Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

17.12.2024 до Новодністровського міського суду Чернівецької області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокатка Бойчук Н.\~М., до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Вона придбала вказану квартиру шляхом її купівлі 30.11.2024. Колишнім співвласником квартири був відповідач, який був у ній зареєстрований по цей час. У той же час позивачка вказує, що відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації з 1996 року. На даний час він знаходиться у місті Лісабоні у Португалії. Будь-яких домовленостей у сторін щодо користування відповідачем квартирою нема. Позивачка проживає у квартирі за вказаною адресою сама, всі витрати на її утримання несе одноособово. Добровільно змінити місце реєстрації [PERSON] можливості не має. Наведене обмежує право позивачки як власниці квартири на реалізацію її правомочностей щодо володіння, користування та розпорядження майном. 19.12.2024 суддя постановила ухвалу про залишення позовної заяви без руху, надавши позивачці десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви. 23.12.2024 за результатами усунення недоліків позовної заяви представницею позивачки, адвокаткою Бойчук Н.\~М., суддя постановила ухвалу про відкриття провадження у справі та вирішила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання було призначене о 10.00 16.01.2025. З урахуванням тієї обставини, на яку покликається позивачка, що відповідач уже тривалий час проживає за межами території України, суддя у вказаній ухвалі вирішила викликати [PERSON] у судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати призначеного судового засідання. 15.01.2025 від представниці позивачки надійшла заява про розгляд справи без участі позивачки та її адвокатки, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. 16.01.2025 у судове засідання сторони не з`явилися. Суд відклав судове засідання, призначивши його о 12.40 29.01.2025. 29.01.2025 представниця позивачки адвокатка Бойчук Н.\~М. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити повністю. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, проте належним чином повідомлявся про місце, час та дату його проведення (через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України). Заяви по суті справи, інші клопотання чи заяви з процесуальних питань не подавав. Відповідно до ч.\~4 ст.\~223 ЦПК України у разі\~повторної неявки\~у судове\~засідання відповідача,\~повідомленого належним\~чином,\~суд вирішує\~справу на\~підставі наявних\~у ній\~даних чи\~доказів (постановляє\~заочне рішення). Крім того, відповідно до приписів ст.\~280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)\~відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)\~відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Жодні заперечення з приводу ухвалення заочного рішення у справі від позивачки не надходили. Таким чином, на підставі ст.\~223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та постановити заочне рішення у справі. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів сторін та застосованих норм права. Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири [PERSON] 30.11.2024 придбала в [PERSON] квартиру [ADDRESS] загальною площею 50,8 кв.\~м. Указана квартира належала продавчині на праві особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину, реєстровий №\~1388. Згідно з Витягом з Реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав (індексний номер 406059297) станом на 30.11.2024 позивачці на праві власності належить зазначене нерухоме майно. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому будинку осіб №\~1608 від 03.12.2024, виданої виконавчим комітетом Новодністровської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Указане корелюється з відповіддю №\~973919 від 19.12.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, наданою на запит суду щодо адреси реєстрації відповідача. На підтвердження вказаних обставин позивачка надала також копію технічного паспорта квартири [ADDRESS] . Як убачається з акту обстеження сім`ї від 12.12.2024, підписаного членами комісії депутаткою міської ради Мафтуляк Н.\~Г., сусідами [PERSON] та [PERSON] , зі слів сусідів за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , 1968 р.\~н., не проживає з 1996 року. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з частиною 1 статті 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. П. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), визначає, що необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Отже, згідно з вимогами статей 71, 72 ЖК УРСР є підстави вважати, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин для цього. Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16. Згідно з частиною 1\~статті 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: \~1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником; \~2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них. У пункті 4\~розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»\~закріплено, що місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом. Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»\~орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною підставою для зняття такої особи з місця її реєстрації. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 758/8097/18-ц. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] протягом тривалого часу (більше 20 років), що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не бере участі в утриманні цього нерухомого майна та не сплачує комунальних платежів, при цьому судом не встановлено жодних доказів про поважність причин непроживання відповідача [PERSON] за вказаною адресою. Водночас, докази того, що між сторонами наявна домовленість про порядок користування квартирою [ADDRESS] , а також про збереження права користування цим житлом за відповідачем під час його тривалої відсутності, суду не надані. Разом з тим, реєстрація відповідача у квартирі [ADDRESS] створює позивачці перешкоди у вільному користуванні нерухомим майном. Зокрема, позивачка несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, нарахування яких здійснюється відповідно до кількості осіб, зареєстрованих у житлі, а також позбавлена можливості розпорядження своєю власністю на власний розсуд, зокрема, шляхом її відчуження. Таким чином, на підставі наведеного вище, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом\~визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. У силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved