Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Зазначає, що 07.06.2023 року о 08:05 хв. у м. Львові на перехресті вул. Кульпарківська-Антоновича [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Dacia Logan», д.н.з. [NUMBER] , був неуважний, не дотримався безпечної дистанції та спричинив зіткнення з транспортним засобом «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивачки [PERSON] , чим порушив вимоги п. 2.3.б, 13.1 ПДР України, внаслідок чого автомобіль останньої отримав механічні ушкодження з матеріальними збитками. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 04.07.2023 року у справі № 465/4485/23 водія [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Відповідно до висновку експерта № 124 від 24.07.2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки становить 232 310,09 грн. Разом з тим, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 136 231,73 грн. Транспортний засіб винуватця ДТП був застрахований у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що підтверджується страховим полісом № AT/4780181 від 07.09.2023 року, згідно якого ліміт страхового відшкодування за шкоду, завдану майну, складає 160 000 грн. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування в розмірі 136 231,73 грн. Однак, станом на сьогодні ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відшкодувала позивачці лише частину із вказаної суми, а саме 90 407,06 грн. Решту - 45 824,67 грн. (136231,73-90407,06=45824,67) відповідач відмовляється оплачувати. Вказані обставини підтверджуються листами-відповідями ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на звернення позивачки від 14.09.2023 року та від 10.10.2023 року. Винуватець ДТП також не відшкодував позивачці завданих збитків. Таким чином, зазначає, що ПАТ «НАСК «Оранта» зобов`язаний виплатити позивачці вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу та виплаченої частини (страхове відшкодування) у розмірі 45\~824 грн. 67 коп., а відповідач [PERSON] різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та страховим відшкодуванням, тобто 96\~078 грн. 36 коп. А тому, просить стягнути з відповідачів на свою користь зазначені суми відшкодування. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 04.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27.06.2024 року підготовче провадження\~в цивільній\~справі за\~позовною заявою\~ [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково зазначив, що просить суд стягнути з відповідачів солідарно витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн. Представник відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог. Зазначила, що висновок експерта, який міститься в матеріалах справи, не може бути належним доказом розміру заборгованості, оскільки у вартість відновлювального ремонту включені деталі, які не були пошкоджені. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, що він є пенсіонером та його єдиним джерелом доходу є пенсія, відтак, не має можливості виплатити вказану позивачем суму. Окрім того, вартість ремонту автомобіля практично рівна вартості самого автомобіля, тому висновок експерта є необґрунтованим і таким, що не відповідає дійсності. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 04.07.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Правопорушення полягало в тому, що 07.06.2023 року о 08:05 хв. у м. Львові на перехресті вул. Кульпарківська - Антоновича [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Dacia Logan», д.н.з. [NUMBER] , був неуважний, не дотримався безпечної дистанції та спричинив зіткнення з транспортним засобом «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який внаслідок інерційного руху вперед зіткнувся з автомобілем ВАЗ 21099 під керуванням водія, якого не встановлено. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається із висновку судового експерта Вербова В.В. № 124 від 24.07.2023 року, складеного за результатами проведення автотоварознавчого дослідження, замовленого [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля FORD Fiesta 1,4i, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на момент дослідження становила 232310,09 грн. Ринкова вартість автомобіля FORD Fiesta 1,4i, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 07.06.2023 року (без врахування пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП 07.06.2023 року) становила 260191,84 грн. Коефіцієнт фізичного зносу складових пошкодженого автомобіля FORD Fiesta 1,4i, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на момент його пошкодження в ДТП 07.06.2023 року становив - 0,531. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля FORD Fiesta 1,4i, реєстраційний номер [NUMBER] , з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, на момент дослідження складає 136231,73 грн. Автомобіль «Dacia Logan», д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП був застрахований в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно полісу № АТ 4780181, строк дії з 21.09.2023 року по 20.09.2024 року. За умовами страхування ліміт страхового відшкодування за шкоду, завдану майну, становить 160 000 грн. Згідно листа № 09-02-22/2360 від 14.09.2023 року ПАТ «НАСК «Оранта» прийнято рішення щодо виплати [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 90\~407 грн. 06 коп. Разом із тим, як вбачається із листа № 09-02-17 від 10.10.2023 року НАСК «ОРАНТА» розглянуло наданий висновок експерта № 124 від 24.07.20.23 року, складений судовим експертом Вербовим В.