Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати накази НАУ від 24 листопада 2023 року №495/од та від 24 листопада 2023 року №494/од про відсторонення від здійснення повноважень на посаді [PERSON] та створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що з 15 березня 2023 року позивач обіймав посаду декана юридичного факультету НАУ, з 16 листопада 2022 року був на посаді в.о. декана юридичного факультету НАУ. За час здійснення своїх посадових обов`язків до позивача не застосовувались дисциплінарні стягнення. 24.11.2023 позивача відсторонено від здійснення повноважень на посаді наказом НАУ №495/од. Підставою для видачі наказу стало проведення службового розслідування та робота тимчасової комісії, призначеної наказом НАУ від 24 листопада 2023 року №494/од. Згідно з положеннями даного наказу, на час проведення службового розслідування з 28 листопада 2023 року визначено робоче місце позивача у Державному музеї авіації ім. О.К. Антонова, тобто не за основним місцем здійснення трудової діяльності. Як вбачається з оскаржуваного наказу, тимчасовій комісії необхідно в строк з 27 листопада 2023 року по 26 грудня 2023 року провести службове розслідування щодо фактів, викладених у службовій записці відділу з питань запобігання та виявлення корупції №06.19/92 від 23 листопада 2023 року стосовно повідомлень про порушення норм законодавства працівниками НАУ. Зі змістом службової записки позивач ознайомлений не був, отримав копію зазначеної записки тільки у відповідь на адвокатський запит. Сама ж службова записка не містить відомостей для притягнення позивача до відповідальності та відсторонення від здійснення трудової діяльності. Крім того, відсторонення від посади має надуманий характер, твердження про порушення позивачем норм законодавства не підкріплено жодними доказами (Т.1 а.с.1-40). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 січня 2024 року визначено головуючого суддю [PERSON] (Т.1 а.с.41-42). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження (Т.1 а.с.44). Розпорядженням керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року №1144 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із неможливістю продовжувати розгляд справи суддею [PERSON] у зв`язку з її звільненням у відставку, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 19 березня 2024 року №797/0/15-24 (Т.1 а.с.48). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 квітня 2024 року визначено головуючого суддю Кицюк В.С. (Т.1 а.с.49-50). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року справу прийнято до провадження та продовжено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Витребувано у НАУ докази (Т.1 а.с.51-52). 04.04.2024 до суду надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що 22 листопада 2023 року в НАУ проведено планове засідання вченої ради НАУ, під час доповіді проректора запропоновано схвалити зміни до організаційної структури НАУ, зокрема здійснення злиття кафедри публічного управління та адміністрування з юридичним факультетом та створення факультету права та публічного управління, позивач взяв участь в голосуванні, а не утримався, відтак в діях позивача вбачались порушення норм Закону України «Про запобігання корупції», тобто вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів. Таким чином, позивача наказом відсторонено від здійснення повноважень на посаді із збереженням заробітної плати на час проведення службового розслідування. Відповідач звертає увагу, що під час обговорення питання про зміни в організаційній структурі НАУ позивач за наявності реального конфлікту інтересів виступив на засіданні, взяв участь в обговоренні й голосуванні при прийнятті рішення, а також не повідомив про можливий конфлікт інтересів. Крім того, накази НАУ є актами індивідуальної дії, тому їх оскарження не є належним способом захисту, оскільки скасування наказу не призведе до відновлення порушеного права (Т.1 а.с.57-230). 19.04.2024 до суду надійшло клопотання відповідача про долучення витребуваних доказів (Т.2 а.с.1-28). 10.05.2024 до суду надійшли заперечення позивача на відзив, у яких зазначає, що керівництво НАУ прийняло рішення щодо відсторонення від посади виключно через суб`єктивне упереджене ставлення до позивача. Звертає увагу, що колегіальна функція вченої ради НАУ, її повноваження реалізуються шляхом демократичного, колективного обговорення й ухвалення рішення. Жодного конфлікту інтересів у позивача не виникало (Т.2 а.с.29-35). Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, Наказом ректора Національного авіаційного університету Луцького М. від 15 березня 2023 року №207/к переведено [PERSON] , доктора юридичних наук, в.о. декана Юридичного факультету, на посаду декана Юридичного факультету університету за строковим трудовим договором на умовах контракту з 15 березня 2023 року по 14 березня 2028 року (Т.1 а.с.10). Відповідно до копії повідомлення відділу з питань запобігання та виявлення корупції (Службова записка від 23 листопада 2023 року №06.19/92) про порушення норм чинного законодавства України працівниками НАУ, 22 листопада 2023 року в НАУ проведено планове засідання Вченої ради НАУ. Вчена рада Національного авіаційного університету є колегіальним органом управління Національного авіаційного університету. Вчена рада Університету створена для погодженого вирішення питань, що належать до компетенції Університету як державної освітньої та наукової установи, обговорення головних напрямів діяльності, реалізації покладених на Університет завдань, визначення стратегії розвитку, розроблення й ухвалення нормативних документів, що регулюють внутрішнє життя Університету, наукову та науково-педагогічну діяльність. Згідно порядку денного засідання Вченої ради НАУ, яке проходило 22 листопада 2023 року, п.2.1 розглядалось питання проведення «Про зміни в організаційній структурі Національного авіаційного університету» де доповідачем визначено Полухіна А.А . Було запропоновано схвалити зміни до організаційної структури НАУ, серед яких п.1.7. здійснити злиття кафедри публічного управління та адміністрування з Юридичним факультетом та створити на їх базі Факультет права та публічного управління. На засіданні Вченої ради НАУ були присутні та брали участь у голосуванні наступні члени, серед яких декан Юридичного факультету НАУ [PERSON] . Перелічені працівники НАУ згідно своїх посадових обов`язків є посадовими особами юридичної особи публічного права, а тому є суб`єктами, на яких розповсюджується дія Закону України «Про запобігання корупції». Ураховуючи те, що вищевказане питання та прийняття рішення під час засідання Вченої ради НАУ стосувалось проведення дій та заходів з питань змін в діяльності структурних підрозділів Національного авіаційного університету, де вищевказані представники займають керівні посади, а ліквідація чи реорганізація шляхом злиття структурних підрозділів має наслідком кадрові зміни щодо переведення в новостворені структурні підрозділи, можливе скорочення чисельності або штату у ввірених ним структурних підрозділах, можливі істотні зміни умов праці, розміру заробітної плати тощо, виникли обставини та умови які вказують на наявність реального конфлікту інтересів у вигляді майнового інтересу вищевказаних представників Вченої ради НАУ під час проведення голосування та розгляду вказаного питання. У тому числі декан Юридичного факультету НАУ - [PERSON] , всупереч вимогам чинного законодавства, а саме за умови наявності реального конфлікту інтересів, прийняли участь в обговоренні та голосуванні при прийнятті вказаного рішення та проголосували «ПРОТИ», а також не повідомили про можливий конфлікт інтересів при розгляді вказаного звернення, в діях вказаних працівників НАУ вбачаються порушення норм Закону України «Про запобігання корупції», а саме вчинення дій та прийняття участі в рішенні в умовах реального конфлікту інтересів, тобто суперечність між приватним інтересом їх службовими повноваженнями, що впливає на об?єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень (Т.1 а.с.24-29). Наказом голови комісії з реорганізації Національного авіаційного університету, в.о. ректора Шульги В. від 24 листопада 2023 року №494/од «Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування», з метою перевірки обставин, викладених у службовій записці відділу з питань запобігання та виявлення корупції №06.19/92 від 23 листопада 2023 року стосовно повідомлення про порушення норм чинного законодавства України працівниками НАУ, а саме: деканом Юридичного факультету [PERSON] , директором Навчально-наукового інституту неперервної освіти [PERSON] , заступником директора Навчально-наукового інституту неперервної освіти [PERSON] , завідувачем кафедри кримінального права і процесу Юридичного факультету [PERSON] , створено тимчасову комісію для проведення службового розслідування. Наказано комісії у термін з 27 листопада 2023 року по 26 грудня 2023 року провести службове розслідування (Т.1 а.с.17-18). Наказом голови комісії з реорганізації Національного авіаційного університету, в.о. ректора Шульги В. від 24 листопада 2023 року №495/од «Про відсторонення від здійснення повноважень на посаді», у зв`язку з проведенням службового розслідування та роботою тимчасової комісії, призначеної наказом НАУ від 24 листопада 2023 року №494/од відсторонено від здійснення повноважень на посаді зі збереженням заробітної плати з 28 листопада 2023 року на час проведення службового розслідування та роботи тимчасової комісії працівників, у тому числі декана Юридичного факультету НАУ [PERSON] (Т.1 а.с.19). Наказом голови комісії з реорганізації Національного авіаційного університету, в.о. ректора Шульги В. від 18 березня 2024 року №293/к [PERSON] , доктора юридичних наук, декана Юридичного факультету університету, звільнено з роботи 18 березня 2024 року та припинено дію контракту від 15 березня 2023 року №207/п.1.1., за невиконання обов`язків, передбачених контрактом п.8 ст.36 КЗпП України (Т.1 а.с.221). Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно зі ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. У ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Правові підстави відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом визначені ст.46 КЗпП України, де зазначено, що відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; проведення службової перевірки роботодавцем, який віднесений до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, та/або об`єктів чи операторів критичної інфраструктури; в інших випадках, передбачених законодавством. Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №761/12073/18 (провадження №61-13444св19). Отже, відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю на підставі виявленого власником чи уповноваженим ним органом факту, через який він має право усунути або зобов`язаний усунути працівника від роботи. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи, на умовах та підставах встановлених законодавством за суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Здійснюючи відсторонення від роботи працівника роботодавець зобов`язаний діяти на підставі, у межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачені законом, неупереджено, дотримуватись принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення: правову підставу; наслідки відсторонення для інших осіб; законодавчо встановлені гарантії відстороненого працівника на оплату праці; строки відсторонення, які мають відповідати часу, потрібному, щоб усунути причини відсторонення, якщо уповноважений орган не визначив інший строк відсторонення. За своєю суттю відсторонення від роботи є попереджувальним заходом, який застосовується роботодавцем для запобігання настанню негативних наслідків. За змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативно-правовим актом. Таким нормативно-правовим актом є, зокрема, постанова Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року №950, якою затверджено «Порядок проведення