Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21.01.2025р. позов [PERSON] до Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі Львівської філії Державного інституту з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" про стягнення заборгованості із заробітної плати задоволено, стягнено з Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі Львівської філії Державного інституту з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати у розмірі 161 855 (сто шістдесят одна тисяча вісімсот п"ятдесят п"ять) гривень 40 коп., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 5556 (п"ять тисяч п"ятсот п"ятдесят шість) гривень 97 коп., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів при їх виплаті, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10 919 (десять тисяч дев"ятсот дев"ятнадцять) гривень 94 коп., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів при їх виплаті, моральну шкоду в розмірі 5000 (п"ять тисяч) гривень 00 коп. Також стягнено з Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі Львівської філії Державного інституту з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" на користь держави судовий збір в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 коп. В подальшому від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій він просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень. Відповідно до ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених\~статтею 430\~цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В даному випадку є доцільним вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення без повідомлення учасників справи. Дослідивши матеріали цивільної справи та заяву про ухвалення додаткового рішення, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21.01.2025р. позов [PERSON] до Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі Львівської філії Державного інституту з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" про стягнення заборгованості із заробітної плати задоволено, стягнено з Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі Львівської філії Державного інституту з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати у розмірі 161 855 (сто шістдесят одна тисяча вісімсот п"ятдесят п"ять) гривень 40 коп., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 5556 (п"ять тисяч п"ятсот п"ятдесят шість) гривень 97 коп., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів при їх виплаті, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10 919 (десять тисяч дев"ятсот дев"ятнадцять) гривень 94 коп., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів при їх виплаті, моральну шкоду в розмірі 5000 (п"ять тисяч) гривень 00 коп. Також стягнено з Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі Львівської філії Державного інституту з проектування об"єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" на користь держави судовий збір в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 коп. В заяві про ухвалення додаткового рішення позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень 00 коп. Відповідно до ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до абз.5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (Справа N 1-23/2009), конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До заяви про ухвалення додаткового рішення долучені копії договору доручення на представництво інтересів та надання правничої допомоги (правової допомоги) від 21.11.2023р., актів про надання правової допомоги (приймання наданих послуг) №1 від 23.01.2025р. Вартість правової допомоги складає 12 000 (дванадцять тисяч) гривень 00 коп. Крім того, в матеріалах судової справи містяться копії свідоцтв на заняття адвокатською діяльністю та ордерів на надання правничої допомоги, з яких вбачається, що адвокатами Матушеком В.В. та Рісною Ю.Б. у даній цивільній справі позивачу [PERSON] надана правова допомога. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. П.1 ч.3 цієї статті вказує на те, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: - чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; - чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору; - значення справи для сторін; - поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; - дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Ч.6 ст.142 ЦПК України визначено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказаний правовий висновок відображений у постанові Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 334/8182/19. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі№742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17. Також, питання співмірності судових витрат розглядалось Великою Палатою Верховного Суду у справі № 550/936/18, за результатами якої Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку: «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи, фінансовий стан обох сторін». Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ: у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 наголошено на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved