Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області суду з вищевказаним позовом. У обґрунтування позову зазначив, що з початку серпня 2014 року він та відповідачка [PERSON] (дошлюбне прізвище '' [PERSON] '') почали зустрічатися, а з 02 жовтня 2014 року стали проживати однією сім`єю та вести спільне господарство у [ADDRESS] , яку винаймали у [PERSON] до початку серпня 2015 року. Проживаючи однією сім`єю, ведучи спільне господарство та маючи спільний бюджет, вони з відповідачкою [PERSON] мали намір придбати у спільну власність житло, а саме квартиру в місті Хорол Полтавської області. На початку серпня 2015 року по оголошенню вони знайшли об`яву про продаж квартири [ADDRESS] і зателефонували, щоб оглянути квартиру, після чого досягнули із співвласниками згоди про вартість вказаної квартири, усіх умов договору купівлі-продажу. За квартиру вони заплатили 254000 грн без врахування послуг нотаріуса і податків. Половину грошей на квартиру дала мати відповідачки, половина належала позивачу. 07.08.2015приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Березою Д.В. було зареєстровано договір купівлі-продажу, серія та номер: 722, об`єкта житлової нерухомості - трикімнатної квартири загальною площею 52, 3 кв.м, житловою площею 39, 2 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 455262853248, номер об`єкта в РПВН: 8326314, номер відомостей про речове право: 10712663, власник: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Проводити реєстрацію квартири на відповідачку вирішили у зв`язку з тим, що позивач був зайнятий на роботі. Після придбання квартири він невідкладно став робити в ній ремонт і згодом вони з відповідачкою переїхали туди жити. 12 серпня 2016 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який було зареєстровано Хорольським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Полтавській області, актовий запис № 62. Від даного шлюбу в них народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] , що доводиться копією свідоцтва про її народження Серія [NUMBER] . Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 21.08.2023 вищевказаний шлюб розірвано. З повідомлення Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 04.10.2023 № 02-22/4389 він дізнався, що 28.09.2023 його, знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , за заявою власника житла. Вказує, що в період сумісного проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства, починаючи з 02 жовтня 2014 року по 12 серпня 2016 року, на спільні кошти ним з відповідачкою було придбано нерухоме майно, яке було зареєстроване на відповідачку, а саме трикімнатну квартиру загальною площею 52, 3 кв.м, житловою площею 39,2 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 455262853248, номер об`єкта в РПВН: 8326314, номер відомостей про речове право: 10712663, власник: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Вказує, що на даний час між ним та відповідачкою виник спір стосовно володіння, користування та розпорядження спільним сумісним майном, тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 01.11.2023 за заявою позивача у порядку забезпечення позову судом накладено арешт на спільну квартиру. Ухвалою судді від 03.11.2023 відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. 20.11.2023 представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Павелко Р.С. подано відзив на позов, у якому останній зазначив, що позовні вимоги його довірителька не визнає і стверджує, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації в АР Крим у 2014 році вона змушена була переїхати жити на материкову Україну та винаймати житло в [ADDRESS] . Вказує, що його вона в період серпня 2014 по 12 серпня 2016 року не проживала з позивачем як чоловік та жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не вели спільне господарство, а тільки зустрічалися. Вказує, що з позивачем [PERSON] перебувала в романтичних стосунках, не заперечує, що останній нею опікувався, дарував квіти, дрібні подарунки, часто залишався ночувати, купував їжу, давав кошти на сплату орендної плати за житло. Вказує, що спірну квартиру було придбано на кошти, що дала її мати, яка працювала в Республіці Італія. Ці кошти справді перебували на зберіганні у батьків позивача. Після придбання квартири позивач дійсно допомагав робити в квартирі ремонт, згодом разом переїхали туди проживати, справили весілля, народилася дитина. Позивач проживав в квартирі до 2023 року. Вказує, що [PERSON] не довів факту спільного проживання з відповідачкою однією сім`єю як чоловіка та жінки на момент придбання спірної квартири, а тому в задоволенні позову слід відмовити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, пояснив, що з серпня 2014 року він познайомився із відповідачкою [PERSON] , остання приїздила на канікули із Криму до своєї бабусі, що живе в Хоролі. Вирішили проживати разом, тому з жовтня 2014 року винайняли у [PERSON] квартиру в [ADDRESS] , де проживали разом. Вказав, що він працював на той час на '' Хорольському механічному заводі'', отримував гарну зарплату, на яку вони із [PERSON] і жили, частину зарплати відкладав. Жили з відповідачкою як родина, разом придбавали речі побуту, одяг, спали разом в одному ліжку, дбали один про одного, мали дуже гарні відносини. Ходили в гості до друзів і їх друзі також приходили до них в гості. Він платив за квартиру, передаючи гроші [PERSON] , окремо давав гроші на комунальні послуги. Відповідачка не працювала, навчалася заочно в Полтавському педагогічному університеті. Давав їй гроші на проїзд в м Полтаву на навчання. Мама відповідачки працювала в Італії, висилала подарунки [PERSON] , йому і його батькам. Коли приїздила в Україну, разом їздили відпочивати у м. Львів. Влітку 2015 року, коли мама відповідачки приїхала у відпустку, то вона завела мову про придбання квартири, так як він із [PERSON] мали намір одружитися. Сказала, що допоможе придбати квартиру. Почали шукати оголошення про продаж квартири, цим питанням вони займалися разом із [PERSON] . По оголошенню знайшли спірну квартиру, вона знаходилася в [ADDRESS] , він із [PERSON] та батьком пішли її оглянути. Власники квартири були в Москві, квартиру показувала сусідка. Його батько домовлявся із власницею про ціну, домовилися за 13000 доларів США, це з урахуванням платити за послуги нотаріуса. Власниця квартири сказала, щоб договір укладали у нотаріуса Берези Д.В. У день укладення договору купівлі-продажу 07.08.2015 він був на роботі, попередньо домовилися, що оформлять квартиру на [PERSON] . Віддав свою заплатну картку своєму батькові, той зняв гроші з неї і купив на них долари. 6500 доларів США на купівлю квартири дала мати відповідачки, 6500 доларів були його гроші. Після укладення договору купівлі - продажу відразу став робити там ремонт, так як хотіли скоріше з [PERSON] переїхати в нову квартиру. Коли зробили ремонт в кухні та ванній кімнаті, переїхали проживати в нову квартиру. Жили в одній кімнаті і продовжували робити ремонт. Зробили опалення, купили котел, встановили кухню. Ремонт робив він сам із друзями, також працювали наймані люди. Коли одружилися 12 серпня 2016 року, продовжили проживати в новій квартирі. Мама відповідачки подарувала телевізор, курпила плиту, дала гроші на ремонт балкону. Після народження [INFO] дитини [PERSON] , продовжували проживати в цій же квартирі, прописався в ній. 21 серпня 2023 року розірвали шлюб за рішенням суду, ініціатором була відповідачка. Згодом довідався, що відповідачка його виписала з квартири, виставила речі та змінила замок. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечила, пояснивши, що її мати працювала в Італії, де доглядала за якоюсь жінкою. Переїхавши із Криму в м. Хорол в 2014 році, жила у бабусі, потім познайомилася із позивачем. В жовтні 2014 року знайшла квартиру, де стала проживати. Позивач інколи приходив, залишався ночувати, бо вони зустрічалися. Вказала, що вона ніде не працювала, жила на гроші, які їй пересилала мама з Італії. В 2015 році її мама приїхала і дала їй долари США на купівлю квартири. По оголошенню знайшла квартиру в [ADDRESS] . Про ціну домовлявся батько позивача, домовилися за 13000 доларів США з оформленням. Віддала гроші батьку позивача, була присутня при укладенні договору в нотаріуса, гроші продавцям віддавав батько позивача. Дійсно, позивач робив ремонт у новій квартирі, бо хотіли туди скоріше переїхати, але ремонт він робив за гроші її матері. Позивач продовжував періодично приходити. Через рік уклали шлюб, тоді позивач став постійно з нею проживати в новій квартирі. Коли народилася їх спільна донька, вона зареєструвала (прописала) позивача в цій квартирі. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши позицію сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що за результатами судового розгляду має бути ухвалене рішення, яким вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. 12 серпня 2016 року позивач [PERSON] та його колишня дружина [PERSON] уклали шлюб, [INFO] в них народилася донька [PERSON] . Ні позивач, ні відповідачка станом до 12 серпня 2017 року в зареєстрованому шлюбі з іншими особами не перебували. З відзиву на позов, а також з пояснень відповідачки, наданих в судовому засіданні вбачається, що вона з жовтня місяця 2014 року стала проживати в орендованій квартирі в [ADDRESS] . Згідно з витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] 07.08.2015 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Березою Д.В. набула у власність об`єкт нерухомості - трикімнатну квартиру, загальною площею 52.3 кв. метри в [ADDRESS] ( т. 1 а.с. 31). Суд бере до уваги показання свідків, які пояснили нижчевикладене. Свідок [PERSON] пояснила, що знає позивача, так як він навчався в одній школі з її дітьми. Дійсно, з жовтня 2014 року близько року [PERSON] і [PERSON] винаймали у неї квартиру в [ADDRESS] . Свідок бувала у них в квартирі, у якій в той час були присутні сторони. Кожного 7 числа місяця [PERSON] платив за квартиру, привозив гроші додому, декілька разів приїздив разом з [PERSON] . Інколи вона приходила знімати показники лічильників, бачила в квартирі [PERSON] . У [PERSON] та [PERSON] були дуже гарні стосунки. [PERSON] говорив, що збирається одружуватися. Він телефонував і просив дозволу купити та поставити ліжко, вона дозволила поставити ліжко в кімнаті, де раніше жили її сини. [PERSON] їй говорив, що вони з [PERSON] збираються купити квартиру, знає, що потім квартира була куплена в будинку навпроти ''Ощадбанку''. [PERSON] просив пожити в її квартирі до того часу, поки вони в новій квартирі не зроблять ремонт. Від орендованої квартири вона віддала [PERSON] 2 комплекти ключів. Вважає, що вони жили як родина. Свідок [PERSON] пояснив, що знає як позивача, так і відповідачку, з ними підтримує дружні стосунки. [PERSON] знає з дитинства, [PERSON] - з 2010 року, остання приїздила з Криму на канікули до бабусі. Знає, що позивач та відповідачка проживали разом у будинку поблизу ''Механічного заводу'', неодноразово був у них у гостях. Ті жили разом як родина, добре ставилися одне до одного. Часто були в одних компаніях, їздили на річку, збиралися у них на орендованій квартирі з друзями. [PERSON] говорив, що збирається одружуватися, що вони хочуть купити квартиру. Коли купили нову квартиру, то [PERSON] робив у ній ремонт, свідок йому також допомагав робити ремонт, переносив будівельні матеріали. [PERSON] говорив, що половину грошей на квартиру дала мама [PERSON]. Знає, що коли вони жили разом, [PERSON] працював на '' Механічному заводі'', [PERSON] була вдома. Вона постійно жила з [PERSON] як на орендованій квартирі, так і в новій квартирі. Свідок [PERSON] пояснила, що квартира в [ADDRESS] належала сватам. Коли вони померли, невістка оформила на цю квартиру спадщину. Вини жили в москві. Невістка надала їй доручення і попросила дати оголошення про продаж квартири. Невдовзі сусіди сказали, що з`явився покупець. Приїхав [PERSON] - батько позивача, огляну квартиру і сказав, що купляє. Потім сказав, що вони купляють своїм дітям. Вона дала йому телефон власниці і він з нею домовлявся про ціну. Власниця потім до неї подзвонила і сказала, щоб оформляли договір купівлі-продажу в нотаріуса Берези Д.В . Сказала, що покупці повинні їй віддати 13000 доларів США. Потім знову свідок зустрілася із покупцями, був позивач і його батько, позивач піднімав лінолеум, просив дозволити вже почати робити ремонт. Договір купівлі-продажу оформляли в нотаріуса, там були присутні батько позивача - [PERSON] , [PERSON] . Гроші за квартиру в автомобілі їй передав батько позивача 13000 доларів США. Ходили в банк їх перевіряти. Купівлю-продаж оформили на [PERSON] , мати позивача сказала, що дуже гарна їм попалася невістка. Свідок просила у них декілька днів, щоб розпродати меблі. [PERSON] купив для дітей стінку за 1000 грн, стіл та ковер по 500 грн. Другий примірник договору вона віддала невістці [PERSON] 2014 року. Чиї були грош,і на які купили квартиру, не знає. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає в [ADDRESS] . Знає, що з осені 2014 року в квартирі [PERSON] поселилися квартиранти [PERSON] із дівчиною. [PERSON] постійно проживав в цій квартирі, носив продукти, знає, що він на той час працював на '' Механічному заводі''. [PERSON] питала її про квартирантів, вона їй говорила, що нормальні. Вказала, що від працівників ''Механічного заводу'', де вона також працювала, чула, що [PERSON] купив квартиру, де саме не знає. Свідок [PERSON] пояснив, що знає як позивача, так і відповідачку, з ними підтримує дружні стосунки. Товаришували парами, його дівчина також товаришувала із [PERSON] і [PERSON] . Вказав, що служив в 2014 році. В грудні 2014 приїздив у відпустку, приходив до [PERSON] і [PERSON] в гості на орендовану квартиру поблизу ''Мехзаводу''. У травні 2015 демобілізувався, підтримував дружні відносини із сторонами. Були один в одного на днях народженнях. [PERSON] говорив, що [PERSON] є його нареченою. Коли приходив до них на орендовану квартиру в гості, то видно було, що вони живуть разом, у них були спільні речі, побут, знає, що збиралися одружуватися. [PERSON] говорив, що складає гроші на квартиру. [PERSON] з [PERSON] запрошували його в нову квартиру, вони тоді говорили, що квартиру допомогли купити батьки. В новій квартирі вони робили ремонт, придбавали меблі. В них у гостях був близько 10 разів, вважав їх сім`єю, бо проживали разом, поводилися як родина. Був у них на весіллі. Свідок [PERSON] пояснив, що є батьком позивача. Вказав, що в 2014 році його син став зустрічатися з [PERSON] , яка після окупації Криму приїхала жити разом із братом до бабусі в м. Хорол. Коли у них стосунки стали серйозні, вони почали шукати квартиру, син сказав, що хоче жити окремо від батьків разом із дівчиною. Вони з [PERSON] знайшли орендоване житло в м. Хорол неподалік ''Мехзавод'', куди в жовтні 2014 року переїхали, це була квартира [PERSON] , яких він особисто знав. На той час син працював на '' Механічному заводі'' і отримував гарну зарплату, утримував [PERSON]. [PERSON] не працювала, навчалася в м. Полтаві на психолога. Він неодноразово приходив до них в гості разом із дружиною. Діти кохали один одного і жили як родина, збиралися одружитися, придбавали посуд, ліжко. Вказав, що коли приїздила мама відповідачки, то вони родинами багато часу проводили разом, разом з дітьми їздили відпочивати в м. Львів, дуже раділи за дітей, всіляко їм допомагали. Влітку 2015 року, приїхавши у відпустку з Італії, [PERSON] - мама відповідачки запропонувала купити дітям квартиру. Домовлялися купити на двох, свідок говорив, що якщо грошей не вистачить, то від доплатить. Коли діти знайшли квартиру, то він з [PERSON] та [PERSON] їздили на неї дивитися, двері в квартиру відкрила сусідка. Потім він зустрівся із [PERSON] , яка по дорученню займалася продажем цієї квартири. Вона дала номер власниці, він дзвонив до неї в москву і домовлявся про вартість. Власниця сказала 13000 доларів разом із оформленням. Сказала оформляти в приватного нотаріуса Берези Д.В. Договір укладали 07.08.2015, [PERSON] при укладенні договору не було, бо він був на роботі. Гроші він віддавав [PERSON] особисто. Оформити вирішили на відповідачку, бо довіряли їхній родині. Він разом із [PERSON] після купівлі-продажу почали робити ремонт у квартирі. На той час діти проживали на орендованій квартирі. Коли зробили ремонт у кухні, ванній кімнаті та туалеті, діти переїхали на нову квартиру. Коли заливали поли, то діти жили у них. При укладенні договору йому син дав картку і він з неї знімав гроші, зняв гривні і поміняв їх на 6500 доларів США. В новій квартирі син робив ремонт, сам переробляв опалення, купив котел. В подальшому діти одружилися і у них народилася донька. Мама відповідачки згодом подарувала їм телевізор, купила їм ліжко в нову квартиру, за її гроші вони робили ремонт на балконі. У них були дуже гарні стосунки, мама відповідачки передавала їм речі з Італії, продукти. Свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю позивача. Вказала, що в кінці літа 2014 року її син сказав, що зустрів гарну дівчину, сказав, що буде шукати квартиру, щоб жити разом окремо від батьків. В жовтні 2014 року вони орендували квартиру у її знайомої [PERSON] , ця квартира була неподалік [PERSON] місця роботи ''Механічного заводу''. З [PERSON] вони познайомилися, коли син вже проживав з нею на зйомній квартирі, відповідачка їм дуже сподобалася, вона сказала, що дуже кохає їх сина і хоче з ним жити. На той час [PERSON] працював на ''Механічному заводі'', отримував гарну заробітню плату, утримував [PERSON], так як вона не працювала і, крім того, навчалася в м. Полтаві. До цього [PERSON] жила в Криму і після його окупації її мама вирішила, щоб дитина жила в Хоролі. Коли мама відповідачки приїздила у відпустку з Європи, вони разом проводили багато часу. Тему придбання житла підняла [PERSON] - мама відповідачки. Вирішили купувати на двох. В липні 2015 року зателефонував син і сказав, що [PERSON] по оголошенню знайшла квартиру, а тому вона з чоловіком, а [PERSON] із [PERSON] поїхали на неї подивитися. Двері у квартиру відчинила сусідка. Питанням оформлення квартири займався її чоловік, він і домовлявся по телефону із власницею, що була в москві, про ціну. Договір купівл-продажу укладали 07.08.2015 у приватного нотаріуса Берези Д.В. від імені продавця була [PERSON] , яка діяла по дорученню. За квартиру заплатили 13000 доларів США. Половину з цих грошей дала мама [PERSON] - [PERSON], а половина була [PERSON] . Її син при укладенні договору не був присутній, бо був на роботі. Вирішили оформляти на [PERSON], так як тоді були події по окупації Криму і [PERSON] всім було дуже жалко. На період придбання квартири син із [PERSON] жили як родина на зйомній квартирі, разом готували їжу, у них все було спільно, в тому числі і побут. Разом відпочивали, їздили у Київ, у Львів. Неодноразово, коли діти доробляли ремонт у новій квартирі, вони ночували у них дома. Згідно з наявними у справі копіями фотознімків, наданих позивачем, що роздруковані з особистої сторінки відповідачки в соціальній мережі Instagram, на них зображені разом позивач та відповідачка, фото свідчать про спільне проведення ними відпочинку, святкувань тощо у спірний період разом із друзями, в тому числі, і на орендованій квартирі (т. 1 а.с.41-44). Згідноз копією трудової книжки [NUMBER] позивач [PERSON] протягом 2012-2019 років працював у ПАТ "Хорольський механічний завод" (т. 1 а.с.11-14). 21.08.2023 рішенням Хорольського районного суду Полтавської області розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( т. 1 а.с. 16-18). Згідно з довідкою ПАТ "Хорольський механічний завод" позивач [PERSON] отримував заробітну плату у 2012 році в сумі 56303 грн 09 коп, у 2013 році в сумі 109303 грн 10 коп, у 2014 році в сумі 112947 грн 87 коп, у 2015 році в сумі 175865 грн 55 коп, у 2016 році 257352 грн 21 коп, у 2017 році в сумі 3252230 грн 53 коп ( т. 1 а.с. 21-26). Згідно з довідкою виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області № 02-22/4321 від 29 вересня 2023 [PERSON] визнано таким, що втратив право на користування житлом за адресою [ADDRESS] на підставі звернення власника житла ( т. 1 а.с. 29). Норми права, застосовані судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сім`я згідно Сімейного кодексу є первинним та основним осередком суспільства (ст. 3). Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Разом з тим згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 ''Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя'' вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 ''Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя'', рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.65 СК. Мотивована оцінка аргументів сторін. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність обставин, які б дали суду можливість встановити факт проживання позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2014 по 12 серпня 2016 року, суд аналізує пояснення сторін у судовому засіданні, письмові докази, надані сторонами, а також показання свідків, допитаних в ході судового розгляду справи, виходячи з правових ознак сім`ї, що створена без формальної реєстрації, визначених в нормах законодавства та в судовій практиці. Положеннями Сімейного кодексу України визначені ознаки сім`ї, а саме: спільне проживання осіб, їх пов`язаність спільним побутом, взаємні права та обов`язки цих осіб. Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.1999 визначено ознаки поняття ''член сім`ї'', на які, зокрема, посилалась сторона відповідача, зазначаючи, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство, мають спільні витрати, купляють майно для спільного користування, беруть участь у витратах на утримання житла та його ремонт. Разом з тим, правовий аналіз зазначеного Рішення КСУ дає підстави вважати, що вказаним нормативним актом визначено поняття ''член сім`ї'' військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони за змістом пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої та п`ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку". При цьому, Конституційний Суд України диференціював членів сімей взагалі, членів сімей, які перебувають на утриманні або проживають з суб`єктами права на пільги щодо оплати користування житлом і комунальними послугами, на дві групи. До першої з них слід віднести чоловіка або дружину особи та її прямих родичів по низхідній і висхідній лініях - дітей і батьків. Дружина (чоловік), їх діти і батьки є членами сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони і нарівні з ним користуються пільгами щодо оплати житла і комунальних послуг, якщо вони проживають разом з ним, а у передбачених законом випадках ще й ведуть спільне господарство. Стосовно дітей не має значення їх походження, а також те, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Другу групу членів сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони складають інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем, працівником міліції, особового складу державної пожежної охорони у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з суб`єктом права на пільги щодо оплати житлово-комунальних послуг спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Суттєвим правовим чинником для визначення кола осіб, яким надається право на пільги щодо оплати житлово-комунальних послуг, є факт їх спільного проживання з суб`єктом права на такі пільги. Це випливає з наведених положень статті 64 Житлового кодексу Української РСР, інших законів України та тих міжнародних угод, які стали невід`ємними складовими національного законодавства. Отже, обов`язковість наявності таких ознак члена сім`ї, як спільність побуту, бюджету, витрат та харчування, ремонт, купівлю речей, стосується осіб, які відносяться до другої категорії членів сім`ї, в переліку яких немає цивільного чоловіка, по визнання статусу якого фактично просить [PERSON] , оскільки за своєю суттю цивільний чоловік чи співмешканець відноситься скоріше до першої групи членів сім`ї. Визначаючи ознаки проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд враховує Постанову Верховного Суду у справі № 531/295/19 від 8 грудня 2021 року, згідно якої для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі N 466/3769/16 (провадження N 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі N 522/25049/16-ц (провадження N 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі N 712/14547/16-ц (провадження N 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі N 490/10757/16-ц (провадження N 61-42601св18). Крім того, суд бере до уваги те, що реалії сьогодення змінюють уявлення людей про сім`ю з класичним набором її ознак і це відображається в практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17). Також, сам собою факт періодичного спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц). Зважаючи на викладене, суд вбачає ознаками сімейних відносин чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу такі обставини: спільне проживання, спільна адреса реєстрації, наявність спільного побуту, наявність спільних прав та обов`язків, спільний сімейний бюджет, наявність спільних цілей у чоловіка та жінки, спільний вклад у надбання сім`ї. Разом з тим, в залежності від ситуації, вищевказані ознаки можуть не існувати в сукупності чи не існувати постійно, жодна з них не є визначальною чи обов`язковою для встановлення наявності сімейних відносин, з огляду на сучасні моделі сім`ї. На думку суду, у цій справі позивачем доведено перебування з відповідачкою у близьких стосунках та побудову ними сімейних відносини, які мають більшість вищеперерахованих ознак та однозначно свідчать про наявність сімейних стосунків з відповідачкою. Досліджуючи наявність таких ознак проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як спільне проживання та спільний побут, суд бере до уваги нижчевикладені докази. Самою відповідачкою не заперечується та обставина, що вона після приїзду у 2014 році з Криму в м. Хорол спочатку проживала в цьому місті разом із братом у будинку бабусі, а з жовтня 2014 року переїхала окремо проживати в квартиру за адресою [ADDRESS] . Всі допитані в судовому засіданні свідки підтвердили ту обставину, що в орендованій квартирі вона стала проживати разом із позивачем [PERSON] , який маючи постійне місце роботи та високу заробітню плату, утримував відповідачку, проживаючи разом з нею, платив за житло, забезпечував родину продуктами харчування, придбавав майно для цілей родини, називав відповідачку нареченою, спільно проводив з нею увесь час, позивач та відповідачка вели спільний побут та вживали заходи для подальшого створення родини та забезпечення її нерухомим майном та матеріальними благами. Відповідачкою не надано доказів, що вона переїхала від бабусі жити в окрему квартиру вимушено, і що цей переїзд не був пов`язаний з тим, що її романтичні стосунки з позивачем стали носити більш серйозний характер. Навпаки, в судовому засіданні встановлено, що саме бажання як позивача, так і відповідачки жити разом, окремо від батьків позивача та рідних відповідаки, стало наслідком винаймання ними окремого житла та постійного проживання в ньому до придбання спірної квартири. Хронологія взаємовідносин позивача та відповідачки свідчить про те, що вони активно будували свою родину на грунті взаємоповаги та любові, були разом з моменту початку спільного проживання, в період придбання спірної нерухомості, разом переїхали проживати в спірну квартиру, займаючись її ремонтом та облаштуванням, в подальшому одружившись, продовжили проживати в цій квартирі, в тому числі і після народження спільної дитини, протягом тривалого часу. Ні позивач, ні відповідачка не заперечують тієї обставини, що з жовтня 2014 року і до укладення шлюбу 12 серпня 2016 року вони підтримували стосунки лише між собою, проводячи разом час в буденні та вихідні дні. Про це також свідчать наявні в матеріалах справи фотодокази. Сторонами не заперечується та обставина, що їх батьки активно спілкувалися між собою, допомагали їм, як дітям, фінансово та організаційно у вирішення побутових питань. Активна участь батьків позивача в організації побуту свого сина та відповідачки, в тому числі і питаннях, які могла б вирішити відповідачка самостійно, свідчить про наявність родинно сформованих відносин між позивачем та відповідачкою. Відповідачкою не надано жодного доказу на підтвердження обставин, про які вона заявляла в ході судового розгляду. Її позицію по справі не підтвердив жоден свідок. Відповідачкою не надано доказів на спростування позиції позивача, наявних у справі фотодоказів, показань свідків. Водночас, відповідачка не заперечує ту обставину, що позивач відразу ж після придбання нею спірної квартири став робити в ній ремонт, не надаючи доказів, що цей ремонт робився за її кошти. Питання купівлі квартири обговорювалось не лише позивачем та відповідачкою, до процесу укладення договору були активно залучені батьки позивача, які оглядали квартиру, домовлялися про її ціну, збирали документи, були безпосередньо присутні при укладення договору, передавали гроші продавцю, що свідчить про плановість цього придбання та вказує на обопільну участь позивача та відповідачки в придбанні квартири, і як наслідок, - спільність сімейного бюджету. Відповідачкою та її представником не надано доказів того, що відповідачка мала грошові кошти на придбання квартири в сумі 13 000 доларів США, і внесення нею коштів в сумі 6500 доларів США на придбання цієї квартири підтверджується виключно показаннями позивача та його батьків. Суд констатує, що натомість позивачем доведено в судовому засіданні, що він мав кошти в сумі 6500 доларів США, за які разом із відповідачкою і придбав спірну квартиру, так як в матеріалах справи маються довідки з місця роботи позивача, які вказують, що позивач отримував заробітню плату, якої було достатньо для накопичення зазначеної ним суми коштів. Допитані в судовому засіданні свідки, в тому числі, і ті, які є спільними друзями позивача та відповідачки, надали взагалом узгоджені показання, які у суду не викликають сумніву щодо їх правдивості, підстав не довіряти цим свідченням немає, цими показаннями встановлено, що метою придбання спірної квартири було задоволення потреб сторін у житлі. Досліджуючи наявність спільного сімейного бюджету між позивачем та відповідачкою, суд враховує таке. Наявні у справі довідки з місця роботи позивача свідчать, що він працював у ПАТ ''Хорольський механічний завод'' та отримував заробітну плату у 2012 році в сумі 56303 грн 09 коп, у 2013 році в сумі 109303 грн 10 коп, у 2014 році в сумі 112947 грн 87 коп, у 2015 році в сумі 175865 грн 55 коп, у 2016 році 257352 грн 21 коп, у 2017 році в сумі 3252230 грн 53 коп, тобто мав офіційний дохід, достатній для утримання родини та накопичення коштів. Водночас, відповідачкою не заперечується та обставина, що позивач у період проживання на орендованій квартирі, робив їй подарунки, платив за житло, придбавав продукти харчування, робив ремонт у купленій нею квартирі та проживав там. Твердження відповідачки [PERSON] про те, що у неї був самостійний дохід, не підтверджується ніякими доказами, остання не надала жоного доказу на підтвердження тієї обставини, що її утримувала мати чи хтось інший, крім позивача. Матеріали справи не містять доказів здійснення переказу грошових коштів від матері відповідачки на користь відповідачки та зняття цих коштів в установах банку. Відповідачкою не надано доказів сплати нею чи її матір`ю коштів за навчання у ВНЗ в період з жовтня 2014 по 12.08.2016 (до моменту реєстрації шлюбу між ними), що могло б свідчити про роздільний бюджет позивача та відповідачки. Так, на переконання суду, у позивача з відповідачкою малися такі ознаки проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу: спільне проживання, спільний побут, спільний бюджет, спільні права та обов`язки, а також спільний відпочинок та святкування свят, про що вказували як сам позивач, так і свідки. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про доведеність позивачем факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбув період з жовтня 2014 по 12.08.2016, оскільки судом встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , ведення ними спільного побуту, спільного бюджету, наявності спільних прав та обов`язків, а також спільного відпочинку та святкування свят, і, як наслідок, підставність вимог про визнання за позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] право власності по частці об`єкта нерухомого майна - трикімнатної квартири загальною площею 52, 3 кв.м, житловою площею 39, 2 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 455262853248, номер об`єкта в РПВН: 8326314, номер відомостей про речове право: 10712663. Щодо позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна набутого в ході такого проживання спільним сумісним майном, суд вважає необхідним виснувати таке. Як зазначав суд, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України). Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц). Суд зазначає, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на правіспільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). Суд також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. З огляду на викладене суд вважає, що заявлення позивачем вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. У резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. Позивач також заявив вимогу про визнання квартири в [ADDRESS] спільним сумісним майном. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Суд вказує, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21). Суд вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Виходячи з викладеного, позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна, набутого під час такого проживання, спільним сумісним майном не підлягають задоволенню, так як позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,зі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Питання про стягнення із відповідачки на користь позивача судових витрат судом не вирішувалось, оскільки така вимога не ставилась останнім. У відзиві на позов та у судових дебатах представником відповідачки Павелком Р.С. заявлено про понесені стороною відповідачки судові витрати в сумі 30000,00 грн, що складаються із витрат на правничу (правову) допомогу та заявлено про стягнення цих документально підтверджених судових витрат після надання доказів їх понесення. На момент ухвалення рішення у справі вищевказаних доказів суду не надано, тому питання стягнення судових витрат, понесених відповідачкою, судом не вирішувалося. На підставі викладеного,

Outcome: partial