службового розслідування». У п.1 Порядку передбачено, що цей Порядок визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції". Відповідно до п.2 Порядку, відповідно до цього Порядку може бути проведено службове розслідування в разі: невиконання або неналежного виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чи особою, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, а також недодержання вимог законодавства; внесення подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконанню вимог Закону в інший спосіб; вимоги особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чи особи, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щодо зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри. У випадку, передбаченому абзацом третім цього пункту, службове розслідування проводиться за фактом виявленого порушення або стосовно особи, яка вчинила таке порушення. За анонімними повідомленнями, заявами та скаргами службове розслідування не проводиться, крім випадків, коли анонімне повідомлення стосується порушення вимог Закону та наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені. Згідно з п.6 Порядку, службове розслідування проводиться із відстороненням особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, від здійснення повноважень на посаді або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймає відповідно суб`єкт призначення або керівник органу. Як на підставу відсторонення від роботи в оскаржуваному наказі голова комісії з реорганізації НАУ, в.о. ректора Шульга В. посилається на проведення службового розслідування та роботу тимчасової комісії, які у свою чергу перевіряють обставини, викладені у службовій записці відділу з питань запобігання та виявлення корупції №06.19/92 від 23 листопада 2023 року. У зазначеній службовій записці начальник відділу з питань запобігання та виявлення корупції посилається на те, що позивач [PERSON] , який був деканом Юридичного факультету НАУ, обговорював на засіданні Вченої ради НАУ та голосував за питання, які стосувалось проведення дій та заходів з питань змін в діяльності структурних підрозділів НАУ, а ліквідація чи реорганізація шляхом злиття структурних підрозділів має наслідком кадрові зміни щодо переведення в новостворені структурні підрозділи, можливе скорочення чисельності або штату у ввірених ним структурних підрозділах, можливі істотні зміни умов праці, розміру заробітної плати тощо, тобто приймав рішення в обставинах та умовах, які вказують на наявність реального конфлікту інтересів. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень. У той же час, вчена рада Національного авіаційного університету є колегіальним органом управління Національного авіаційного університету. Вчена рада Університету створена для погодженого вирішення питань, що належать до компетенції Університету як державної освітньої та наукової установи, обговорення головних напрямів діяльності, реалізації покладених на Університет завдань, визначення стратегії розвитку, розроблення й ухвалення нормативних документів, що регулюють внутрішнє життя Університету, наукову та науково-педагогічну діяльність. Згідно з п.11.6.1 Положення про Вчену раду НАУ, рішення Вченої ради Університету ухвалюється шляхом відкритого голосування. Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування (постанова ВС від 19 вересня 2019 року у справі №756/13546/16-ц). У порушення зазначених норм, роботодавець не довів належними та допустимими доказами, що позивач [PERSON] , беручи участь при обговоренні питань та голосуванні на засіданні Вченої ради НАУ 22 листопада 2023 року, діяв в умовах реального конфлікту інтересів. Роботодавцем тільки висловлено припущення, що позивач [PERSON] голосував за питання, які стосувалось проведення дій та заходів з питань змін в діяльності структурних підрозділів НАУ, а ліквідація чи реорганізація шляхом злиття структурних підрозділів має наслідком кадрові зміни, можливе скорочення чисельності або штату, можливі істотні зміни умов праці, розміру заробітної плати. Так, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.62 Конституції України), доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Докази зазначених припущень відповідача у матеріалах справи відсутні. Крім того, у матеріалах справи міститься копія листа голові НАЗК від 13 грудня 2023 року №06.19/2492 з приводу отримання роз`яснень щодо наявності чи відсутності конфлікту інтересів та можливого порушення Закону України «Про запобігання корупції» в діях деяких працівників НАУ, у тому числі позивача (Т.1 а.с.183-188), який залишився без відповіді, оскільки на час ухвалення рішення по справі доказів зворотного не надано. Додатково суд акцентує увагу, що зазначений лист т.в.о. ректора НАУ направлено до НАЗК через пів місяця після винесення наказу про відсторонення позивача від здійснення повноважень на посаді, що також підтверджує сумніви навіть з боку відповідача наявності реального конфлікту інтересів у діях позивача. За таких обставин, позов у частині визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення позивача від здійснення повноважень на посаді підлягає задоволенню. У той же час, у висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 зазначено, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У своїй постанові від 30 березня 2021 року у справі №420/3307/20, а також у постанові від 03 вересня 2020 у справі №640/9600/20 ВС зазначав, що службове розслідування - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення. За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення. Висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації, сам по собі не породжує для позивача правових наслідків та не має обов`язкового характеру. Так само оспорюваний наказ про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування самі по собі не порушує права та інтереси позивача, а тому не може бути визнаний незаконним та скасованим, відтак у цій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial