Києва по цивільній справі №759/11259/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, доходу щомісячно, починаючи з 15 липня 2015 року до досягнення сином [PERSON] трьох років. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження. Постановлено повідомити відповідача [PERSON] , [INFO] , про розгляд даної справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. 02 грудня 2024 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. До початку судового засідання через канцелярію суду позивач подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та розгляд справи просив проводити без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомила, жодних заяв та / або клопотань на адресу суду не направляла. Крім того, відповідачу [PERSON] додатково ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на її останнє відоме місце проживання, що надане позивачем. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористалася, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк була повідомлена в ухвалі про відкриття провадження у справі. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вжиті судом заходи щодо направлення відповідачу повідомлення про час та місце розгляду справи, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Судом встановлено, що між сторонами 30.11.2013 року був зареєстрований шлюб, у період якого [INFO] народилась дитина - [PERSON] , батьком якого було записано [PERSON] , що вбачається із рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року у справі №759/11259/15-ц, котре набрало законної сили 11.08.2015 року. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.07.2015 року у справі 759/11259/15-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 15 липня 2015 року, та аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів платника аліментів, щомісячно, починаючи з 15.07.2015 року до досягнення дитиною трьох років. У Святошинському відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувають на виконанні виконавчі провадження [NUMBER] та [NUMBER], відкриті на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28.07.2015 року у справі №759/11259/15-ц про стягнення з позивача аліментів на утримання відповідача та її сина. У позивача наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання відповідача та її сина. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2024 року у справі №759/7618/23, яке набрало законної сили 12.03.2024 року, виключено відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька дитини [PERSON] , [INFO] , з актового запису № 2033 від 10.07.2014 року, внесеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. За загальними нормами СК України про обов`язок батьків утримувати дітей виникає з підстав походження дитини від батьків або на підставі акту про визнання осіб батьками. Проте, такого зв`язку в особи, яка не визнана батьком дитини, не виникає. Виключення запису про батьківство є обставиною, що має значення у розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, і відповідно, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період, коли особа була записана батьком / матір`ю дитини. Аліментний обов`язок позивача був заснований на факті батьківства, а виключення відомостей про нього як батька з актових записів про народження дітей у зв`язку з тим, що він не є біологічним батьком дітей, підтверджує, що позивач не є (і, відповідно, ніколи не був) батьком дітей. Наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актових записів про народження дітей відомостей про нього як батька дітей, є, зокрема, відсутність від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримування дітей, адже за змістом положень ст.180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки. Отже виключення запису про батьківство позивача є обставиною, що має істотне значення у розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, і відповідно, є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період, коли він був записаний батьком дітей. Верховний Суд у постанові від 29.07.2020 року по справі № 551/574/18 зробив висновок про те, що за правилами ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішення суду законної сили, яким присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на зазначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру строків платежів або звільнення від них. Виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження, як батько. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Враховуючи наведене, виключення запису про батьківство позивача є обставиною, що має значення у розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, і відповідно, підставою для звільнення його від сплати, як аліментів, так і заборгованості за аліментами, яка утворилась за період, коли він був записаний батьком дитини. За таких правових підстав, наданих позивачем доказів, суд вважає, що вимоги позивача доведені, обставини, викладені в позовній заяві, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, відтак, наявні законні підстави для задоволення позову. Підстави, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зважаючи на те, що інших доказів на підтвердження судових витрат позивач не надає, суд розглядає питання щодо розподілу судових витрат у межах сплати судового збору. Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 4 844 гривень 80 копійок за чотири вимоги немайнового характеру. На підставі викладеного та

Outcome: approved