Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Гримайлівської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, в інтересах неповнолітнього [PERSON] , 10.12.2007 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , як таку що не виконує батьківських обов`язків та стягнення аліментів щомісячно з урахуванням індексації, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтовуючи позовні вимоги посилаються на те, що відповідач являється матір`ю неповнолітнього [PERSON] , 2007 р.н., який перебуває на обліку у службі у справах дітей Гримайлівської селищної ради як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Батько [PERSON] помер [INFO] . 24.08.2023 року в службу у справах дітей Гримайлівської селищної ради надійшло повідомлення від Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації про те, що працівниками поліції в заклад доставлений неповнолітній [PERSON] , [INFO] , житель с.Пізнанка, Чортківського району Тернопільської області, однак матір дитини відмовилась забирати його по причині крадіжки грошей, про що 31.08.2023 року подала до органу опіки і піклування Гримайлівської селищної ради письмову заяву. За час перебування неповнолітнього [PERSON] в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації з 24.08.2023 р. і по даний час, відповідачка відвідала дитину у закладі лише один раз, категорично відмовлялася його забирати чи відвідувати, після тривалих розмов, вимушено відвідала сина, щоб надати документи та одяг. Не цікавилася станом психологічного та фізичного здоров`я, не виявляла бажання повернути його додому. В службу у справах дітей Гримайлівської селищної ради жодного разу щодо повернення сина додому не зверталась. 24 листопада 2023 року до органу опіки і піклування поступила заява від неповнолітнього [PERSON] про відмову повертатися в сім`ю. Згідно інформації з ВП №3 (м.Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 01.12.2023 року №16 виконавчий комітет Гримайлівської селищної ради, як орган опіки та піклування вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , як такої, що не виконує батьківських обов`язків. Зазначені обставини свідчать про ухилення матері [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, яка самоусунулась від їх виконання, що є підставою для позбавлення її батьківських прав та передачу дитини до органу опіки та піклування Гримайлівської селищної ради для подальшого влаштування. Оскільки позбавлення батьківських прав не звільняє відповідача від обов`язку утримувати дитину, просять стягувати з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] до досягнення ним повноліття у твердій грошовій сумі. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 08 січня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження та призначено підготовче судове засідання. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації. Ухвалою суду від 01 квітня 2024 року зустрічний позов [PERSON] до виконавчого комітету Гримайлівської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, що діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] про скасування усиновлення прийнято до спільного розгляду з первісним та об`єднано в одне провадження. В зустрічному позові [PERSON] просить скасувати усиновлення нею [PERSON] , [INFO] , за рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 17.09.2010 р. (справа 2-0-190/10); внести зміни в актовий запис про народження №23 від 20.12.2007 р. складений відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Збаразького районного управління юстиції шляхом поновлення відомостей записаних до усиновлення дитини та виключення з актового запису відомостей про усиновлювача, саме змінивши записи про матір із [PERSON] на [PERSON] . Посилається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.09.2010 року було задоволено її позов та оголошено її та її чоловіка [PERSON] усиновителями [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Внесено зміни в актовий запис про народження вказаних неповнолітніх дітей, саме: у графі прізвище записати « [PERSON] », у графі по батькові « [PERSON] », у графі мати - « [PERSON] », у графі батько - [PERSON] . [PERSON] є повнолітньою та проживає окремо. Починаючи з часу усиновлення [PERSON] , останній проживав разом з ними, відвідував школу в с. Пізнанка та в Глібівському ліцеї с.Глібів, відносини були нормальні. До шостого класу [PERSON] навчався в школі с. Пізнанка та с. Глібів, В кінці 2018 р. на початку 2019 р. між усиновленими дочкою [PERSON] та сином [PERSON] і батьками почали виникати напружені відносини, які не залежали від їх поведінки. Внаслідок образи та переживань від висловлювань дочки [PERSON] , з її чоловіком [PERSON] стався серцевий напад та через деякий час він здійснив асфіксію (повішення). Залишившись із двома дітьми та без чоловіка, становище стало тяжким в плані виховання та утримання дітей, що було причиною оформлення сина [PERSON] в 6-й клас для подальшого навчання в Бережанський ліцей Тернопільської обласної ради. Не маючи постійної роботи та необхідного грошового забезпечення вимушена була тимчасово виїжджати на роботу за межі України, для подальшого утримання сина та своєї сім`ї. При цьому повністю виконувала свої обов`язки по вихованні сина [PERSON] , так як постійно відвідувала місце його навчання, цікавилася розвитком та поведінкою. На вихідні дні [PERSON] приїжджав додому. В навчальних закладах він на низькому рівні засвоював навчальну програму, порушував учнівську дисципліну, лихословив, принижував дітей, обманював вчителів та учнів, був помічений в крадіжках особистих речей учнів та працівників. В Бережанському ліцеї теж негативно характеризувався, проявляв агресивність, провокував бійки та конфлікти серед учнів закладу, обманював учнів і вчителів, також здійснював крадіжки особистого майна в однокласників, на що вона відшкодовувала потерпілим шкоду. Перебуваючи в житловому будинку під час канікул чи у вихідні дні, син [PERSON] починаючи з 2019 р. неодноразово здійснював крадіжки грошових коштів у великих розмірах, які використовував на свій розсуд, при цьому залишаючи місце проживання та перебуваючи в невідомих місцях. Крадіжки грошових коштів з дому [PERSON] почав здійснювати систематично. На її прохання припинити таке відношення до неї, як матері, позитивно не реагував, а на зауваження з приводу поведінки почав проявляти агресію до неї та її співмешканця [PERSON] , погрожував їм позбавленням життя. 13 серпня 2023 р. в черговий раз син [PERSON] викрав грошові кошти та вийшов з дому в с. Пізнанка, Чортківського району і не повернувся, про що нею було повідомлено працівників відділення поліції. 24.08.2023 р. він був знайдений в м. Тернополі. З того часу [PERSON] знаходиться у Центрі соціально психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної ради. Додому, в сім`ю в якій він виховувався, проживав та отримував все необхідне для свого повноцінного існування, свідомо повертатися не бажає, на це причин не зазначає. В сина [PERSON] не було жодної причини залишати сім`ю та помешкання, в будинку є всі умови для проживання та виховання, з дому його не виганяли. Перебувати з нею, в одній сім`ї, він свідомо не бажає, як мати перестала користуватись авторитетом. [PERSON] не сприймає її як матір, не цінить материнського до нього відношення, своїми діями та поведінкою робить кривду та зневагу, погрожує фізичною розправою. Вважає, що незалежно від її волі, між ними склались стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання нею своїх батьківських обов`язків, що є підставою для скасування усиновлення. У відзиві на зустрічну позовну заяву представник відповідача [PERSON] заперечує щодо позовних вимог, посилаючись на те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З нею неодноразово проводились бесіди з приводу налагодження батьківських відносин, повернення сина додому, однак матір категорично відмовлялася забрати дитину з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації додому, про що подала заяву та звинувачує сина у всіх сімейних негараздах. Представник [PERSON] адвокат Бутрин С.В. подав відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначає про те, що жодних спростувань доводів зустрічного позову не наведено. Під час перебування [PERSON] в Центрі, останній залишав його самовільно та працівниками Тернопільського РУП був оголошений в розшук. Ухвалою суду від 10 липня 2024 року до участі в справі залучено в якості співвідповідача за зустрічним позовом службу в справах дітей Чортківської районної державної(військової) адміністрації Тернопільської області. Ухвалою суду від 01 серпня 2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача за первісним позовом-відповідача за зустрічним [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримує повністю та просить його задоволити з підстав, наведених у позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за первісним позовом Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської ОДА Костюк Н.Т. в судовому засіданні вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підставні та підлягають до задоволення. В Центрі дитина знаходиться не вперше. Оскільки відповідачка неналежно виконувала свої батьківські обов`язки щодо сина [PERSON] , наслідком цього є його теперішня поведінка. Мати відмовилась забирати сина додому. Відповідач за первісним позовом-позивач за зустрічним позовом [PERSON] , її представник адвокат Бутрин С.В. в судовому засіданні в задоволенні первісного позову просять відмовити, зустрічний позов підтримують просять задоволити. З часу перебування сина [PERSON] в сім`ї, а саме, йому було 2 з половиною роки, вона повністю виконувала обов`язки матері по відношенні до сина, проявляла любов та турботу до нього, створювала всі необхідні умови для нормального розвитку. Жодної винної поведінки чи свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками вона не допускала. Син [PERSON] сам добровільно не бажає та відмовляється повернутися додому, причини пояснити не може, силою вона його не заставить повернутися в сім`ю. Заява про відмову забрати [PERSON] додому була написана по рекомендації представника позивача, яка не роз`яснила їй значення та подальші наслідки цього. Представник відповідача за зустрічним позовом-служби у справах дітей Чортківської РДА Паравійчук Л.Й. в судовому засіданні щодо позову про скасування усиновлення заперечує повністю. Пояснила, що підстави для скасування усиновлення відсутні, оскільки мати виховувала [PERSON] з дитинства, тому повинна була вжити всіх необхідних заходів для налагодження стосунків з сином. Вважає, що його поведінка являється наслідком неналежного виховання та здійснення своїх батьківських обов`язків матір`ю, через що [PERSON] не бажає повертатись в сім`ю. Вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно частини третьої статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України). В Постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц та постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 зазначено, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц зазначено, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо усиновлювач був записаний матір`ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу(стаття 242 частина 1 СК України). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.» Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19». Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. В контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 (провадження № 61-8871св21). З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення. Так, у частині першій статті 238 СК України зазначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках(ч.1 ст.13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як слідує із змісту рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.09.2010 у справі №2-0-190/10 за заявою [PERSON] , [PERSON] , заінтересовані особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Притулку для дітей Служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації, комунальної установи Тернопільської обласної ради «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» про усиновлення неповнолітній дітей, заяву задоволено. Вирішено оголосити [PERSON] , [INFO] , громадянина України та [PERSON] , [INFO] , громадянку України, усиновителями [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Колодне, Збаразького району Тернопільської області та [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Колодне, Збаразького району Тернопільської області. Внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , що був зроблений 20.12.2007 р. за №23 Колодненською сільською радою Збаразького району Тернопільської області та зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області, а саме: у графі «прізвище» записати - « [PERSON] », у графі «по батькові» - « [PERSON] », у графі «мати» - [PERSON] , громадянка України, у графі «батько» - [PERSON] , громадянин України. Зобов`язано Відділ реєстрації актів цивільного стану провести відповідні зміни в актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] , що був зроблений 20.12.2007 року №23 Колодненською сільською радою Збаразького району Тернопільської області та зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області. Ім`я, дату та місце народження дітей залишити без змін (а.с. 64-67 том 1). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.11.2010 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7 том 1). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть(а.с.11 том 1). На даний час неповнолітньому [PERSON] виповнилось повних 17 років, 30.03.2023 року видано паспорт громадянина України(а.с.8 т.1) Зареєстроване місце проживання згідно довідок виданих Глібівським старостинським округом с.Пізнанка Гримайлівської селищної ради Чортківського району Тернопільської області №2-69 від 04.10.2023 року, №2-87 від 27.12.2023 року [PERSON] -син [INFO] , [PERSON] , [INFO] -мати- [ADDRESS] (а.с.12, 60 том 1). З письмового повідомлення Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації №168 від 24.08.2023 року до Гримайлівської служби у справах дітей слідує, що 24.08.2023 року працівниками поліції в заклад доставлений [PERSON] , [INFO] , житель с. Пізнанка, Гримайлівської ТГ Чортківського району Тернопільської області. Просять вжити усіх відповідних заходів, щодо захисту прав та інтересів дитини та повідомити Центр про доцільність/недоцільність повернення дитини до постійного місця проживання та навчання (а.с. 9 том 1). Рішенням виконавчого комітету Гримайлівської селищної ради №315 від 14.12.2023 року «Про затвердження висновку органу опіки і піклування про доцільність позбавлення матері батьківських прав» вирішено 1. Затвердити висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 2. Службі у справах дітей Гримайлівської селищної ради підготувати документи для звернення органу опіки і піклування до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її неповнолітного сина [PERSON] . 3. Контроль за виконанням цього рішення покласти на заступника селищного голови Б.Попіва (а.с.16 том 1). Як слідує із змісту висновку органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] орган опіки і піклування Гримайлівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Посилаються на те, що мати неповнолітнього сина [PERSON] відмовляється забрати свого неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації. 04.10.2023 року працівниками служби у справах дітей Гримайлівської селищної ради обстежено умови проживання дитини за адресою: с. Пізнанка, Чортківського району Тернопільської області встановлено, що будинок складається з 4-х кімнат, спальні, вітальні, дитячої, кухні, коридору та санвузла. Умови проживання добрі, дитина була забезпечена усім необхідним для комфортного проживання, навчання та проведення дозвілля, однак мати не може з сином порозумітися. Відповідно до заяви неповнолітнього [PERSON] , він не бажає повертатися в сім`ю, але не може пояснити по якій причині(а.с.17 том 1). До матеріалів справи долучено інформацію служби в справах дітей Гримайлівської селищної ради про проведення профілактичних бесід з [PERSON] щодо виховання нею неповнолітнього сина [PERSON] у зв`язку з повідомленням Центру соціально-психологічної реабілітації дітей.(а.с.99-102 т.1) З повідомлення Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації №228 від 11.10.2023 року слідує, що [PERSON] , перебуває у закладі з 24.08.2023 року. Мати [PERSON] відвідувала 1 раз (12.09.2023 року), яка категорично відмовлялася його забирати чи відвідувати, лише після тривалих розмов, мати вимушено відвідала сина, аби надати документи та одяг дитини. Відвідуючи сина [PERSON] не цікавилася станом психологічного та фізичного здоров`я, не виявила бажання повернути його додому. При розмові з директором Центру категорично заявила, що відмовляється від сина, ні за яких умов не забере його із закладу, повідомила, що їй байдуже, що буде відбуватися з ним надалі, вимагала щоб її позбавляли батьківських прав, якщо іншого способу позбутися його у неї не має. У ході проведення бесід [PERSON] висловлював думку, про те, що не бажає повертатися в сім`ю та не заперечує проти позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 14 том 1). Як слідує із позовної заяви первісного позову та пояснень представника, підставою для звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав у зв`язку з невиконанням батьківських обов`язків та стягнення аліментів стала відмова [PERSON] забирати з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації сина [PERSON] . Згідно зустрічного позову [PERSON] , предметом якого є скасування усиновлення нею [PERSON] , сторона посилається на те, що між нею та дитиною склались відносини, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання нею своїх батьківських обов`язків, оскільки [PERSON] свідомо не бажає повертатись додому з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації та надалі перебувати з нею в одній сім`ї. Проживати разом не хоче, як матір її не сприймає, вона перестала користуватись авторитетом, у зв`язку чим виконання нею батьківських обов`язків неможливе. Як слідує із матеріалів справи, зокрема змісту заяви [PERSON] від 31.08.2023 року вона відмовляється забрати [PERSON] , 10.12.2007 року з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей (а.с. 10 том 1). Як пояснила в судовому засіданні [PERSON] , така заява дійсно мала місце у зв`язку з тим, що [PERSON] сам не хотів повертатись додому. Заява була написана нею за рекомендацією представника позивача [PERSON] , яка наведене в судовому засіданні не заперечила. Твердження сторони позивача про те, що відповідач, відмовившись забирати [PERSON] з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації, тим самим самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо сина, що є підставою для застосування крайнього заходу позбавлення її батьківських прав, суд оцінює критично, виходячи з наступного. Із письмової заяви неповнолітнього [PERSON] від 24.11.2023 року слідує, що він не бажає повертатися в сім`ю, не може пояснити причини (а.с. 15 том 1). В судовому засіданні було заслухано думку неповнолітнього [PERSON] , 2007 року народження, який пояснив, що стосунки з мамою раніше були та є погані. На даний час з нею не спілкується. Не хоче більше жити з мамою і вітчимом, на це є причини про які він говорити не бажає. Щодо позбавлення батьківських прав згідний, щодо скасування усиновлення заперечує. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що відповідач є її мамою, а [PERSON] рідним братом. Стосунки між матір`ю та [PERSON] спочатку були нормальні, потім погіршились бо став складніший характер Володі, не хотів слухатись, від того мама почала більше злитися. [PERSON] батьки їх били. Вважає, що мамі потрібно було більше підтримувати та давати любові, спілкування, пояснювати, що можна, а що ні. Матеріально були всім забезпечені. Кишенькові гроші мама не давала, більше сама купувала. Коли їздили в Польщу, то там працювали на заводі. З 2019 року вона стала проживати окремо від сім`ї, вийшла заміж. Про те, що мали місце крадіжки Володею та про те, що йшов з дому, їй відомо. Припускає, що через сварки між братом та мамою. Вона знає від Володі, що він не хоче повертатися додому, про це казав їй неодноразово. Він їй говорив, що психологічно йому там(вдома) тяжко і він не хоче там перебувати. Як слідує із змісту характеристики виданої закладом освіти с.Глібів, Гусятинського району Тернопільської області, [PERSON] навчався у 5 класі 2018/2019 н.р. За час навчання виявив себе учнем з низьким рівнем знань, не завжди готував домашні завдання, на уроках працював тільки на вимогу вчителів або коли потрібно терміново виправити незадовільні оцінки, і то при неодноразовому нагадуванні педагогів. Переконати школяра в необхідності систематичної роботи було практично неможливо. На всі зауваження вчителів він реагував вкрай негативно, а тому навчальний матеріал засвоїв на середньому рівні та достатньому з окремих придметів. Були випадки зриву уроків, не завжди носив шкільне приладдя, пояснюючи це забудькуватістю. Щоденник на виставлення оцінок і перевірки класному керівникові часто не давав. Неодноразово лихословив на адресу однокласників, нерідко використовуючи нецензурну лайку. Міг принижувати дітей, які робили йому зауваження. Часто вдавався до обману та лукавства, був помічений за крадіжками особистих речей учнів та один раз-кухара їдальні. Учень інколи був не стриманий, грубий, агресивний до учнівського колективу. В класі проявляв негативні риси лідерства. Неодноразові бесіди з ним не завжди давали позитивні результати, [PERSON] було поставлено на внутрішкільний контроль з приводу незадовільної поведінки в закладі освіти. Активної участі у громадському житті закладу не брав. Учень завжди був охайний, слідкував за своїм зовнішнім виглядом. Мати здійснювала батьківські обов`язки щодо виховання дитини, цікавилася навчанням і поведінкою, завжди реагувала на зауваження вчителів (а.с. 61 том 1). З характеристики виданої Бережанським ліцеєм Тернопільської обласної ради слідує, що [PERSON] навчався у Бережанському ліцеї з 6 класу. За час навчання в школі проявив себе не завжди старанним учнем. Здатний освоювати навчальний матеріал у великих обсягах, але загальна пасивність під час навчання призводить до низького рівня знань. Розвиток пізнавальних процесів відповідає віковій нормі. Увага не стійка, на уроках при виконанні завдань швидко відволікається. Переважає довільна змішана пам`ять, мислення наочно-образне. Учень навчається не в повну міру своїх сил, потребує контролю зі сторони вчителя та вихователя. Свідомого позитивного ставлення до навчання немає. Для досягнення поставленого завдання [PERSON] недостатньо проявляє рішучість, відповідальність, самостійність, наполегливість. Учень рухливий, веселий інколи непосидючий. Не має належної поваги з боку однокласників. Дружить з учнями, молодшими за віком, серед них є лідером. Помічений за палінням та частими крадіжками. Під час контактів з однокласниками і педагогами може проявити агресивність, упертість, часто його дії імпульсивні і занадто емоційні. Недисциплінований, схильний до незалежності, вміє відстояти особисту точку зору. Відношення хлопця до навчального процесу у дев`ятому класі змінилося у гіршу сторону: на уроках не працює, дуже часто ігнорує правила поведінки, заважає вчителям, відволікає дітей, на зауваження не реагує. У спілкуванні з однокласниками негативно реагує на критику. Активної участі у громадському житті ліцею не приймає. Учень охайний, слідкує за своїм зовнішнім виглядом. Мати цікавиться навчанням та вихованням дитини. Поведінка незадовільна (а.с.61 том 1). Як вбачається із відповіді Бережанського ліцею Тернопільської обласної ради №479 від 12.12.2023 року адміністрація повідомляє, що [PERSON] , [INFO] , навчався в закладі освіти з 06.02.2020 року по 29.05.2023 року та випущений із ліцею 29.05.2023 року у зв`язку із закінченням 9 класу (протокол №9 від 29.05.2023 року). За час навчання випускник у закладі освіти пропускав уроки по хворобі або заяві матері. Мати [PERSON] періодично відвідувала сина. Забезпечувала одягом, засобами гігієни, взуттям. Забирала на канікули, частково на вихідні. Цікавилася його станом здоров`я та навчанням, часто спілкувалася з класним керівником, директором про проблеми у поведінці учня по телефону. За час навчання у ліцеї [PERSON] зарекомендував себе як нестаранний, неактивний учень. Загальний рівень розумового розвитку середній. Пізнавальний інтерес до запропонованих завдань нестійкий, звужений обсяг стійкої працездатності. Легко переключається з одного виду діяльності на інший, але дуже швидко відволікається від поставленої мети, часто займається сторонніми справами. Словниковий запас - незначний. Думки висловлює нечітко. Часто проявляв агресивність, провокував бійки та конфлікти серед учнів закладу. Під час бесід завжди обманював і лукавив, позитивних змін і зрушень у поведінці не прослідковувалось. Відкидав будь-яку критику. Відмовлявся визнавати свої очевидні промахи, нічого не робив для їх виправлення. До педагогічних працівників ліцею ставиться іронічно та недовірливо. Спостерігалася підвищена емоційна збудливість: учень схильний до бурхливих емоційних проявів. Майже завжди поступав нерозважливо, не контролюючи себе. Часто не міг придушити небажані емоції, тому негативно впливав на однокласників. У класі авторитетом не користувався. За час навчання в ліцеї [PERSON] здійснював крадіжки особистого майна у своїх однокласників, але повертав крадені речі після доведення його вини шляхом перегляду записів з відеокамер. Були випадки коли мати [PERSON] відшкодовувала потерпілим шкоду грошовими коштами та іншим майном (а.с.62 том 1). Як вбачається із відповідді про надання інформації з відділення поліції №3 (м.Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області №9982/Б-313ад/104/01-2023 мали місце звернення матері [PERSON] , [INFO] , жительки с. Пізнанка, Гусятинського району про те, що 13.07.2019 року близько 16.00 год. її малолітній син [PERSON] , [INFO] , учень 5 класу Глібівської ЗОШ, взявши з дому грошові кошти в сумі 1500 гривень, пішов із дому. В подальшому 14.07.2019 року о 20:00 год. встановлено місце знаходження [PERSON] та передано матері [PERSON] , ЄО №1445 від 13.07.2019 року, КП № 12019210070000167 від 14.07.2019 р. розпочате за ч. 1 ст. 115 КК України. Крім того, 22.08.2023 року о 18:33 годин у ВП телефоном надійшло повідомлення [PERSON] , про те, що 13.08.2023 року близько 13:00 годин її син [PERSON] пішов з дому та досі не повернувся, місце його знаходження не відоме. Згодом 24.08.2023 року о 18:00 год. працівниками Тернопільського РУП неповнолітній [PERSON] був знайдений в м. Тернопіль, який об`єктом злочину не став, працівниками поліції переданий згідно акту до центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Тернопіль, ЄО № 1554 від 22.08.2023 року, КП № 12023211140000114 від 22.08.2023 р. розпочате за ч. 1 ст. 115 КК України (а.