Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

15.11.2024 року районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло усне повідомлення про родину [PERSON] , яка виховує малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . В повідомленні зазначено, що родина мешкає за адресою: [ADDRESS] , мати не доглядає за дитиною, постійно чути з квартири сварки, бійки, плач дитини. Під час проведення профілактичного рейду 16.10.2024 року спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було відвідано родину за місцем проживання та встановлено, що умови проживання незадовільні, в квартирі наявні таргани, брудно, усюди розкидані речі. Дитина була в брудному одязі. Під час виходу матері дитини вдома не було, були присутніми прабабуся дитини [PERSON] , 1953 р.н., та бабуся дитини (П.І.Б. не зазначила), яка була з ознаками алкогольного сп`яніння та поводилася агресивно. Для матері дитини [PERSON] було залишено запрошення-виклик, але вона до відділу не з`явилася та не зателефонувала. 28.10.2024 року був здійснений повторний вихід за адресою, в ході якого встановлено, що дитина знову знаходилася без нагляду матері. Зі слів прабабусі дитини, її онука вдома не була вже понад 2 доби. Повторно було залишено запрошення-виклик до відділу, [PERSON] на запрошення не зреагувала, до відділу не прийшла та не зателефонувала. 06.11.2024 року під час профілактичного рейду спільно з представниками ювенальної превенції ЗРУП ГУНП був здійснений вихід за адресою проживання родини [PERSON] . Вдома перебувала [PERSON] , прабабуся дитини та малолітня [PERSON] , [INFO] . Матері дитини знову вдома не було. Умови проживання не зазнали змін, багато тарганів, павутиння, в квартирі задуха та наявний неприємний запах бруду. Дитина лежала на дивані, постіль на якому була дуже брудною. У дитини мало речей, які або брудні, або не відповідають віку. Дівчинка була занедбана, по ній повзали мухи та таргани. Відсутні засоби гігієни, догляду та харчування для дитини відповідного віку. Зі слів сусідів, родина веде асоціальний спосіб життя, мати дитини зловживає наркотичними речовинами, бабуся дитини зловживає алкоголем, в помешканні часто перебувають сторонні особи, чутно крики, сварки, бійки. Відомості про батька дитини внесено відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України. Така ситуація несе загрозу життю та здоров`ю малолітньої дитини, у зв`язку з чим, згідно розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 07.11.2024 р. № 980р, дитину [PERSON] , [INFO] , відібрано у матері [PERSON] , [INFO] , та влаштовано до КНП «МДЛ №5» ЗМР. З урахуванням викладеного, з метою реалізації прав та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування просить суд відібрати малолітню [PERSON] від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнути з останньої аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 всіх видів її заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2024 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 19.12.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі, призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовну заяву та просила її задовольнити. Додатково зазначила, що малолітня дитина - [PERSON] перебувала в антисанітарних умовах, існує реальна загроза її життю. Мати залишає дитину на свою бабусю. Заявлена вимога про відібрання дитини на 1 рік для того, щоб мати поліпшила та створила належні умови для проживання малолітньої доньки. Дитину відібрали 07.11.2024 року та на даний час вона перебуває в лікарні, вирішується питання про влаштування її в патронатну сім`ю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю, зазначивши при цьому, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з бабусею, мамою та дитиною - [PERSON] , [INFO] . Квартира 2-кімнатна, в одній кімнаті мешкає її мати, в іншій кімнаті - бабуся та вона з донькою. Батьком дитини є [PERSON] , з яким вона не спілкується. Коли донька народилася, батько був в м. Запоріжжі, а потім вступив до лав ЗСУ та пішов служити. Разом з батьком дитини вони не проживають, він взагалі не піклується про доньку. [PERSON] додала, що вона не працює, грошей на дитину не отримує, після того як її відібрали, фінансово їй допомагає бабуся. Після відібрання, приїздила двічі до дитини у лікарню, щоб передати підгузки та підписати якісь документи. Нинішні умови проживання пов`язані з поведінкою її матері, яка зловживає алкогольними напоями. [PERSON] зазначила, що вона планує влаштуватися на роботу, орендувати квартиру і в такі умови вже забрати дитину. Заслухавши думку представника позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У пункті 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1). Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ч. 2). Відповідно до вимог ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.10.2023 року серії [NUMBER] , актовий запис №561 (а.с. 4). Відомості про батька малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України від 06.10.2023 року №00041728340 (а.с.7). Частиною 1 ст.170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. В судовому засіданні встановлено, що позов про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав пред`явлено на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України - ухилення матері від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. У рішенні в справі «Мамчур проти України» Європейський суд зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Судом встановлено, що малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , з [PERSON] (мати дитини) та [PERSON] (прабабуся). Під час розгляду справи по суті судом встановлено, що мати - [PERSON] , часто залишає дитину без нагляду, на піклуванні своєї прабабусі, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Так, факт залишення без нагляду дитини підтверджується постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2025 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП. Доказів протилежного матеріали цивільної справи не містять та фактично визнано відповідачем. Згідно з актами обстеження умов проживання від 16.10.2024 року, 28.10.2024 року та 06.11.2024 року, на підставі усного повідомлення щодо невиконання батьківських обов`язків відносно малолітньої [PERSON] , з метою обстеження умов проживання дитини, проведено обстеження житлового приміщення - двокімнатної квартири на 7 поверсі 9-поверхового будинку за адресою: [ADDRESS] , та встановлено незадовільні умови проживання в квартирі, є газо-, водо-, електропостачання, духота, сморід, розкидані речі, брудно, квартира потребує прибирання, ремонту, провітрювання. Для виховання, розвитку, створені такі умови - є місце для відпочинку; речі за розміром та відповідно потреб відсутні, а ті що наявні - брудні; відсутні необхідна гігієна та харчування для дитини відповідного віку. За вказаною адресою проживає: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . При цьому, під час візитів спеціалістів 16.10.2024 року, 28.10.2024 року та 06.11.2024 року матері дитини - [PERSON] вдома не було (а.с. 8-10). Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини, згідно з якими спеціалістом органу опіки визначено небезпечний рівень (а.с.11-12). У зв`язку з загрозою життю та здоров`ю малолітньої дитини, на підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 07.11.2024 р. № 980р, [PERSON] , [INFO] , відібрано у матері [PERSON] , [INFO] , та влаштовано до КНП «МДЛ №5» ЗМР (а.с.13). З огляду на встановлене, вбачається, що [PERSON] , в порушення вимог ст.ст.150, 152, 155, 180 СК України, ухиляється від виконання обов`язків матері по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, а тому суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги та відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , у матері - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав строком на один рік. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини Частиною 4 ст.170 СК України передбачено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Статтею 180 СК України врегульовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на утримання малолітньої дитини, суд виходить з того, що відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком від до 6 років з 1 січня складає 2 563 гривні. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, доказів того, що за станом здоров`я вона не може працювати, а її матеріальний стан не дозволяє виконати рішення суду, останньою надано не було. З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дитини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на період відібрання дитини у матері, починаючи стягнення з 15.11.2024 року, оскільки, на підставі ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У зв`язку з тим, що судом прийнято рішення про відібрання дитини строком на 1 рік, позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] підлягають стягненню на цей час, тобто до 06.11.2025 року влючно. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: partial