Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, заінтересовані особи [PERSON] , Олександрійська міська рада Кіровоградської області, про встановлення факту проживання однією родиною без реєстрації шлюбу. В обґрунтування заяви зазначив, що [INFO] померла його співмешканка - [PERSON] , з якою він проживав без реєстрації шлюбу. З грудня 2002 року по вересень 2006 року заявник разом з співмешканкою мешкали у с.Василівка, Онуфріївського району у будинку, який належить на праві приватної власності заявнику. З вересня 2006 року по дату смерті [PERSON] , заявник та померла мешкали у квартирі останньої - [ADDRESS] , де на даний час заявник і мешкає. З 2003 року [PERSON] було встановлено ІІ групу інвалідності, а у 2013 році її стан здоровя різко погіршився та заявник здійснював догляд за дружиною, вони проживала як одна родина, мали спільний бюджет. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . У шестимісячний термін заявник звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Також, заявнику відомо, що за життя [PERSON] залишила заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла племіннику [PERSON] , проте останній до нотаріальної контори вчасно не звернувся, також не звертався до суду із заявою про продовження строку прийняття спадщини та, відповідно, спадщину не прийняв. Встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу заявнику необхідно для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Просить встановити факт проживання з [PERSON] , яка померла [INFO] однією сім`єю з грудня 2002 року до часу відкриття спадщини - [INFO] . Представник заявника у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Олександрійської міської ради, надав заяву, відповідно до якої просить справу розглядати без участі представника. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути без його участі, з заявленими вимогами згоден, просить їх задовольнити. Вислухавши представника заявника, пояснення свідків, дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 05.07.1994 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до довідки від 25.07.2024 року КП «Житлогосп» за адресою [ADDRESS] [PERSON] дійсно проживає за зазначеною адресою та до складу його сім`ї належить співмешканка та власниця житла [PERSON] . Згідно витягу акту огляду у МСЕК №061565 [PERSON] мала другу групу інвалідності. Відповідно до рішення про призначення допомоги від 28.08.2013 року [PERSON] призначено допомогу по догляду та має утриманця [PERSON] . Згідно рішення про призначення допомоги від 24.03.2021 року [PERSON] має на утриманця [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] , про що складено актовий запис №1209 Олександрійським відділом ДРАЦС в Олександрійському районі Кіровоградської області. Згідно відповіді Першої олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області від 25.09.2024 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки останній не надав документів, які б підтвердили родинні зв`язки з померлою [PERSON] . З копії спадкової справи №411/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] встановлено, що із заявою про прийняття спадщини звертався [PERSON] . Також, у матеріалах спадкової справи наявний заповіт від 30.04.1996 року, відповідно до якого [PERSON] заповіла квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Відповідно до листа Першої олександрійської нотаріальної контори Кіровоградської області від 02.04.2024 року [PERSON] повідомлено, що померла [PERSON] склала на ім`я [PERSON] заповіт та станом на 02.04.2024 року наявна спадкова справа, оскільки із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] . Проте, свідоцтво про право на спадщину не видано. Також повідомлено, що [PERSON] пропущено строк прийняття спадщини. Відповідно до ухвали Олександрійського міськрайонного суду від 18.07.2024 року, яка міститься у матеріалах спадкової справи №411/2022, [PERSON] відмовився від позовних вимог до Олександрійської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та провадження у справі закрито. Допитані окремо у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] та померла [PERSON] жили як чоловік та дружина 20 років, проте шлюб не реєстрували, вели спільне господарство, турбувалися один про одного. У [PERSON] був попередній шлюб, але давно розірваний та дітей у неї не було. [PERSON] виконував всю домашню роботу, здійснював купівлю продуктів та ліків. Після того, як у [PERSON] стався інсульт, [PERSON] за нею доглядав та поховав. Судом не встановлено жодної зацікавленості свідків у результаті розгляду справи, їх пояснення співвідносяться з іншими доказами по справі, а тому у суду не виникає сумніву у правдивості їх свідчень. За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Слід зазначити, що інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним кодексом України і закріплений, зокрема, у статті 74 СК України. Згідно з положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частин 2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім, власне, факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участь у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї, на законодавчому рівні не визначена. Водночас, строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну сімейне життя, вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини», Суд визначив, що поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші сімейні de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошено, що при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно з пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки відносини між подружжям мають, насамперед, глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Суспільні зв`язки, що складаються в сім`ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності. В Сімейному кодексі України, порівняно з КЗпШС, збільшена кількість норм, які регулюють особисті немайнові відносини подружжя. Проте велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер. До особистих немайнових прав подружжя СК України відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов`язків та спільне вирішення питань життя сім`ї; право на особисту свободу. Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст.7 СК України є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей. Відтак, суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення, чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю сім`ї, є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі. Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 643/6799/17 роз`яснив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-148цс12 від 12 грудня 2012 року, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (частина 4 статті 263 ЦПК України). З огляду на вищевикладене, з огляду на докази та пояснення свідків, які досліджені у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що заявник дійсно проживав разом з померлою [INFO] [PERSON] , як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з грудня 2002 року до дня смерті останньої, зі спільним побутом, тобто мали місце відносини, що за своєю суттю відповідають відносинам, притаманним подружжю. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу має для заявника юридичне значення, оскільки відсутність документів про родинний зв`язок із спадкодавцем унеможливлює оформлення ним спадщини, тому звернення до суду є виправданим та правомірним. Вирішення цього питання в іншому порядку, окрім судового, є неможливим. Таким чином, суд вважає доведеними факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] в період з грудня 2002 року по день смерті останньої - [INFO] , однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Outcome: approved