Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

ТОВ "ВІН ФІНАНС" звернулось до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який мотивовано тим, що 21.11.2018 року між ТОВ "ФК "Дінеро" та [PERSON] , укладено договір про надання фінансового кредиту №L3291024. ТОВ " ФК "Дінеро" виконало умови договору та перерахувало на рахунок відповідачки безготівковим шляхом кошти. Відповідачка [PERSON] не виконала умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 13 568,99 грн., та складається з: 6 200 грн. - тіло кредиту: 1 169,00 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом та 6 199,00 - заборгованість за іншими санкціями. 01.07.2019 року між ТОВ "ФК "Дінеро" та ТОВ "ВІН ФІНАНС" (колишня назва - ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", назву юридичної особи змінено на підставі рішення зборів учасників; без ліквідадіції та/чи додаткової реорганізації юридичної особи), укладено договір відступлення права вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором про надання фінансового кредиту №L3291024 від 21.11.2018. Таким чином, ТОВ "ВІН ФІНАНС" вказує, що набуло прав кредитора відносно боржника [PERSON] ТОВ "ВІН ФІНАНС", посилаючись на своє право, як нового кредитора, в частині нарахування інфляційних втрат та 3 % річних вказує, що заборгованість відповідача [PERSON] на момент пред`явлення позову складає 20 669,94 грн., яка складається з: суми заборгованості за тілом кредиту - 13 568,99 грн., суми інфляційних втрат - 5 880,41 грн., суми 3% річних - 1 220,54 грн., які просить стягнути із відповідача на його користь. Крім того, просить стягнути понесені судові витрати. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02.10.2024 року справу передано за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою суду 23.10.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 16.01.2025 року від представника відповідача - адвоката Хейніса О. Г. надійшов відзив на позовну заяву, у якій він просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що ТОВ «ВІН ФІНАНС» має право грошової вимоги до [PERSON] та стягнення з неї заборгованості за договором кредитної лінії; отримання відповідачем коштів за договором кредитної лінії та наявності у неї заборгованості, яка виникла внаслідок порушення нею умов договору кредитної лінії; а також правильність розрахунку її розміру. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 21.11.2018 року ТОВ « ФК «Дінеро» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № L3291024 про надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Зокрема, сторонами будо укладено ряд додаткових угод. Розмір позики - 6 200 грн. Строк дії договору - 30 днів. Сторони також погодили процентну ставку. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору. 01.07.2019 року між ТОВ "ФК "Дінеро" та ТОВ "ВІН ФІНАНС" (колишня назва - ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", назву юридичної особи змінено на підставі рішення зборів учасників; без ліквідадіції та/чи додаткової реорганізації юридичної особи) укладено договір відступлення права вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором про надання фінансового кредиту №L3291024 від 21.11.2018. Таким чином, ТОВ ВІН ФІНАНС" вказує, що набуло прав кредитора відносно боржника [PERSON] . Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управлений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Таким чином, суду необхідно з`ясувати обсяг і зміст прав, які перейшли до позивача, як нового кредитора, від ТОВ " ФК "Дінеро" та чи існували ці права на момент їх переходу. Так, у матеріалах справи міститься договір про відступлення прав вимоги №01072019, укладений 01.07.2019 року між ТОВ "ВІН ФІНАНС" та ТОВ "ФК "Дінеро". Разом з тим, ТОВ "ВІН ФІНАНС" звертаючись до суду із даним позовом не надало у розпорядження суду копії реєстру боржників чи витяг з нього, що позбавляє суд перевірити чи перейшло право грошової вимоги від первісного кредитора до позивача щодо боржника [PERSON] . Окрім цього, суд також звертає увагу на те, що доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення прав вимоги №01072019, який є оплатним, стороною позивача не надано. З урахуванням наведеного вище, оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором кредитної лінії № L3291024 від 21.11.2018 року від первісного кредитора ТОВ "ФК "Дінеро" до ТОВ "ВІН ФІНАНС", відповідно ТОВ "ВІН ФІНАНС" не є належним позивачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у позові. Щодо вимоги про поновлення строку позовної даності, суд зазначає таке. У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Тобто, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, що звернені позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Оскільки у даній справі відсутні підстави для задоволення позовних вимог та відповідач не заявив про необхідність застосування позовної давності, а тому дане питання судом не досліджується. Стосовно інших доводів сторони позивача, суд зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення. Обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різним, залежно від характеру рішення. В рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Серявін та інші проти України» вказано, що п. 1 ст. 6 Конвенції, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не має сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку є різним, залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. Оскільки у позові відмовлено, судові витрати понесені позивачем не підлягають відшкодуванню відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed