Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

30.12.2024 позивач звернулася до Мурованокуриловецького\~районного суду\~Вінницької областіз цим позовомта доданими до нього матеріалами. Підставою позову\~є захист\~позивачем прав\~спадкоємця за\~заповітом шляхом\~визнання в\~порядку спадкування\~права на\~завершення приватизації\~нерухомого майна. Предметом позову є неможливість отримати в позасудовому порядку свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З цих підстав приватний нотаріус Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Доля Т.І. відмовила спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що надала письмове роз`яснення № 194/01-16 від 16.09.2024 (а. с. 23). Ухвалою від 02.01.2025 (а. с. 28, 29) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вказаною ухвалою, за клопотанням позивача, в приватного нотаріуса Могилів-Подільського нотаріального округу Вінницької області Долі Т.І. витребувано спадкову справи № 233/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] (у тексті спадкова справа). Спадкова справа надійшла до суду 15.01.2025 (а. с. 32). Позивач в судове засідання на розгляд справи не з`явилася, при тому, що про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином шляхом надіслання 02.01.2025 SMS-повідомлення з текстом судової повістки про виклик до суду в цивільній справі на номер телефону, вказаний нею у заяві про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлень від 30.12.2024 (а. с. 26), доставку якого підтверджено відповідною довідкою, складеною відповідальним працівником суду (а. с. 30). У пункті третьому позовної заяви просила розгляд справи проводити за її відсутності (зворот а. с. 2). Відповідач копію ухвали від 02.01.2025 та доданих до неї матеріалів отримав 06.01.2025 (а. с. 31), відзиву на позовну заяву до суду не подав. 28.01.2025 до суду надійшла заява відповідача № 02-13/336 від 28.01.2025 (а. с. 36), у якій він визнає позовні вимоги і просить справу розглянути без участі представника відповідача Мурованокуриловецької селищної ради. З врахуванням положень ч. 1 ст. 198, ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті ЦПК України), суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши у відповідності до норм матеріального права обставини, на яких вони ґрунтуються, з`ясувавши на їх основі правовідносини, що виникли, проаналізувавши законодавчі акти, які їх регулюють, суд встановив наступне та дійшов до таких висновків. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 21.08.2023 Мурованокуриловецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а. с. 6) підтверджується, що [INFO] в селі Конищів Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] . В силу приписів ч. ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України (у тексті ЦК України), внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини (ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України). На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт (а. с. 7), посвідчений 15.07.2022 старостою Конищівського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області Козачишеним В.П., який 15.07.2022 зареєстрований в реєстрі за № 8-15. Даним заповітом все майно, що належало на день смерті [PERSON] , де б воно не знаходилось і з чого не складалось, заповіла [PERSON] . Наявність і чинність цього заповіту підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 74786593 від 17.11.2023 (а. с. 22). Довідкою Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 147 від 27.02.2024 (а.\~с.\~35) підтверджується, що на день смерті разом із спадкодавцем проживала та була зареєстрована [PERSON] . Спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Із матеріалів спадкової справи (а. с. 33) вбачається, що позивач подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини 17.11.2023 (а. с. 34), тобто з дотриманням визначеного ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, отже прийняла її. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч. 1 ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Рішенням сьомої сесії двадцять третього скликання Конищівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 28.12.1999 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» (зворот а. с. 15) [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку у [ADDRESS] . Згідно ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Статтею 6 Земельного кодексу України № 561 від 18.121990, який був чинний на час видання даного рішення сільської ради, громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Передача земельних ділянок у власність громадян провадилася місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передавалися у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства. Отримавши рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність, [PERSON] розпочала виготовлення документації для її приватизації, що підтверджується наявними у справі документами: викопіюванням з кадастрової карти (а. с. 16); планом зон обмежень на земельну ділянку (зворот а. с. 16); переліком обмежень щодо використання земельної ділянки (а. с. 17, 18); кадастровим планом земельної ділянки (а. с. 18); актом прийому-передачі межових знаків на зберігання (зворот а. с. 18); відомістю про встановлення межових знаків (а. с. 19). Але, при тому, зазначена земельна ділянка приватизована не була. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (у тексті ЗК України), громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває такого права у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Отже, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства, то спадкоємець має право звертатися до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації. Таким чином, позивач довела факт смерті спадкодавиці, склад спадкового майна, своє право спадкувати за заповітом, факт прийняття нею спадщини і відсутність іншого, ніж судовий, способу захисту своїх прав спадкоємця. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 по справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) зробила наступний висновок у подібних правовідносинах. Земельний кодекс України встановлює, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Враховуючи наведене, а також обставину, що відповідач визнав позовні вимоги і таке визнання відповідає вимогам закону, не порушує його та інших осіб права чи законні інтереси, відсутність у спадкоємця іншого, ніж судовий, способу захисту своїх прав, суд вважає за необхідне визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON] , права на завершення приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] . Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 1212 грн. 00 коп. (а. с. 24). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялось жодних клопотань про повернення 50 відсотків сплаченого ним судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду не надано.

Outcome: approved