Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. Позивач звернувся до суду із позовною заявою, за змістом якої просив визнати за ним право власності на частину будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] . Судові витрати покласти на відповідачку. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 31 липня 2008 року він перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Від спільного з відповідачкою проживання мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сумісне життя з відповідачкою в них не склалось, на даний час в провадженні Рожнятівського районного суду знаходиться його позов про розірвання шлюбу. Вони не можуть досягнути згоди про добровільний поділ спільного майна. У період шлюбу вони отримали план для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд, а в 2013 році закінчили будівництво вказаного житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] та перейшли туди проживати. Збудований житловий будинок з господарськими спорудами є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу. Заперечуючи проти заявленого позову представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Михайлюк Н.М. подано відзив на позовну заяву ( а.с.17-18) за змістом якого було зазначено про таке. Відповідач визнає будинок за адресою [ADDRESS] майном, що є спільною сумісною власністю подружжя, окрім розміру часток, що вказані у вимогах позивачем. Також не є майном спільної сумісної власності подружжя земельна ділянка (план) на який посилається позивач в обгрунтуванні позовної заяви, як на майно спільної сумісної власності, так як така земельна ділянка (план) Відповідачем була отримана в порядку приватизації, є індивідуальною власністю та не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 05.09.2024 представником [PERSON] подано зустрічну позовну заяву в якій просить винести рішення, яким зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволити, здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, визначивши за [PERSON] 60% тобто 3/5, а за [PERSON] 40% - 2/5 часток домоволодіння житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 174,7 кв.м., житловою 97,4 кв.м. з підвалом і мансардою та складовими частинами споруди (згідно свідоцтва про право власності №10346798 від 05.10.2013 року). У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на: 60% тобто 3/5 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 174,7 кв.м., житловою 97,4 кв.м. з підвалом і мансардою та складовими частинами споруди (згідно свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 05.10.2013 року). Стягнути з відповідача судові витрати. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.08.2024 рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу неповнолітня дочка: [PERSON] залишилась проживати з відповідачкою, та перебуває на її одноособовому утриманні. Позивач за зустрічним позовом проживає разом з дочкою у будинку [ADDRESS] у якому створені належні умови. Зазначає, що дочка навчається в Брошнів-Осадському ліцеї, а позивач як її мама, намагається забезпечити належні умови навчання та відвідування батьківських зборів та інші заходи. 14.10.2008 [PERSON] на підставі Рішення Креховицької сільської ради в порядку реалізації права на приватизацію майна було отримано в одноособову індивідуальну приватну власність земельну ділянку за кадастровим номером 2624882601:01:001:0175, розміром 0,15 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В період спільного проживання сім`ї сторонами на зазначеній земельній ділянці, яка є предметом індивідуальної власності, було зведено будинок, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, де і проживає на даний час [PERSON] та її неповнолітня дочка, що є підставою для відступу від рівності частко подружжя при поділі майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначив, що [PERSON] є інвалідом третьої групи. Додатково вказав на те, що об`єкт спільної сумісної власності (житловий будинок) знаходиться в селі Креховичі яке входить в Перелік населених пунктів, яким відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" надається статус гірських. Відповідно такий статус населеного пункту, як «гірський» зумовлює також і додаткові витрати на проживання та утримання сім`ї через суворі кліматичні умови, недостатньо розвинуті сферу застосування праці та систему соціальнопобутового обслуговування, обмежену транспортну доступність. [PERSON] в цілому здійснюється утримання спірного будинковолодіння, дбає про нього, здійснює догляд та проводить відповідні сплати коштів, несе відповідне фінансове навантаження. В будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] проживає [PERSON] разом з дочкою [PERSON] . Будинок потребує здійснення додаткових витрат для збереження його цілісності. Вона наглядає за будинком, контролює рівень подачі тепла та оплачує витрати за спожиту електроенергію ,що підтверджується квитанціями про оплату, що додаються та здійснює інші поточні та не поточні платежі по утриманню зазначеного домоволодіння. Як на підставу збільшення своєї частки у спільному майні подружжя [PERSON] посилається в на те, що разом із з нею проживає неповнолітня дитина, аліментів та утримання якої чоловік в добровільному порядку не сплачує, що і стало підставою звернення до суду про стягнення аліментів на утримання дочки, в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Також зазначив, що [PERSON] [INFO] потребує постійної та систематичної додаткової соціальної та психологічної підтримки, а саме: фізичний розвиток, мовленнєвий розвиток, когнітивний розвиток, розвиток емоційно-вольової сфери та освітньої сфери так як перебуває на обліку та лікуванні у дерматолога. Зазначені обставини в цілому та зокрема потребують постійних фінансових витрат, які [PERSON] здійснює одноособово. Також дочка перебувала на різних групах та гуртках, до того як Позивач за зустрічним позовом її мама не захворіла, а батько [PERSON] не приділяв часу для її виховання через, що вона не змогла продовжити навчання у музичній школі та гуртках. З вересня 2024 року для розвитку навчальних та симультанно-сукцесивних процесів дитина займається двічі на тиждень в гуртку. Окрім того, для розвитку емоційно-вольової сфери, корекції емоційно-вольової незрілості, покращення соціальних навичок, розвитку самоусвідомлення, формування адекватної самооцінки, розвитку емоційно-вольової регуляції, що проявляється у самооцінці також відвідує освітні програми з вивчення англійської мови та плавання. Таким чином, вважають, що факт проживання дитини разом з позивачкою та значні витрати позивачки на утримання та розвиток неповнолітньої дитини, що перевищують розмір аліментів, забезпечення та врахування її інтересів як дитини, а також самостійне утримання спільного будинку, слугують підставою для відступлення суду від презумпції рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ спільного майна подружжя. З врахуванням викладеного наявні підстави вважати, для відступу від часток у будинковолодінні за адресою [ADDRESS] із 1/2 на 3/5 часток подружжя та справедливого розподілу часток подружжя в розмірі для [PERSON] 3/5 тобто 60% домоволодіння та [PERSON] в розмірі 2/5 тобто 40%. Земельна ділянка, що розташована під житловим будинком [ADDRESS] кадастровим номером 2624882601:01:001:0175, розміром 0,15 га належить [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №672083 виданого 15.01.2010 року, що в межах норм безоплатної приватизації є особистою приватною власністю дружини та не підлягає поділу. У судове засідання позивач-відповідач [PERSON] не прибув, його представник адвокат Родіков І.С. підтримав позов до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Просив суд визнати за [PERSON] право власності на частину будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] . Зустрічний позов вважає безпідставним, просив у його задоволенні відмовити. Наявність в сторін спільної дитини в жодному разі не передбачає необхідності відійти від принципу рівного поділу майна подружжя. [PERSON] в повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки по утриманню та вихованню дочки, надає матеріальну допомогу, як у вигляді сплати аліментів, так і забезпечує її продуктами харчування та купує їй необхідні та побутові речі. Жодної заборгованості у [PERSON] по сплаті аліментів немає. У судовому засіданні відповідачка-позивачка [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала частково, свої вимоги підтримала у повному обсязі. Не заперечила з приводу того, що будинок за адресою [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Однак при його поділі необхідно врахувати, що саме вона з дочкою проживають в ньому, тому її частка повинна бути більшою. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 02.08.2024 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області 19.08.2024 допущено до участі в справі в якості представника відповідачки - адвоката Михайлюка Назара Миколайовича. 05.09.2024 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від представника відповідачки до поступив відзив на позовну заяву. 05.09.2024 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області поступив зустрічний позов. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2024 зустрічну позовну заяву об`єднано для спільного розгляду з первинним позовом, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17.12.2024 відмовлено з залученні до участі в розгляді справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17.12.2024 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 2008 року до 26 серпня 2024 року, що підтверджується рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2024 року. Як вбачається з Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 05.10.2023 за [PERSON] зареєстровано право власності на домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] . З наданих позивачем-відповідачем доказів, а також згідно наданих сторонами в судовому засіданні пояснень безспірно встановлено, що за час спільного проживання у шлюбі сторонами було збудовано будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] . З приводу даного майна, між сторонами виник спір, [PERSON] наполягає на його поділі в рівних частках, [PERSON] не заперечує проти поділу, однак просить збільшити її частку. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, висновки суду. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України). Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтями 263-265 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. В мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Законом, що регулює, в тому числі, майнові права подружжя є Сімейний кодекс України, а також на ці правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу України, що регулює правовий статус спільного майна. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. За таких обставин, з огляду на ту обставину, що хоча титульним власником домоволодіння є [PERSON] , проте оскільки будинок збудовано сторонами в шлюбі, на нього поширюється режим спільної сумісної власності. Вказана обставина сторонами визнається, поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірне домоволодіння сторонами не оспорюється, тому в силу вимог частини 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті 58, 59 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (статті10, 60 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина 2 ст. 70 СК України). Відповідно до частини третьої ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Вказана правова позиція викладена у постанові КЦС ВС від 27 грудня 2019 року у справі № 297/2837/17. У зустрічному позові представник відповідачки-позивачки просить відступити від засади рівності у праві спільної сумісної власності на підставі частини третьої ст. 70 СК України. Отже, на підставі вищевказаної норми суд при поділі майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, може збільшити частку дружини, чоловіка за наявності одночасно двох умов: 1) з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка; 2) розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Так, відповідачка-позивачка [PERSON] вказує на те, що з нею проживають їхня неповнолітня дочка. Вказана обставина позивачем-відповідачем [PERSON] не заперечується. Разом з тим, як ствердив представник позивача-відповідача - адвокат Родіков І.С., з дитиною він спілкується, окрім сплати аліментів, передає їй різні продукти харчування та побутові речі. Щодо посилань відповідачки-позивачки на те, що розмір аліментів, які вона одержує на дитину, недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки доказів про наявність будь-якої заборгованості у [PERSON] по сплаті аліментів до матеріалів справи не долучено. При цьому, вказуючи, що розмір аліментів, які вона одержує на дитину, недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування, з позовом про збільшення розміру аліментів до суду також не зверталася. З огляду на наведені обставини, суд приходить до переконання, що [PERSON] не доведено, що розмір аліментів, які вона одержує на дитину, недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. У постанові від 27 грудня 2019 року у справі № 297/2837/17 Касаційний цивільний суд ВС висловив правову позицію про те, що проживання дітей з одним із подружжя само по собі не є підставою для збільшення частки спільного майна, що підлягає поділу. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного домоволодіння, [PERSON] не доведено. Аналізуючи докази, досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення шляхом визнання за ним права власності на частину будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] , а позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, оскільки судом не встановлено підстав для застосування правила, передбаченого частиною 3 ст. 70 СК України, про можливість відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial