Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

08.11.2024 року позивач [PERSON] в особі представника адвоката Чоп`яка В.М. звернулася до суду з позовом до Запорізької міської ради про визнання права власності. Ухвалою судді від 12.11.2024 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк п`ять днів, з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених у її мотивувальній частині. 15.11.2024 року представником позивача надано клопотання про усунення недоліків позовної заяви, а також уточнену позовну заяву про визнання права власності, в обґрунтування якого вказує наступне. 06 жовтня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] укладено договір Купівлі продажу за умовами якого [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір було посвідчено Товарною біржею «Капітал ВК», та зареєстровано за реєстраційним номером Н-0909. В подальшому право власності було зареєстровано у орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». Вказана обставина підтверджується договором від 06.10.1997 року. Починаючи із жовтня 1997 року, позивач проживає у квартирі, що підтверджується відміткою у паспорті про реєстрацію місця проживання позивача. У жовтні 2024 року позивач маючи намір здійснити відчуження належної їй квартиру, готуючи документи вирішила зареєструвати належне їй право власності у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, для чого звернулась із відповідною заявою до Центру надання адміністративних послуг Запорізької міської ради. 22 жовтня 2024 року за результатами розгляду заяви про реєстрацію права власності Державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради прийняла рішення № 75669364 про відмову у проведенні реєстраційної дії. Рішення про відмову у вчиненні реєстраційної дії мотивоване тим, що поданий договір від 06 жовтня 1997 року посвідчений Товарною біржею «Капітал ВК», зареєстрований за реєстраційним номером [NUMBER] , не був посвідчений нотаріально, а тому він не відповідає встановленій законодавчо формі угоди про перехід права власності. Враховуючи викладене оскільки право власності позивача не визнається державними органами, яким у даному випадку є Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради у зв`язку із чим позивач обмежений у праві на вільне розпорядження належним їй майном, тому позивач вимушений звернутись до суду для визнання права власності у судовому порядку. Ухвалою судді від 18.11.2024 року прийнято до розгляду позов [PERSON] в особі представника адвоката Чоп`яка В.М. до Запорізької міської ради про визнання права власності та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводити в порядку загального провадження. Розпочато у справі підготовче засідання та призначено підготовче засідання на 23.12.2024 року. Представник відповідача правом на подання відзиву на позов не скористався. Ухвалою суду від 23.12.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порідку. Суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. У\~зв`язку із зазначеним, на підставі ст. ст.247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06 жовтня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] укладено договір Купівлі продажу за умовами якого [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір було посвідчено Товарною біржею «Капітал ВК», та зареєстровано за реєстраційним номером Н-0909. В подальшому право власності було зареєстровано у орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». Вказана обставина підтверджується договором від 06.10.1997 року. Починаючи із жовтня 1997 року, позивач проживає у квартирі, що підтверджується відміткою у паспорті про реєстрацію місця проживання позивача. У жовтні 2024 року позивач маючи намір здійснити відчуження належної їй квартиру, готуючи документи вирішила зареєструвати належне їй право власності у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, для чого звернулась із відповідною заявою до Центру надання адміністративних послуг Запорізької міської ради. 22 жовтня 2024 року за результатами розгляду заяви про реєстрацію права власності Державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради прийняла рішення № 75669364 про відмову у проведенні реєстраційної дії. Рішення про відмову у вчиненні реєстраційної дії мотивоване тим, що поданий договір від 06 жовтня 1997 року посвідчений Товарною біржею «Капітал ВК», зареєстрований за реєстраційним номером Н-0909, не був посвідчений нотаріально, а тому він не відповідає встановленій законодавчо формі угоди про перехід права власності. Таким чином право власності позивача не визнається державними органами, яким у даному випадку є Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради у зв`язку із чим позивач обмежений у праві на вільне розпорядження належним їй майном. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до частини 1 та пункту 1 частини 2 Статті 16 Цивільного кодексу України , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~можуть бути визнання права. У відповідності до статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки належне позивачу право власності на квартиру не визнається державними органами, то позивач вимушений звернутись до суду із позовом про визнання за нею права власності. Згідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Оскільки договір купівлі продажу було укладено у 1997 році, то при оцінці правомірності набуття позивачем права власності на квартиру слід керуватись положенням Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, оскільки спірні відносини виникли до набрання чинності новим ЦК України. Згідно вимог ст.227 ЦК УРСР договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України та ч.2 ст.220 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. На час укладення договору купівлі-продажу у жовтні 1997 році сторони правочину не були повідомлені належним чином про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст.47 ЦК України (в ред.1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки та той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст.15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаної квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеним чинним законодавством України в 1997 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена КП «ЗМБТІ». Згідно ст.15 Закону України „Про товарні біржі не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на жовтень 1997 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржею. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Вищезазначене не суперечить й вимогами ст.328 ЦК України (в ред.2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оскільки позивач повністю виконала умови договору купівлі-продажу квартири, нею здійснено оплату за придбане майно грошовими коштами, які продавці одержали до підписання цього договору, що вбачається з п.6 даного правочину та вказаний Договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР був зареєстрований у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому Законом порядку. Крім того, вказаний договір купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми, судом недійсним не визнавався, тому позивач на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України „Про власність набула право власності на квартиру [ADDRESS] , і правомірно володіє нею. Передбачених Законом підстав для визнання дійсним неоспореної угоди купівлі-продажу спірної квартири в судовому порядку не має. Враховуючи, що позивач не має можливості оформити нерухоме майно за законом у зв`язку із відсутністю належних правовстановлюючих документів на нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] ., то визнання права власності на майно у судовому порядку буде належним способом захисту, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Враховуючи, що на теперішній час позивач не може належним чином розпоряджатись належним їй майном у вигляді вищевказаної квартири, то суд вважає, що позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи що позовні вимоги [PERSON] судом задоволені в повному обсязі, суд вважає за необхідне відповідно до 141 стягнути з Запорізької міської ради на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 4\~357,86 грн.

Outcome: approved