Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

ТОВ Смілаенергопромтранс звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу з оплати послуги з постачання теплової енергії. В обґрунтування позову, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, зазначило, що позивач є постачальником теплової енергії у гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , в якому знаходиться приватна кімната відповідачів. Послуги з опалення житла надавались вчасно та добросовісно за тарифами, затвердженими рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради, однак відповідачі не здійснювали їх оплату. Відповідач [PERSON] з жовтня 2018 року по березень 2021 року має борг по оплаті наданих послуг в розмірі 7341 грн. 80 коп. Відповідач [PERSON] з грудня 2016 року по березень 2021 року має борг по оплаті наданих послуг в розмірі 12592 грн. 82 коп. Добровільно борг відповідачі не сплачують, а тому товариство просило стягнути його в примусовому порядку. 02 грудня 2021 року до суду надійшов відзив [PERSON] , у якому він не погодився з пред`явленими до нього вимогами та зазначив, що він та [PERSON] не укладали ніяких договорів з ТОВ Смілаенергопромтранс та сплата житлово-комунальних за надання послуги з постачання теплової енергії можлива лише при здійсненні розрахунку, що буде відповідати фактичним обставинам справи. ТОВ Смілаенергопромтранс не повідомляло відповідачів про намір укласти з відповідачами договору\~ про житлово-комунальні\~ послуги ні усно, ні письмово, тому вважає, що ТОВ Смілаенергопромтранс не вживались жодні дії для вирішення питання. Наданий позивачем розрахунок неправильний та не відповідає дійсності. Окрім того, позивач звернувся до суду з позовом після спливу трьохрічного строку. 05 квітня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій ТОВ «Смілаенргопромтранс» зазначило, що за ст.24, 25 ЗУ «Про теплопостачання» у споживача обов`язок укласти договор\~ про житлово-комунальні\~ послуги, а у теплопостачальника право. Згідно ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні\~ послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідачі споживають надані послуги та не відмовились від ниху в законному порядку. Стосовно позовної давності зазначив, за ст.264 ЦКУ частковою оплатою відповідачів відбувалося переривання перебігу позовної давності, що свідчить про визнання ними свого обов`язку оплачувати опалення житла, а значить і наявність усних договірних відносин. Отже трирічний строк позовної давності був для позивача до жовтня 2022 року і перервався пред`явленням цього позову 29 жовтня 2021 року. Ухвалою від 17 листопада 2021 року суд постановив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. У поданій до суду заяві представник позивача [PERSON] , просив розглядати справу за його відсутності у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав повністю. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав повністю, оскільки вважає, що сплачувати за послугу з постачання теплової енергії повинен інший відповідач [PERSON] . Відповідач [PERSON] про розгляд справи був повідомлена у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилась, відзив на позовну заяву не надходив. Ця обставина підтверджується матеріалами поштової кореспонденції. Суд, заслухавши відповідача [PERSON] дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання зобов`язань. Відповідачі є споживачами теплової енергії у кімнаті [ADDRESS] , вартира [ADDRESS] , що вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 лютого 2022 року, копії витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 29 лютого 2012 року № витягу 29760190. Відповідачі отримували послуги по забезпеченню житла теплом, що вбачається з акту про подачу теплової енергії від 02 листопада 2020 року, акту про подачу теплової енергії від 31 жовтня 2019 року, акту про подачу теплової енергії від 29 жовтня 2018 року, акту про подачу теплової енергії від 26 жовтня 2017 року, акту про подачу теплової енергії від 28 жовтня 2016 року,\~ згідно з якими у зв`язку з початком опалювальних сезонів у м. Смілі до будинку [ADDRESS] , ТОВ «Смілаенергопромтранс» було подано теплову енергію, відповідно, 26 жовтня 2020 року, 29 жовтня 2019 року, 25 жовтня 2018 року, 24 жовтня 2017 року, 28 жовтня 2016 року. Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 461 від 18 жовтня 2017 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії у розмірі 53,99 грн. за 1 кв.м. (з ПДВ); для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1798,14/Гкал. Згідно наданого суду розрахунку відповідач [PERSON] з жовтня 2018 року по березень 2021 року має борг по оплаті наданих послуг в розмірі 7341 грн. 80 коп. Згідно наданого суду розрахунку відповідач [PERSON] з грудня 2016 року по березень 2021 року має борг по оплаті наданих послуг в розмірі 12592 грн. 82 коп. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд. Згідно з п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. За загальними правилами, визначеними вказаним законом, виконавець послуг надає відповідний вид житлово-комунальних послуг споживачу, який їх споживає та має зворотній обов`язок щодо їх сплати за встановленими тарифами та у встановлені договором строки і порядку. Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення із оплати житловою-комунальних послуг. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630(далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Пунктом 8 Правил встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 по справі 6-59цс13). Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2954цс15). В ході розгляду справи судом встановлено, що протягом тривалого часу ТОВ «Смілаенергопромтранс» надавало послуги по постачанню теплової енергії у гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актами про подачу теплової енергії. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідачі, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. Відтак вимоги позивача про стягнення з відповідачів боргу за надані послуги теплопостачання є такими, що грунтуються на вимогах закону. Щодо застосування строку позовної давності до цих вимог, то суд зазначає наступне. Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Положеннями статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що позовна заява про стягнення заборгованості подана до суду 29 жовтня 2021 року. Як встановлено з наданого позивачем розрахунку борг за надані послуги теплопостачання у розмірі 7341 грн. 80 коп. утворився з жовтня 2018 року по березень 2021 року. З наведенного вбачається, що позов ТОВ Смілаенергопромтранс про стягнення богу з оплати послуги з постачання теплової енергії з відповідача [PERSON] , поданий в межах строку позовної давності. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до платіжного доручення №3659 від 28 жовтня 2021 року ТОВ «Смілаенергопромтранс» сплатило 2270 грн. 00 коп. судового збору за звернення до суду з наведеним позовом. Згідно виписки вказані кошти були зараховані до спеціального фонду державного бюджету. Зважаючи на те, що позов підлягає до повного задоволення, понесені підприємством судові витрати по сплаті судового збору на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках. Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять. На підставі наведеного,

Outcome: approved