Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

29.04.2024р. АТ «Правекс-Банк» звернулося з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості (том 1, а.с. 1 - 16). Ухвалою судді Наумової О.С. від 13.05.2024р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (том 2, а.с. 3). В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 30.12.2020р. між АТ «Правекс-Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір №522RPUA203650001, за умовами якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 50\~000 грн. строком до 29.12.2025р. Відповідно до п.п 4.1 кредитного договору кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок, зазначений у п. 5 особливої частини договору, а саме: № [NUMBER] . Відповідно до п. 4 особливої частини кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 18,99%. В разі настання відкладальної обставини передбаченої у п. 1.7 Загальної частини договору 29,99% Відповідно до додатку №1 до договору кредиту таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, згідно якого зазначено детально строк погашення кредиту 60 місяців, загальна вартість кредиту 103 654,27 грн., щомісячний платіж Позичальника становить 1572,06 грн., крім останнього який складає 1713,97 грн. Оскільки позичальник порушив умови кредитного договору, станом на 14.02.2024р. відповідачка [PERSON] має кредитну заборгованість у розмірі 58\~221,82 грн. з яких: 41\~959,99 грн. заборгованість за тілом кредиту; 16\~261,83 грн. заборгованість за відсотками. З огляду на те, що відповідачами не виконано взятих зобов`язань та заборгованість не погашена, позивач просив задовольнити позов стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість, а також стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 2\~422,40 грн. В судові засідання 12.06.2024р., 03.09.2024р., 03.10.2024р., 14.11.2024р. та 23.01.2025р. представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи позивач повідомлявся належним чином, а саме шляхом надіслання електронних повідомлень (судових повісток). Представник позивача адвокат Попов Є.В. (діє на підставі довіреності №104-ВС від 16.07.2024р. том 1, а.с. 44) в клопотанні від 16.01.2025р. просив справу розглядати за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував (том 1, а.с. 40 - 42). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання 12.06.2024р., 03.09.2024р., 03.10.2024р., 14.11.2024р. та 23.01.2025р. не з`явилися. Про дати розгляду справи судом були повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошень на офіційному сайті «Судової влади». Відправлення поштової кореспонденції за останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання відповідачів (м. Маріуполь Донецької області том 2, а.с. 1) є неможливим у зв`язку з тим, що м. Маріуполь Донецької області наразі є тимчасово окупованою територією України. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, вся територія Маріупольського району з 05.03.2022р. перебуває у тимчасовій окупації. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Отже, належним чином повідомлені про розгляд справи судом відповідачі в судові засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надавали, а також не скористалися правом ознайомлення з матеріалами справи та подачі відзиву на позов. Згідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідачі виходячи з положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважаються належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, установив такі обставини справи і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 30.12.2020р. між АТ «Правекс-Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір №522RPUA203650001, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 50 000 грн. строком до 29.12.2025р. (том 1, а.с. 199 - 211). 30.12.2020р. між АТ «Правекс - Банк» та [PERSON] укладений договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №522RPUA203650001 від 30.12.2020р., котрий стосується відсоткової ставки за зазначеної у п. 1.8. розділу 1 «Предмет договору», «Загальна частина», частина ІІ. Відповідно до п.п. 4.1 кредитного договору, кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок, зазначений у п. 5 особливої частини договору, а саме: № [NUMBER] . Відповідно до додатку №1 до договору кредиту №522RPUA203650001 від 30.12.2020р. таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, згідно якого зазначено детально строк погашення кредиту 60 місяців, загальна вартість кредиту 103 654,27 грн., щомісячний платіж Позичальника становить 1572,06 грн., крім останнього який складає 1713,97 грн. (том 1, а.с. 215 - 216). Кредитор надав кошти на споживчі цілі на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання у користування позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 307419340 від 30.12.2020р. (том 1, а.с. 21). Відповідно до п. 4 особливої частини кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 18,99%. В разі настання відкладальної обставини передбаченої у п. 1.7 Загальної частини договору 29,99% Пунктом 3.1 Особливої частини першого кредитного договору дата щомісячних платежів за кредитним договором, втому числі сплати процентів до 30 числа кожного місяця. Позичальник зобов`язувався прийняти, використовувати за цільовим призначенням, повернути (погасити) кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі на умовах встановлених в кредитному договорі. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість за кредитним договором №522RPUA203650001 від 30.12.2020р. станом на 14.02.2024р. у [PERSON] перед банком утворилась заборгованість у розмірі 58 221,82 грн. з яких: 41 959,99 грн. заборгованість за тілом кредиту; 16 261,83 грн. заборгованість за відсотками (том 1, а.с. 19 - 20). Банк зобов`язання за договором виконав, а саме надав відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача. У свою чергу позичальник зобов`язувався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно з кредитними договорами. Згідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України ). Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України ). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На момент розгляду справи відомостей про сплату зазначеної суми заборгованості матеріали справи не містять. Відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи.\~\~\~\~\~\~ Відповідач не скористалась своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подав до суду відзиву на вимоги позивача та доказів на їх спростування. З огляду на викладене, суд вважає, що позов в частині позовних вимог до [PERSON] є законним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає задоволенню у цій частині. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості солідарно з [PERSON] суд зазначає наступне. Звертаючись до суду з даним позовом, представник АТ «Правекс-банк» посилався на те, що умови кредитного договору належним чином позичальником не виконуються, оскільки відповідачка [PERSON] є дружиною відповідача [PERSON] , кредит був отриманий позичальником на побутові потреби і використаний в інтересах сім`ї, а тому подружжя несе солідарну відповідальність по погашенню вказаного кредиту. Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги до відповідачки [PERSON] , позивач посилався на положення ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, а також на правову позицію Верховного Суду у справі №205/5882/18 від 07 жовтня 2020 року в якій зазначено, що якщо позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала в шлюбі - солідарним відповідачем виступає інший з подружжя навіть у випадку відсутності окремого договору поруки. Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ч.ч. 1, 2, 4 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. З умов договору кредиту №522RPUA203650001 від 30.12.2020р., укладеного між банком та [PERSON] , анкети-заяви від 30.12.2020р., вбачається, що наданий АТ «Правекс-банк» кредит в сумі 50 000,00 грн. є споживчим, так як взятий на особисті цілі споживача. У постанові від 07.10.2020 року у справі № 752/7501/18 Верховний Суд зазначив, що тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Відповідна позиція закріплена, зокрема, і в постанові КЦС Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 333/911/20. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). В кредитному договорі № 522RPUA203650001 від 30.12.2020р. зазначено, що кредит надається на споживчі цілі (п. 2 особливої частини договору том 1, а.с. 199), без конкретизації на які саме. Тобто, з наявних документів неможливо встановити мету отримання кредиту та потреб, на які кредитні кошти були використані. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами, що отримані в кредит кошти були використані [PERSON] в інтересах сім`ї. З умов укладеного кредитного договору, паспорту споживчого кредиту, анкети-заяви вбачається, що кредит є споживчим, взятий на поточні потреби споживача - позичальника. Відповідачка [PERSON] згоди на отримання кредитних коштів [PERSON] не надавала, поручителем не виступала. Інші наявні у матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують. Відтак, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що отримані відповідачем [PERSON] грошові кошти за кредитним договором були використані в інтересах сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для другого з подружжя. Виходячи з наведеного, суд не вбачає визначених законом підстав для солідарного стягнення заборгованості з відповідачки [PERSON] . Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2\~422,40 грн. (том 1, а.с. 257). На підставі викладеного,

Outcome: partial