В., але не вбачає підстав для доплати страхового відшкодування у заявленому розмірі, оскільки у розділі «Запасні частини» ремонтної калькуляції № 07/124/23 від 24.07.2023 року позиції під номерами 0410, 0431, 0493, 0923, 2633, 2645 та 8393 не відповідають протоколу огляду від 12.06.2023 року. Відповідно до ст. 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів. Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну (ст.980 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. За змістом ст. 9 Закону України «Про страхування» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) страхова виплата це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Згідно із ч.1 ст.18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами в судовому засіданні, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відшкодувала позивачці 90 407,06 грн. Разом із тим, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля FORD Fiesta 1,4i, реєстраційний номер [NUMBER] , з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 136231,73 грн. Щодо тверджень представника відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» про невідповідність висновку експерта обставинам ДТП суд зазначає, що вказане не підтверджується жодними доказами. Представником відповідача не надано суду підтвердження неналежності вказаного висновку, також не заявлено клопотання про призначення повторної експертизи щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля. Крім цього, загальні посилання представника відповідача на невідповідність окремих позицій ремонтної калькуляції, яка взята до уваги судовим експертом, не грунтуються на будь-яких матеріалах, які б могли бути підставою для обгрунтованого сумніву в складеному експертом висновку або його кваліфікації щодо виявлення пошкоджень, спричинених внаслідок ДТП транспортному засобу, який був об`єктом дослідження. Належним способом спростування висновків експерта у даному випадку може бути лише висновок за результатами додаткової або повторної експертизи, однак, таких висновків представник страховика не представила і про призначення відповідних експертиз не клопотала. Відтак, враховуючи, що ліміт страхового відшкодування за шкоду, завдану майну згідно полісу № АТ 4780181 становить 160 000 грн., а шкода із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 136231,73 грн., слід стягнути із ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь [PERSON] 45 824 грн. 67 коп. страхового відшкодування, що становить різницю між виплаченою страховою компанією сумою та розміром шкоди. Відповідно до пункту 3 частини першої ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент виникнення спірних правовідносин були регламентовані, зокрема, Законом України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) Згідно зі ст.999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. За змістом ст.3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV). Згідно з частинами першою, другою ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17). Так, системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Зазначений правовий висновок неодноразово та послідовно зазначається у постановах Верховного Суду у релевантних справах, зокрема в постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 503/1597/16-ц. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц, провадження № 14-27цс21, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17). З огляду на частину другу статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнав власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнав чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Як послідовно визначено у сталій практиці Верховного Суду , підставним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (Постанова ВС від 18.02.2022, справа 522/1251/15-ц). З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з винних у ДТП осіб на користь позивача матеріальної шкоди, завданої дорожньою-транспортною пригодою, що становить різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Подібні висновки викладені у постанові ВС від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц. А тому, із урахуванням зазначених вище законодавчих положень, оскільки вина водія застрахованого транспортного засобу встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, є підстави для стягнення з [PERSON] суми відшкодування, що перевищує вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта його фізичного зносу, тобто 96 078,36 грн. (232310,09 - 136231,73=96078,36). Відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує в рівних частинах з відповідачів на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 1\~419 грн. 03 коп. Окрім того суд зазначає, що витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат (стаття 133 ЦПК України). Сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. На це вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року по справі №712/4126/22, відступаючи від попередніх позицій касаційних судів. Тому, з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та [PERSON] на користь [PERSON] в слід стягнути в рівних частинах витрати на проведення експертизи від 24.07.2023 року в розмірі 3900 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3\~ст.133 ЦПК України). Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1\~ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо. Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України\~покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved