Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Позивач звернувся\~до Хорольського\~районного суду\~з вищевказаним\~позовом. [PERSON] ,\~мотивує позов\~тим,\~що 27.02.2016\~року вона\~вступила у\~шлюб з\~відповідачем [PERSON] . Позивач зазначає, що сумісне подружнє життя з відповідачем не склалось на грунті взаємного нерозуміння, різних характерів, що привело до відчуження та неможливості збереження сім"ї в зв`язу з чим прохає даний шлюб розірвати. Крім того,\~сторони мають\~дитину малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини згідно ст. 180 Сімейного кодексу не надає, чим порушує вимоги ст. 180 Сімейного Кодексу України, яка передбачає, що батьки зобов"язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Позивач прохала стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітків(доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, на її користь;\~ судові витрати: судовий збір у сумі\~\~1\~211,\~20,\~00\~ грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 3 000, 00 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 10.12.2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за правилами спрощеного позовного\~провадження з\~викликом сторін. Ухвалою\~ суду\~ від 10.01.2025 року\~відкладено відкрите судове засідання. У судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Третяк К.П., не з`явилася, в позовній заяві прохала суд розглянути справу за їх з позивачкою відсутності. Відповідач\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був\~повідомлений\~відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України та ч. 11\~ст.128\~ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подав, а тому на підставі ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило. Відповідно до вимог п.2 ч.7\~ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалася відповідачу, які відповідач не отримав, до суду повернувся конверт з відміткою «адреса відсутній зап вказною адресою». Розгляд справи було призначено на 10.01.2025 року. Відповідно вимогам ч.2\~ст. 128 ЦПК України\~та ч. 11\~ст. 128 ЦПК України, розміщено оголошення про повідомлення відповідача про дату та час судового розгляду справи на веб-сайті "Судова влада" на 29.01.2025 року. Станом на 29.01.2025 року відповідач відзив до суду не подав. Відповідно положень ч. 2 ст.\~191\~та ч. 8 ст.\~178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Ст.\~12\~ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З наданих до суду доказів, встановлено, що спільне життя позивача\~та відповідача\~не склалося, шлюб носить формальний характер. Між сторонами припинені подружні стосунки і відновлювати їх позивач не має наміру. Відповідно до ч.3 ст.\~105\~Сімейного Кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зіст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК Українисуд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК Україниу разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач [PERSON] скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач\~не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, зваженими та обміркованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого дана позовна вимога підлягає задоволенню. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно дост.\~121\~СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу. Судом встановлено,\~що відповідач\~є батьком [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження Серія [NUMBER] . Згідност.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182\~СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись на дитину визначається судом. Оскількисудом встановлено, що відповідач працездатний, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, так як доказів протилежного він не надав,\~як і\~не надав\~доказів того\~що не\~працевлаштований та\~не отримує\~жодного іншого\~доходу,\~а тому\~спроможний надавати\~матеріальну допомогу на утримання малолітньої дочки, яка на даний проживає з матір`ю позивачем по справі. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін та про дату, час і місце розгляду справи та якому роз"яснено його право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі наявні докази, протягом строку, встановленого судом, відзиву на позовну заяву до суду не надав. З огляду\~на те,\~що відповідач\~будучи обізнаним про судові засідання, не вжив заходів для явки до суду, не подав відзиву на позов з невідомих причин у відведений строк, суд вважає, що наведена поведінка відповідача є такою, що направлена на затягування розгляду справи. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях в тому числі «Пономарьов проти України» №3236/03 від 03.04.2008 року, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ч.5 ст.183 СК України вказує на орієнтовний розмір аліментів, які можуть стягуватися з відповідача, а саме: на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів. Суд враховує, що дитина сторін малолітній син [PERSON] , [INFO] на даний час проживає разом з матір`ю позивачем по справі у м.Хорол, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданої відділом ЦНАП виконавчого комітету\~ Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області №09-08/1995 від 26.11.2024 року. Виходячи з\~вищевикладеного суд\~прийшов до\~висновку,\~що відповідач повинен\~сплачувати аліменти\~на свою\~дитину і стягнення з відповідача слід проводити\~в розмірі\~1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), оскільки саме такий розмір буде відповідати вимогам розумності, справедливості та інтересам дитини та буде в межах фінансових можливостей відповідача. На думку суду, визначений спосіб та розмір стягнення аліментів призведе також до рівності прав дитини на утримання від обох батьків відповідно до положень Закону. Відповідно до ст.79\~ч.1\~СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто з\~10.12.2024\~року Відповідно до ст.\~430\~ч.1\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст.\~141\~ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів та витрат, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1211, 20 грн. Крім того відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на судовий збір в сумі 1\~211,\~20\~ грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 3\~000, 00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved