Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

у листопаді 2024 року ФОП [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20 червня 2023 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "Peugeot 301" д.н.з. [NUMBER] під керування [PERSON] та автомобіля "KIA Cee`d" д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва № 753/11070/23 від 02 серпня 2023 року, винним у вчиненій ДТП було визнано [PERSON] . Відповідно до договору добровільного страхування № 19905221-02-10-01 від 22 грудня 2022 року, укладеному між ПрАТ "СК "ВУСО" та [PERSON] , страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну транспортному засобу "KIA Cee`d" д.н.з. [NUMBER] . Згідно ремонтної калькуляції, вартість ремонту згаданого автомобіля склала 67 812,84 грн, яку ПрАТ "СК "ВУСО" відшкодувало на користь потерпілого. Таким чином ПрАТ "СК "ВУСО" отримала право регресної вимоги щодо стягнення суми страхового відшкодування. Цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена полісом страхування ЕР/ 214635095 укладеному з ВТ "СГ "ТАС" з франшизою 3200 грн. 15 квітня 2024 року між ПрАТ "СК "ВУСО" та ФОП [PERSON] було укладено договір № 15/04/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПрАТ "СК "ВУСО" відступив, а ФОП [PERSON] отримав право вимоги на відшкодування шкоди у порядку регресу за договором страхування № 19905221-02-10-01 від 22 грудня 2022 року. Таким чином у відповідача [PERSON] виникло зобов`язання перед позивачем щодо відшкодування розміру франшизи, визначеної полісом ЕР/ 214635095 у розмірі 3200,00 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму франшизи, кошти понесені на сплату судового збору 1211,20 грн, та суму витрат понесених позивачем на правову допомогу у розмірі 17 563,20 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 листопада 2024 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. У Єдиному державному демографічному реєстрі відсутня інформація про місце реєстрації [PERSON] . Згідно із відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», які надійшли до суду 18 листопада 2024 року, відповідач [PERSON] не значиться зареєстрованим ні за адресою: [ADDRESS] , яка вказана у позовній заяві, ні за будь-якою іншою в м. Києві. 21 листопада 2024 року до суду надійшла інформація, у якій зазначено, що за наявною у ДМС інформацією, місце проживання [PERSON] , не встановлено. Ухвалою суду від 25 листопада 2024 року (із врахуванням положень частини дев`ятої статті 28 ЦПК України) було відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 17 грудня 2024 року на 10:00 год. Судове засідання призначене на 17 грудня 2024 року було відкладено на 27 січня 2025 року з метою повторного виклику відповідача. У судове засідання призначене на 27 січня 2025 року з`явився відповідач [PERSON] , представник позивача до суду не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач зазначив, що визнає позовні вимоги в частині стягнення із нього франшизи у розмірі 3200,00 грн (про що подав до суду відповідну письмову заяву), однак у судовому засіданні також зазначив, що заперечує щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі визначеному позивачем, оскільки вважає його завищеним, та просить суд зменшити суму витрат. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи подану відповідачем письмову заяву про визнання позову в частині стягнення суми відшкодування, враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем у справі частини п`ятої статті 206 ЦПК України, ухвалити рішення у справі. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 22 грудня 2022 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №19905221-02-10-01, предметом якого було страхування транспортного засобу "KIA Cee`d" д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до умов вказаного договору ПрАт "СК "ВУСО" взяло на себе зобов`язання по сплаті страхового відшкодування [PERSON] у разі настання страхового випадку. 20 червня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "Peugeot 301" д.н.з. [NUMBER] під керування [PERSON] та автомобіля "KIA Cee`d" д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Володілець пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу "KIA Cee`d" д.н.з. [NUMBER] звернувся до страховика ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно ремонтної калькуляції, вартість ремонту згаданого автомобіля склала 67 812,84 грн, яку ПрАТ "СК "ВУСО" відшкодувало на користь потерпілого. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином ПрАТ "СК "ВУСО" отримало право регресної вимоги щодо стягнення суми страхового відшкодування. Цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена полісом страхування ЕР/ 214635095 укладеному з ВТ "СГ "ТАС" з франшизою 3200,00 грн. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень статті 12 вказаного Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно пункту 36.6 статті 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Листом від 5 грудня 2023 року СГ "ТАС" повідомив ПрАТ "СК "ВУСО" про те, що страхова сума, яка належить до виплати ПрАТ "СК "ВУСО" становить 25609,17 грн (28809,17 грн -3200 грн франшиза) та буде перерахована на реквізити, вказані у регресній вимозі. Таким чином із [PERSON] , як особи відповідальної за завдані збитки, підлягає до стягнення франшиза у розмірі 3200,00 грн за договором страхування ЕР/ 214635095. 15 квітня 2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено договір №15/04/2024 про право відступлення права вимоги, відповідно до якого [PERSON] отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору ПрАТ «СК «ВУСО» по договорам страхування, зокрема і регресної вимоги за страховим договором № 19905221-02-10-01 у розмірі 3200 грн, що підтверджується додатком до договору про відступлення прав вимоги № 15/04/2024. Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва, а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язані в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до позивача ФОП [PERSON] перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми франшизи. Згідно вимог статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог щодо стягнення із нього розміру франшизи від суми страхового відшкодування, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі 3200,00 грн, а позовні вимоги підлягаю задоволенню. Крім того, позивач також просив суд стягнути з відповідача витрати понесені позивачем на правничу допомогу в розмірі 16 352,00 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до положень договору № 25-05 про надання правової (правничої) допомоги від 25 травня 2024 року, укладеному між АО «Адвокатус» в особі голови адвоката Хобти Ю.М,, та ФОП [PERSON] , вбачається, що клієнт доручає, а адвокат здійснює правову допомогу клієнту, в обсязі та на умовах, які передбачені цим договором, а саме представництво інтересів клієнта у всіх установах незалежно від форми власності та в судах всіх інстанцій України щодо захисту його інтересів, за що клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар (винагороду) у розмірі та на умовах визначених договором. Адвокат надає правову допомогу клієнту тільки на підставі тих документів, які були надані клієнтом адвокату або були ним зібрані. Згідно додаткової угоди № 05/09 від 05 вересня 2024 року до вищевказаного договору вбачається, що дана додаткова угода визначає порядок оплати правової (правничої) допомоги (гонорару) адвокату за надання правової (правничої) допомоги у спорі з [PERSON] , про стягнення коштів в порядку регресу. Вбачається, що адвокатом були надані наступні види послуг, кількість витраченого адвокатом часу та їх вартість: вивчення матеріалів справи, формування правової позиції та подача запитів, вимоги про досудове врегулювання спору - 3,5 год - 7154,00 грн; підготовка позовної заяви для подачі позову до суду - 3 год - 6132,00 грн; підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову до суду - 1 год - 2044,00 грн; підготовка клопотань до суду - 0,5 год. - 1022,00 грн. Загальна вартість послуг адвоката склала 16352,00 грн. Відповідно до копії платіжної інструкції № від 05 вересня 2024 року, [PERSON] перерахував на користь АО «Адвокатус» кошти у розмірі 16352,00 грн, призначення платежу: згідно дод. угоди №0509/акту прийм. перед. правової допомоги від 05.09.2024 до договору про надання правової допомоги №25-05 від 25.05.2024. Отже, адвокатом надано суду докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, що вказана категорія справ не є складною та існує чисельна усталена судова практика щодо розгляду аналогічних справ, враховуючи, зміст заяви, обґрунтування, викладені обставини, долучені докази, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на розгляд справи у спрощеному позовному провадженні та факту визнання відповідачем позову в частині стягнення суми страхового відшкодування (франшизи), зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу, складність даної справи та ціну позову, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, зважаючи на заперечення відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу, та подання усного клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, зважаючи на ціну позову, суд визначає вартість наданих послуг у розмірі 3200,00 грн. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved