Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1.1 Представник ТзОВ «Фінфорс» звернувся у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 07.12.2021 між ТОВ «СС ЛОУН» (первісний кредитор) та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СС ЛОУН» було укладено електронний Договір №1733230-А. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у кредит, затверджених наказом №1406-1 від 14.06.2021 та розміщених на сайті товариства. Згідно умов договору сума кредиту складає 20000 грн., строк кредит - з 07.12.2021 до 05.01.2022 включно. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит у сумі 20000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника № [NUMBER] . У зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань, 05.01.2022 кредитний договір було авто пролонговано, строк користування кредитом було продовжено на 20 днів, тобто до 31.01.2022. 16.01.2022 між ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «Фінфорс» було укладено Договір факторингу №40071779-142, згідно з умовами якого ТОВ «СС ЛОУН» відступило ТОВ «Фінфорс» права грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі і кредитним договором щодо відповідача. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 20 000 грн. - тіло кредиту і 25 332,80 грн. - нараховані відсотки, а всього 45 332,80 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі. 1.2 Представник відповідача адвокат Письмак В.Ю. подала письмові пояснення, згідно яких відповідачка з позовними вимогами погоджується частково у розмірі 30000 грн. У поясненнях вказує, що відповідачка не заперечує факту укладення кредитного договору та отримання грошових коштів у розмірі 20000 грн., однак вважає, що стягнення відсотків за користування кредитом, що значно перевищує суму основного боргу, є несправедливим та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства. Просить при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, встановивши співмірність нарахованих відсотків по невиконаному зобов`язанню відповідача та враховуючи інтереси обох сторін, принцип справедливості, добросовісності та розумності, зменшити розмір відсотків до 50% від суми заборгованості по кредиту, а саме до 10000 грн. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 19.11.2023 ухвалено розглядати справу без повідомлення (виклику) сторін. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 07.12.2021 між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СС «ЛОУН» було укладено електронний Договір №1733230-А. Згідно умов вказано Договору сума кредиту складає 20 000 грн., строк кредиту з 07.12.2021 до 05.01.2022 (п. 2.6.1, 2.6.2 Договору). Згідно п. 2.6.4 за користування кредитом позичальник сплачує відсотки у розмірі 0,796% в день від суми кредиту, реальна річна процентна ставка - 1380,92%. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 24776 грн. (а.с.36-44). У Додатку №1 до Договору сторонами погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів (а.с.45). Угодою до Кредитного договору від 07.12.2021 передбачена авто пролонгація строку кредитування з 06.01.2022 до 25.01.2022 включно. В період авто пролонгації застосовується підвищена процентна ставка 2,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (45-46). Укладаючи вищевказаний кредитний договір відповідачка та ТОВ «СС ЛОУН» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом [PERSON] та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с.33-35). 05.01.2022 між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, згідно якої сторони домовилися продовжити строк користування кредитом з 06.01.2022 до 11.01.2022 включно зі сплатою процентів за ставкою 1,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.47-48). 10.09.2020 між ТОВ «ФК «Контрактовий Дім « та ТОВ «СС ЛОУН»» було укладено Договір №1009/20-1 про надання послуг з переказу платежів (а.с.52-55). Видача грошових коштів у сумі 20 000 грн. підтверджується долученою до справи довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» про перерахування коштів на банківську картку [NUMBER] (а.с.51). Відповідно до наданого первісним кредитором ТОВ «СС ЛОУН» розрахунку заборгованості за кредитом від 16.02.2022, заборгованість відповідача за кредитом складає 45 332,8 грн., з яких 20 000 грн. - основний борг та 25 332,80 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.50). Також, судом встановлено, що 16.02.2022 року між ТОВ «СС ЛОУ» та ТОВ «Фінфорс» було укладено Договір факторингу №40071779-142, відповідно до якого ТОВ «СС ЛОУ» передає ТОВ «Фінфорс» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінфорс» приймає належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників (а.с.56-58). Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому - передачі Реєстру боржників від 16.02.2022, підтверджує факт переходу від ТОВ «СС ЛОУ» до ТОВ «Фінфорс» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору факторингу (а.с.62). Відповідно до Витягу реєстру боржників від 16.02.2022 до Договору факторингу, ТОВ «Фінфорс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 45 332,80 грн., з яких: 20 000 грн. - сума виданого кредиту; 25 332,80 - сума заборгованості за відсотками (а.с.63). Про відступлення права вимоги [PERSON] повідомлялася представниками позивача шляхом надсилання повідомлення на електронну пошту, зазначену при укладені Кредитного договору (а.с.64). Згідно довідки про стан заборгованості, наданої позивачем, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1733230-А становить 45332,80 грн., з яких: 20 000 грн. - сума виданого кредиту; 25 332,80 - сума заборгованості за відсотками (а.с.65). IV. Норми права, які застосував суд. Частиною 3 ст. 10, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У відповідності до ст.1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно ізст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ч. 1 ст.627ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правового висновку Великої Палатою Верховного Суду №202/4494/16-ц від 31.10.2018 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Згідно ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Верховний Суд України в постанові від 03 вересня 2014 року в справі № 6- 100цс14 вказав, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті З ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №910/8698/19 (на яку посилається скаржник), від 08.10.2020 у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 05.03.2019 у справі №923/536/18; від 10.04.2019 у справі №905/1005/18; від 06.09.2019 у справі у справі №914/2252/18; від 30.09.2019 у справі №905/1742/18; від 14.07.2021 у справі № 916/878/20 та в інших постановах). Верховний Суд у низці постанов зазначав про те, що, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, постанови Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19, від 14.07.2021 у справі №916/878/20 (на яку посилається скаржник), від 08.09.2021 у справі №914/416/20, від 21.10.2021 у справі №914/2153/20, від 18.11.2021 у справі №921/395/20, від 09.03.2023 у справі №902/317/22. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Суд робить висновок, 07.12.2021 виникли договірні відносини між первісним кредитором, правонаступником якого є позивач, та відповідачем у зв`язку з укладенням Договору №1733230-А. [PERSON] , будучи вільною в укладенні вказаного кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим відповідач погодилася, підписавши електронним одноразовим ідентифікатором кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. Факт отримання кредитних коштів у сумі 20 000 грн. повністю підтверджується матеріалами справи та стороною відповідача не оспорюється. [PERSON] отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Щодо клопотання сторони відповідача про зменшення суми нарахованих відсотків, суд зазначає наступне. Укладаючи кредитний договір [PERSON] була обізнана із відсотковою ставкою та умовами нарахування відсотків. Крім того, підписуючи Угоду щодо можливої авто пролонгації кредиту від 05.01.2022, відповідачка усвідомлено погодилася, що загальна вартість кредиту з урахуванням строку авто пролонгації, становить 45 332,80 грн., з яких 25 332,80 грн. - це відсотки. Як зазначалося у розділі IV, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим. На переконання суду, в даному випадку розмір відсотків є спів мірним невиконаному зобов`язанню та значно не перевищує суму основного боргу, тому суд не вбачає правових підстав для застосування положень статті 551 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню, тому позов задовольняє. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що понесені ТОВ «Фінфорс» витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн., підтверджуються матеріалами справи: ордером адвоката Кеню Д.В. серії АІ №1738838; договором про надання правової допомоги від 11.03.2024; Додатком до договору про надання правової допомоги; актом приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 28.10.2024 та платіжною інструкцією №4545 від 15.10.2024 про оплату наданих адвокатом послуг правової допомоги (а.с.66-70). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. підлягають стягненню з відповідача. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved