Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

В квітні 2024 року [PERSON] через свого представника адвоката Царик Р.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини. Свої вимоги мотивував тим, що він та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення суду 05.04.2021. Від спільного проживання [INFO] в них народилась донька [PERSON] . Після припинення подружніх відносин дитина проживала разом з матір`ю, яка є відповідачем по справі. З 01.02.2022 по 16.07.2022 донька за обопільним рішенням батьків з урахуванням її бажання проживала разом з позивачем. Спочатку в м. Миколаєві, а в подальшому, коли в місті стало небезпечно через постійні обстріли, - в м. Рівне. 16.07.2022 відповідач шляхом маніпуляцій та обману забрала дитину до м. Дніпро, де на той період вона проживала. З того часу відповідач постійно та безпідставно вчиняє перешкоди батьку у спілкуванні з донькою, забороняє контактувати засобами технічного зв`язку, відмовляється надавати будь-яку інформацію стосовно стану здоров`я дитини, умов її проживання тощо. Останній раз позивач спілкувався з донькою 27.08.2022, після чого досягти домовленості з відповідачем щодо участі у спілкуванні з дитиною не виявилось можливим. В подальшому [PERSON] стало відомо, що розпорядженням голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 14.11.2022 № 195-р визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю, не зважаючи на те, що остання чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою. З метою врегулювання спору в позасудовому порядку у березні 2024 року позивач звернувся до [PERSON] з пропозицією укладання нотаріально посвідченого договору щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, на що відповідач відмовилась. На теперішній час іншим шляхом, ніж звернення до суду, позивач не має можливості захистити свої права на участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Посилаючись на викладене позивач просить суд: 1)Зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні з дочкою [PERSON] , [INFO] . 2)Визначити такі способі участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , шляхом побачень та спілкування з дитиною наступним графіком: -другий та четвертий тиждень місяця з 16:00 год. п`ятниці до 12:00 год. неділі; -протягом 7 днів взимку під час зимових канікул, через рік чередуючи, з 30 грудня по 05 січня включно та з 6 січня по 12 січня включно, починаючи з 2024 року з 18:00 годин дня, що передує, а саме з 18:00 год. 29 грудня 2024 року, та з 5 січня 2026 року з 18:00 годин; -протягом 45 днів влітку (під час літніх шкільних канікул) з 10:00 години 10 липня до 19:00 години 23 серпня кожного року, як в межах країни, так і за її межами з метою її оздоровлення та відпочинку, враховуючи інтереси дитини. Або за попередньою домовленістю та узгодженням із матір`ю дитини, у разі необхідності перенесення дат, на запит одного з батьків у письмовому вигляді, але не пізніше як за 10 днів до зазначеної дати, без зміни кількості днів відпочинку; -необмежене спілкування засобами телефонного, електронного та іншого зв`язку; -у дні побачень з донькою забирати її особисто з попередньо узгодженого не пізніше ніж як за 2 дні з матір`ю дитини місця; -усі зустрічі з дитиною проводити без присутності матері з можливістю ночівлі місцях, визначених батьком; -при зміні місця проживання дитини, попереджати батька не пізніше як за 2 дні до такої зміни; -мати дитини має право отримувати інформацію щодо місцезнаходження своєї дитини у батька шляхом направлення повідомлення в месенджері Viber за номером [NUMBER] не частіше ніж 2 рази на добу; -у разі хвороби дитини (документально підтвердженої), якщо це припадає на день зустрічі, зустріч підлягає перенесенню на іншу, погоджену між батьками, дату, враховуючи інтереси дитини, стан її здоров`я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до віку дитини. 3)Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати та витрати на надання правової допомоги. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2024 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні; залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради; витребувано у Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. 14.05.2024 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона позовні вимоги визнає частково та спростовує твердження, викладені у позові [PERSON] . Вказує на те, що донька сторін [PERSON] сама не бажає спілкуватись з батьком, оскільки перелякана його агресивною поведінкою. Зазначала, що батько намагався силоміць викрасти доньку, коли вона проживала разом із нею в м. Дніпро. Жодних перешкод зі своєї сторони для спілкування позивача з донькою вона не чинить та не чинила. Однак, враховуючи психологічний стан дитини та поведінку [PERSON] (намагання насильно викрасти дитину та примусити її проживати разом з ним), пропонує наступні способі участі батька у вихованні дитини: 1) День народження дитини, 29.09 кожного року (зустріч у цей день не обмежується по часу, зустріч можлива в будь-кому місці за попередньою домовленістю батьків, зустріч можлива тільки у супроводі відповідача або можлива присутність інших членів родини за необхідності). 2) День народження позивача, 05.06 кожного року (зустріч у цей день не обмежується по часу, зустріч можлива в будь-кому місці за попередньою домовленістю батьків, зустріч можлива тільки у супроводі відповідача або можлива присутність інших членів родини за необхідності). 3) Два рази на місяць за попередньою домовленістю між батьками, з урахуванням графіку дитини (зустріч у ці дні за часом і місцем можлива за попередньою домовленістю батьків, зустріч можлива тільки у супроводі відповідача або можлива присутність інших членів родини за необхідності). 4) Календарні святкові дні (зустріч у ці дні за часом і місцем можлива за попередньою домовленістю батьків, зустріч можлива тільки у супроводі відповідача або можлива присутність інших членів родини за необхідності). 5) 5-ть днів на зимових канікулах, згідно з графіком дитини (зустріч у ці дні за часом і місцем можлива тільки за попередньою домовленістю батьків, зустріч можлива тільки на території Дніпропетровської області, без виїзду за її межі та у супроводі відповідача або можлива присутність інших членів родини за необхідності). 6) 14-ть днів на літніх канікулах, з урахуванням графіку дитини (зустріч у ці дні за часом і місцем можлива тільки за попередньою домовленістю батьків, зустріч можлива тільки на території Дніпропетровської області, без виїзду за її межі та у супроводі відповідача або можлива присутність інших членів родини за необхідності). 10.06.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Згідно якого вона наполягає на задоволенні позовних вимог та спростовує заперечення відповідача проти позову. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.06.2024 відповідач [PERSON] приймає участь у розгляд справи в режимі відеоконференції. 02.12.2024 витребуваний висновок надійшов на адресу суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Царик Р.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі; просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково. На вступному слові спочатку просила суд визначити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною згідно графіку, викладеному у висновку органу опіки та піклування, але в присутності матері, але на стадії судових дебатів наполягала на задоволенні графіку, запропонованому нею у відзиві. Також зазначила, що дитина навчається онлайн у школі і останній урок у неї закінчується по буднях о 15:05 год. та додатково дитина сторін відвідує заняття у «Мартін Клубі» у м. Дніпро по понеділках, вівторках та щочетверга після 16:00 год. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.08.2002 до 05.04.2021. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.04.2021 (а.с. 58-59). Від спільного проживання у сторін [PERSON] і [PERSON] народилась донька - [PERSON] , [INFO] (а.с. 26). Згідно судового наказу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.12.2021 по справі № 489/7422/21 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 %розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 25). У відповідності до розрахунку Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13.02.2024 заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 12.02.2024 становить «- 11 259,28 грн.» (а.с. 19, 24). З пояснень сторін вбачається, що після розірвання шлюбу до лютого 2022 року спільна донька сторін проживала разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . З 01.02.2022 по 16.07.2022 малолітня дитина сторін проживала разом з позивачем. Спочатку вони проживали в м. Миколаєві, але після початку повномасштабного вторгнення російської федерації через постійні ракетні обстріли переїхали о м. Рівне. З 16.07.2022 дитина проживає разом з матір`ю у м. Дніпро за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 26.09.2022 [PERSON] зареєстрована як внутрішньо переміщена особа в м. Дніпро за вищевказаною адресою (а.с. 55). В період з 21.10.2022 по 21.09.2023 [PERSON] неодноразово звертався до Відділення поліції № 2 Миколаївського районного управління поліції Головного управління поліції в Миколаївській області, Відділення поліції № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області щодо вжиття заходів до його колишньої дружини [PERSON] , яка не повідомляє йому місце проживання його доньки [PERSON] (а.с. 15, 17, 22-23). В той же час [PERSON] в період з 02.04.2022 по 15.09.2022 систематично зверталась до Відділення поліції № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області щодо протиправних дій [PERSON] відносно неї та її неповнолітньої доньки [PERSON] (самовільна зміна місця проживання дитини, тощо) (а.с. 61-70). [PERSON] в інтересах її неповнолітньої доньки [PERSON] укладено декларацію із сімейним лікарем у КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» Дніпровської міської ради (а.с. 71). Згідно довідки Миколаївської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступеня № 20 від 09.08.2022 № 85 [PERSON] навчається в 4-Г класі; її мати бере активну участь у житті доньки; з 24.02.2022 навчання проводилось за дистанційною формою (а.с. 72). У відповідності до довідок за результатами психодіагностичної роботи з [PERSON] , [INFO]., наданих практичним психологом [PERSON] 15.08.2022, 31.08.2022, 25.01.2023, 30.04.2023 загальний емоційний стан дитини ситуативно тривожний; тато на малюнках дитини відсутній, вона стурбована різкою поведінкою батька; [PERSON] повністю виключає батька зі свого оточення, при розмові про нього стає напруженою, скутою, помітно нервує; за словами дівчинки вона відчуває сильний страх бути викраденою батьком та розлученою з матір`ю (а.с. 73-74, 78-80, 88-89, 100-101). Відповідно до розпорядження Голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 14.11.2022 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 87). Також до матеріалів справи [PERSON] долучено флеш-накопичувач, на якому містяться відео- та аудіо записи її спілкування з позивачем, які частково відтворені та заслухані у судовому засіданні. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша ст. 13 ЦПК України). Відповідно до частини першої ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до частини другої статті 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Між сторонами по справі - батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , існує спір щодо участі батька у вихованні доньки, який не вдалося вирішити у позасудовому порядку. Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29.11.2024, виходячи з інтересів дитини, відповідно до ст.ст. 19, 141, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає за доцільне визначити участь батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , надавши йому можливість спілкування з дитиною за наступним графіком: друга, четверта неділя місяця з п`ятниці з 16:00 години до неділі 14:00 години без присутності матері; все інше за домовленістю між батьками, з урахуванням стану здоров`я та інтересів дитини (а.с. 164-165). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «Хант проти України», № 31111/04, § 54). У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів з малолітньою дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Виходячи з положень статті 159 СК України усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Як було встановлено судом, на теперішній час малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом матір`ю. Обставини справи свідчать про наявність перешкод у батька в спілкуванні з донькою, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо усунення цих перешкод та визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. На переконання суду, відповідачем не надано належних, неспростовних та допустимих доказів, у тому числі відомостей уповноважених правоохоронних органів, служб у справах дітей (органів опіки та піклування), тощо, які б давали підстави стверджувати про наявність негативного впливу зі сторони батька на виховання доньки. Позивач та відповідач мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Жодних переваг, пріоритету у спілкуванні та вихованні дитини відповідач не має, хоч донька і проживає з нею. Наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину. Існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з сином, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батькові дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню з її боку того, що права кожного з батьків є рівними. Дитина повинна спілкуватися як з матір`ю, так і з батьком. Враховуючи наявність правових підстав для часткового задоволення позову, оскільки участь батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею відповідає її інтересам, забезпечує справедливу рівновагу між забезпеченням прав дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини, постійне проживання дитини станом на теперішній час разом з матір`ю, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому визначаючи графік спілкування батька з донькою, суд приймає до уваги вік дитини (одинадцять років), графік її життєдіяльності, ту обставину, що сторони проживають в різних містах, встановлені факти відсутності з боку батька умисних протиправних дій щодо дитини, наявність конфлікту між сторонами та їх неприязне спілкування навіть у присутності дитини, що досліджено судом при відтворенні долучених відповідачем аудіозаписах.

Outcome: partial