Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У серпні 2024 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] до ТОВ «Дієса». В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що з 15 серпня 2018 року позивач працювала у ТОВ «Дієса» на посаді оператора з обробки інформації та програмного забезпечення. Наказом від 04 вересня 2023 року її звільнено із займаної посади Старшого оператора з обробки інформації та програмного забезпечення, за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. У день звільнення, 04 вересня 2023 року позивачу видано трудову книжку, однак, заробітну плату за вересень 2023 року виплачено не було. Посилаючись на викладене, [PERSON] просила суд стягнути з ТОВ «Дієса» заборгованість по заробітній платі за вересень 2023 року у розмірі 35\~725, 54 грн. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, у вказаній ухвалі відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Представником відповідача [PERSON] на адресу суду направлено відзив, у якому відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Обставини справи, що встановлені судом З копії трудової книжки серії [NUMBER] видно, що позивач [PERSON] 15 серпня 2018 року прийнята на посаду оператора з обробки інформації програмного забезпечення, розподільчого центру департаменту ланцюга постачання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса», про що свідчить запис за № 29 у трудовій книжці позивача. Згідно запису № 30 у трудовій книжці позивача, 01 листопада 2020 року [PERSON] переведено на посаду оператора з обробки інформації та програмного забезпечення, розподільчого центру департаменту логістики, дистрибуції та сервісу в ТОВ «Дієса». 01 лютого 2021 року [PERSON] переведено оператором з обробки інформації та програмного забезпечення групи сервісного обслуговування, департаменту логістики, дистрибуції та сервісу відділу сервісу в ТОВ «Дієса». 04 січня 2022 року позивача переведено на посаду старшого оператора з обробки інформації та програмного забезпечення групи сервісного обслуговування відділу сервісу, департаменту логістики, дистрибуції та сервісу. На підставі наказу № Z00/01/09/011 від 01 вересня 2023 року [PERSON] 04 вересня 2023 року звільнено із займаної посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗПП України, що підтверджується записом за № 33 у трудовій книжці позивача та копією наказу ТОВ «Дієса». \~ \~ \~ \~Зі змісту вищевказаного наказу ТОВ «Дієса» вбачається, що при звільненні позивача їй підлягає компенсація за 64 календарних дні відпустки. \~ \~ \~ \~Відповідно до розрахункового листа за вересень 2023 року ТОВ «Дієса», борг підприємства перед [PERSON] на кінець місяця становить 35\~725, 54 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У ст. 21 Закону України «Про оплату праці» закріплено, що працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору. За змістом ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 2 статті 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в справах про стягнення заборгованості по заробітній платі обов`язок доведення виконання зобов`язань по виплаті заробітної плати покладається саме на роботодавця. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За приписами ч.1 ст. 21 КЗпП України,\~\~трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч. 1 ст. 115\~КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За правилами ст.\~116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Так, судом встановлено, що у період з 15 серпня 2018 року по 04 вересня 2023 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Дієса». Позивач [PERSON] пред`являє вимоги щодо стягнення з ТОВ «Дієса» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 35\~725, 54 грн. Крім того, ТОВ «Дієса» направило відзив, в прохальній частині якого не заперечувало проти задоволення позовних вимог. З огляду на викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог [PERSON] . Таким чином, стягненню з ТОВ «Дієса» на користь [PERSON] підлягає нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 35\~725, 54 грн. Щодо судових витрат У відповідності\~до ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від\~сплати судового\~збору під\~час розгляду\~справи в\~усіх судових\~інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладені норми чинного законодавства, та враховуючи ті обставини, що позивач звільнена від сплати судового збору, стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved