Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Позивач,\~ТОВ «ДІДЖИ\~ФІНАНС» звернувся\~до суду\~з позовом\~до відповідача,\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованостіза договором № 200506476 від 18.04.2016 року в сумі 50856 грн 07 коп, судового збору в сумі 2422 грн 40 коп та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7500 грн 00 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200506476 щодо кредитування, відповідно до умов якого, на умовах повернення, платності, строковості, банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 12629 грн 44 коп, з встановленим строком користування з 18.04.2016 року по 18.04.2019 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16 відповідно до якої ТОВ «Діджи Фінанс» визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором № 200506476 від 18.04.2016 року. Таким чином, банк, правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Станом на 15.08.2024 року загальний розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором № 200506476 від 18.04.2016 року становить 33381 грн 42 коп, з яких: 11710 грн 28 коп - заборгованість за кредитом; 21671 грн 14 коп - заборгованість за відсотками. Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, позивач просив суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № 200506476 від 18.04.2016 року в розмірі 50856 грн 07 коп, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн 40 коп та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7500 грн 00 коп. Представник позивача, ТОВ «ДІДЖИ\~ФІНАНС»,в судове засідання не з`явився, однак 24.10.2024 року до суду надіслав заяву, у якій просив розгляд справи провести без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 57). Відповідач, [PERSON] , у судове засідання\~не з`явився,\~хоча про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання повідомлявся\~належним чином\~за зареєстрованим\~місцем проживання,\~відзиву на\~позовну заяву\~суду не\~надав,\~причин неявки\~суду не\~повідомив.\~В порядку\~ст.\~128\~ЦПК України,\~повідомлений шляхом\~розміщення оголошення\~на офіційному\~веб-сайті\~судової влади\~України (а.с.\~81). За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено розглядати справу в заочному порядку. 27.09.2024 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи та зібрані у ній докази приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 18.04.2016 року [PERSON] підписав анкету № 2689469, в якій зазначено загальну інформацію про кредит: бажана сума кредиту 10000 грн, строк 36 міс., мета кредиту на купівлю товарів; контактну інформацію; адресу реєстрації клієнта; адресу фактичного місця проживання або перебування; додаткову контакту інформацію (третя особа); інформацію про місце роботи; дані про доходи та витрати; майно, додаткову інформацію (а.с. 27, 2 том). 18.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено кредитний договір № 200506476, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 12629 грн 44 коп, зі встановленим строком користування з 18.04.2016 року по 18.04.2019 року, а [PERSON] зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Клієнт просить банк надати йому кредит визначений в графі «сума кредиту». Розмір процентної ставки за кредитом 0,0001% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 0% до 9 місяця строку дії договору, 3,9% з 1 місяця строку дії договору та до закінчення строку його дії. Разова комісія за видачу кредиту 1,5%. Сукупна вартість кредиту 213,1% річних. Також у заяві визначений щомісячний платіж за користування кредитом в розмірі 870 грн 00 коп. Дата платежу 18 числа кожного місяця (а.с. 26, 2 том). Такі ж умови стосовно суми кредиту, строку кредиту, розміру щомісячного платежу, процентної ставки за кредитом, комісії за видачу кредиту, щомісячної комісії за обслуговування кредиту, доведенні до відома [PERSON] у довідці про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 18.04.2016 року (а.с. 29, 2 том). З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець свої зобов`язання виконав належним чином. Факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується банківською випискою по рахунку останнього. 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір про відступлення права вимоги № 7_БМ, згідно з п. 1 якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги (а.с. 30, на звороті-31, 2 том). Згідно реєстру\~боржників ПАТ\~«Банк Михайлівський»\~до Договору\~факторингу №\~7_\~БМ про\~відступлення прав\~вимоги від\~20.07.2020\~року сума\~боргу за\~кредитним договором\~№ 200506476\~від 18.04.2016\~рокустановила 33381 грн 42 коп, із яких: заборгованість за тілом кредиту 11710 грн 28 коп; - заборгованість за доходами - 21671 грн 14 коп ( а.с. 19). Відповідно до копії розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № 200506476 від 18.04.2016 року, інфляційних втрат та 3% річних, за період: з 15.08.2021 року до 15.08.2024 року, становить\~50856 грн 07 коп, з яких: 33381\~грн 42\~коп \~сума боргу;\~14466\~грн 54\~коп \~інфляційне збільшення;\~3008\~грн 11\~коп \~штрафні санкції (а.с. 6, 1 том). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Тобто, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 200506476 від 18.04.2016 року в розмірі 50856 грн 07 коп. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 даного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та інші платежі в порядку, визначеному цим договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув надані йому кредитні кошти в строки, передбачені кредитним договором. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Таким чином, у зв`язку з порушенням умов кредитного договору відповідачем, з останнього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 200506476 від 18.04.2016 року в розмірі 50856 грн 07 коп. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ТОВ «Діджі Фінанс» підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо строків позовної давності суд зазначає наступне. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Постановою КЦС ВС від 28.11.2018 у справі № 753/12382/15-ц тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в ній встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності. Тобто такі випадки, до яких позовна давність не застосовується судом, оскільки відсутня відповідна заява сторони у спорі. Без заяви сторони у спорі позовна давність судом, за власною ініціативою, застосовуватись не може за жодних обставин. Як вбачається із матеріалів справи відповідач не заявляв про застосування спливу строку позовної давності щодо даного спору, а тому суд не вбачає підстав розглядати клопотання про поновлення строків позовної давності для подання позову до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем відповідно до платіжної інструкції № 9179 від 06.08.2024 року сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп (а.с. 48, 2 том). Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову і стягнення з відповідача заборгованості, то на користь позивача з відповідача необхідно стягнути 2422 грн 40 коп сплаченого судового збору. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7500 грн 00 коп, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3\~ст.\~137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, за змістом ч. 4 ст.\~137\~ЦПК\~України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved