Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] зазначила, що вона є бабою по материнській лінії [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. Зазначає що батько [PERSON] починаючи з 2020 року не приймає ніякої участі у вихованні сина, ніколи не вітав і не вітає з днем народження, не цікавиться про його навчання в школі та ліцеї, проведенням сином вільного часу. Вказує, що відповідач ніколи не дбав про належне матеріальне утримання сина. В 2017 році [PERSON] виїхав в Республіку Польща на роботу, однак жодного разу не надіслав коштів на утримання сина. Зазначає, що [PERSON] на даний час проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Стверджує, що відповідач не бажає належним чином піклуватися неповнолітнім сином та самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню та забезпеченню сина. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що позивачем не подано належних та достатніх доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина [PERSON] . Зазначає, що з дня народження сина, відповідач відповідально відносився до виховання сина, у міру своїх можливостей забезпечував його як матеріально, так і життєвими порадами. Ще до розлучення з матір`ю [PERSON] , він, аби забезпечити гідні матеріальні умови сім`ї, вимушений був виїхати на роботу в Республіку Польща. Але зв`язків із сім`єю не втрачав, перераховував на карту дружини кошти, спілкувався із сином по телефону. Вказує, що після смерті мами [PERSON] , [INFO] відповідач СМС повідомленням просив [PERSON] відкрити на своє ім`я банківську картку, аби сплачувати аліменти безпосередньо йому, але син до цього часу з невідомих відповідачу причин не телефонує і номер банківської картки не надав. На його дзвінки не відповідає. [INFO] мати [PERSON] , своєю заявою надала згоду йому та жінці, з якою він перебуває у цивільному шлюбі, на нагляд та фактичний догляд за сином під час його тимчасового перебування та проживання на території Республіка Польща. Зазначає, що [PERSON] майже 6 місяців проживав однією сім`єю разом з ними, навчався онлайн у школі в Україні. Аби не відстати у навчанні від своїх однокласників, відповідач з цивільною дружиною оплачували послуги репетитора, давали кошти у необхідному розмірі як дитині його віку для власних потреб. Будь-яких конфліктів між ними не виникало, однак [PERSON] у Польщі не подобалося і він прийняв рішення повернутися в Україну. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали повністю та просять задовільнити його. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та пояснив суду, що відповідач добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, матеріально підтримує свого сина, намагається із ним налагодити зв`язки, пропонував йому жити з ним, має безпосередню зацікавленість, бажання та готовність брати участь у вихованні дитини, спілкуванні з ним, піклуванні та наданні матеріальної допомоги. Зазначає, що позивачем не надано жодного доказу який би свідчив, що [PERSON] умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками, При цьому, мати [PERSON] , з часу розірвання шлюбу і їх окремого проживання, і до дня смерті ніколи не заявляла відповідачу будь-яких претензій щодо його неналежної участі у вихованні та утриманні сина. Натомість, позивач створює такі умови, які б давали підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. З позовом про позбавлення батьківських прав позивачка звернулася всього через два місяці після смерті матері [PERSON] . Стверджує, що органом опіки не вжито жодних заходів, аби не допустити крайньої міри - позбавлення батьківських прав, оскільки вони навіть не зважали за потрібне поспілкуватися з батьком дитини, щодо з`ясування питання виконання ним батьківських обов`язків, а сам висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав є необгрунтованим та таким, що суперечить матеріалам справи. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник органу опіки та піклування Рівненської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить позов задовільнити та розгляд справи проводити без його участі. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримує. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.1 ст.18 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З роз`яснень, які містяться в пунктах 15-17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено в судовому засіданні відповідач бажає приймати участь у вихованні свого сина [PERSON] , [INFO] , заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Наміру ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина він не має. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звертався до позивача з проханням надати номер рахунку на який він мав би змогу перераховувати кошти на утримання сина. Як слідує з рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (пункт 58), сам факт заперечення відповідачем позовної заяви про позбавлення його батьківських прав щодо синів може свідчити про його інтерес до дітей. Згідно ст. 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Висновок Органу опіки та піклування Рівненської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина не є обов`язковим для суду. Згідно ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення від 03 грудня 1986 року)». Висновок органу опіки та піклування Рівненської міської ради від 20 грудня 2024 року, який міститься у справі, не містить жодних переконливих висновків щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Висновок не містить даних, які б підтверджували пояснення неповнолітнього [PERSON] та об`єктивно характеризують [PERSON] як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде відповідати інтересам дитини та батька, а тому відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, слід попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON] , [INFO] та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed