Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

У лютому 2023 року АТ Комерційний інвестиційний банк звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 11 жовтня 2017 року ПАТ\~Комінвестбанк та [PERSON] був укладений кредитний договір № 04-33/зк-19, за умовами якого з врахуванням додаткових угод від 11 жовтня 2017 року № 1, від 15 січня 2018\~року № 2, від 09 жовтня 2020 року № 3, від 12 квітня 2021 року № 4 позичальник отримав кредитні кошти на суму 225\~000,00 грн зі сплатою 18% річних з кінцевим терміном повернення до 08 жовтня 2021 року. Кредитор свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі, натомість позичальник кошти не повернув у визначеному договором розмірі. 24 жовтня 2017 року [PERSON] та АТ КІБ уклали договір застави майна, предметом якого було устаткування [PERSON] - стоматологічна установка S60 (Siger, Китай) в кількості 2 штуки. Станом на 30 листопада 2021 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 457 490,41 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 207 356,74 грн, відсотків за користування кредитом - 28 920,97 грн, 96 324,82 грн нарахованих штрафних санкцій (пені), 63 469,98 грн інфляційного збільшення заборгованості, 8 317,92 грн 3% річних, 53\~100,00 грн штрафу. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд: 1.Стягнути з [PERSON] на користь АТ Комінвестбанк заборгованість за договором кредиту у розмірі 457 490,41 грн; 2.Звернути стягнення шляхом продажу з прилюдних торгів (аукціону) на майно, описане в Договорі застави майна № 04-33/43-74 від 24 жовтня 2017 року та додаткових угод до нього заставодавця [PERSON] : устаткування (стоматологічна установкаS60 (Siger, Китай) в комплекті в кількості 2 штуки на користь АТ Комінвестбанк в рахунок часткового погашення заборгованості за договором кредиту № 04-33/3к-19 від 11 жовтня 2017 року. 3.Вирішити питання про розподіл судових витрат. Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 14 вересня 2023 року відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання. Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористалися. Ухвалою від 02 травня 2024 року Києво-Святошинський районний суд Київської області закрив підготовче судове засідання, справу призначив до розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив, матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили. Відповідно до\~вимог частини\~першої,\~третьої статті\~223\~ЦПК України\~неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті.\~Якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку з неявкою сторін в силу частини другої статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи представника позивача, викладені в позові, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що 11 жовтня 2017 року ПАТ Комінвестбанк та [PERSON] уклали кредитний договір № 04-33/3к-19, за умовами якого Банк надав [PERSON] кредитні кошти на суму 260\~000,00 грн у тимчасове користування зі сплатою 18% річних за користування кредитними коштами у строк до 09 жовтня 2020 року. Додатковим правочином від 11 жовтня 2017 року № 1 до договору кредиту № 04-33/3к-23 від 11 жовтня 2017 року сторони погодили графік платежів за кредитом. 24 жовтня 2017 року ПАТ Комерційний інвестиційний банк та [PERSON] уклали договір застави майна № 04-33/4з-74, предметом якого було устаткування (Стоматологічна установка S60 (Siger, Китай) в комплекті в кількості 2 шт. Вартістю 571 710,88 грн. Додатковим правочином від 15 січня 2018 року № 2 ПАТ Комінвестбанк та [PERSON] погодили зміни до кредитного договору шляхом становлення зобов`язання зі сплати відсотків за грудень 2017 року на суму 3 754,65 грн не пізніше 17 січня 2018 року За змістом Додаткового правочину від 09 жовтня 2020 року № 3 до Договору кредиту №\~04-33/33к-19 від 11 жовтня 2017 року сторони погодили реструктуризацію боргу, внісши зміни до пунктів 1.1, 1.5, 1.6 Договору кредиту від 11 жовтня 2017 року та визначивши загальну вартість кредиту у розмірі 279 936,63 грн зі сплатою 22,2186% річних. Додатковим договором № 1 про внесення змін до Договору застави майна № 04-33/4з-74 сторони змінили умови Договору застави майна № 04-33/4з-74. Відповідно до Додаткового правочину від 12 квітня 2021 року № 4 до Договору кредиту від 11 жовтня 2017 року № 04-33/3к-19 сторони внесли зміни до пунктів 1.1, 1.5, 1.6 Договору кредиту, змінивши розмір реальної річної ставки та загальної вартості кредиту. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого\~немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й\~охоронювані законом інтереси. Згідно з положеннями статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином\~відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Після спливу строку кредитування кредитор позбавлений права нараховувати відсотки й пеню, передбачені кредитним договором. За правилом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Факт надання коштів боржнику підтверджується первинними документами, а саме випискою про рух коштів на належному відповідачу банківському рахунку. Доказів виконання зобов`язання у повному обсязі матеріали справи не містять. За таких умов підлягають з`ясуванню обставини щодо наявності заборгованості та її розміру. Так, згідно з випискою з особового рахунка [PERSON] за період з 11 жовтня 2017 року до 26 жовтня 2021 року залишок заборгованості склав 212\~400,00 грн, які були винесені на рахунок простроченої заборгованості. З 26 жовтня 2021 року до 13 січня 2022 року відповідач виплатив 5 043,26 грн заборгованості за кредитним договором, зменшивши залишок заборгованості до 207 356,74 грн. За змістом Додаткового правочину № 4 від 12 квітня 2021 року сторони погодили надання в тимчасове користування кредитних коштів у розмірі 225\~400,00 грн строком до 30\~травня 2021 року, 218\~900,00 грн строком з 31 травня 2021 року до 29 червня 2021 року, 212\~400,00 грн строком з 30 червня 2021 року до 29 липня 2021 року, 205\~900,00 грн строком з 30\~липня 2021 року до 30 серпня 2021 року, 199\~400,00 грн строком з 31 серпня 2021 року до 29\~вересня 2021 року, 192\~900,00 грн з 30 вересня 2021 року до 08 жовтня 2021 року. З реальною річною ставкою у розмірі 20,8721%, загальна вартість кредиту за таких умов склала 245\~410,56\~грн. Отже, станом на час звернення до суду з позовом строк дії кредитного договору сплинув та настав час для виконання позичальником зобов`язання у повному обсязі. Згідно з інформацією з виписки з особового рахунку [PERSON] розмір заборгованості за кредитним договором склав 207 356,74 грн. Сума погашеної заборгованості зі сплати відсотків складає 28 920,97 грн. Доказів на спростування зазначеної суми заборгованості від інших учасників справи не надійшло. З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість розміру заборгованості за тілом кредиту та відсотками, яка підлягає стягненню з [PERSON] . За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочення боржником виконання зобов`язання у повному обсязі охоплює період з жовтня 2021 року до січня 2023 року включно, тобто з моменту закінчення строку договору та настання зобов`язання з повного виконання зобов`язання і до часу звернення до суду. За зазначений період інфляційні втрати склали 63 469,98 грн; 3% річних - 8 317,92 грн, пеня - 96 324,80 грн. Крім того, сторони погодили у пункті 4.2 кредитного договору обов`язок позичальника щодо сплати штрафу у розмірі 25% від суми кредиту у разі порушення умов договору щодо повернення заборгованості, а отже на підставі зазначеної умови 53\~100,00 грн Доказів на спростування заявленого рівня заборгованості в контексті принципу змагальності до суду не надано. Враховуючи наведене, є обґрунтованими у повному обсязі позовні вимоги про стягнення заборгованості на загальну суму 457 490,41 грн. За змістом частини першої статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. \~ \~ \~ \~ Відповідно до приписів частин першої та другої статті 589 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості та відсутності доказів на спростування правомірності договору застави, зобов`язання за яким відповідно статті 4 Договору виникає за умови невиконання позичальником [PERSON] у повному обсязі умов кредитного договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову і в частині звернення стягнення на предмет застави. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на зазначене з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9 546,36 грн .

Outcome: approved