с.63 том 1). З повідомлення ВП №3 (м. Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області №8014/104/02-2023 від 20.10.2023 року слідує, що 13.09.2023 року гр. [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП (а.с.13 том 1). Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13). Як встановлено в ході судового розгляду та не заперечується сторонами, що неповнолітній [PERSON] , який з 24.08.2023 року перебуває в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації м.Тернопіль не бажає повертатись у сім`ю [PERSON] та проживати разом з матір`ю однією сім`єю по місцю реєстрації в с.Пізнанка, Чортківського району Тернопільської області. Наведене підтверджується в судовому засіданні самим неповнолітнім [PERSON] , допитаними свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідженими письмовими матеріалами та не заперечується самими сторонами. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками як матері відповідачем по відношенню до сина [PERSON] , які б свідчили про умисне, злісне ухилення нею від виховання дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Доводи представника позивача про те, що небажання [PERSON] повертатись назад у сім`ю зумовлено саме винною поведінкою [PERSON] , яка не зуміла виховати його належним чином та знайти порозуміння з сином, свого підтвердження не знайшли. Судом також не встановлено інших підстав позбавлення батьківських прав, передбачених ст.164 СК України. Оскільки позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини пред`явлено згідно статті 166 СК України та є похідними від вимоги про позбавлення батьківських прав, в задоволенні яких слід відмовити, то позовні вимоги про стягнення аліментів до задоволення також не підлягають. [PERSON] в зустрічному позові посилається на те, що між нею та [PERSON] склалися, незалежно від її волі, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання нею своїх батьківських обов`язків. Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ратифіковано Законом № 3017-VІ (3017-17) від 15 лютого 2011 року із застереженням та заявою) усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. За змістом пункту 13 вказаної постанови усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків. Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини. Із показань допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] слідує, що він доводиться співжителем [PERSON] , з 2022 року проживає за адресою с.Пізнанка. З часу спільного проживання прийомний син [PERSON] систематично вчиняв крадіжки в жителів села, в нього, однак до поліції з цього приводу ніхто не звертався, відшкодовували самі. Дружина говорила Володі, щоб він змінив своє відношення, робили зауваження через крадіжки. Чого він здійснював крадіжки, то [PERSON] говорив, що не знає. У [PERSON] часто міняється настрій. Такого, щоб дружина застосувала до нього фізичне насильство, не бачив, при ньому цього не було. На прохання щось допомогти, відмовлявся і казав, що тут жити не буде. Щоб його виганяли з дому чи не хотіли виховувати, не було. [PERSON] говорив, що їх позабиває, погрожував. Останній раз [PERSON] викрав гроші та пішов з дому, і знаходиться в Центрі, додому повертатися не хотів. Допитана в якості свідка [PERSON] суду показала, що являється рідною сестрою [PERSON] . Оскільки в сестри з чоловіком не було своїх дітей, вони усиновили дітей [PERSON] та [PERSON] маленькими, дбали про них, все було для дітей. Коли [PERSON] підріс, почались проблеми з крадіжками, які він вчиняв. Розмови з ним, прохання не давали жодних результатів і він продовжував таку поведінку надалі. Змінювали обстановку, змінили школу, проживали деякий час в неї. Вона теж давала Володі гроші, щоб не крав, говорила, просила, щоб сказав, що йому потрібно, однак він неодноразово крав у вчителів, у дітей. Після смерті чоловіка, сестра змушена була дати його вчитися в [PERSON] , щоб забезпечувати сім`ю і не могла сама дати йому раду. В нього складний характер. Коли приїжджала з своєю сім`єю допомогти з ремонтом, то [PERSON] вкрав телефон її чоловіка, в дочки гроші. При розмові з [PERSON] , він постійно говорив, що не хоче з мамою жити, але причини не казав. [PERSON] завжди пропадав, йшов з дому, після того, як вкраде гроші, а коли гроші закінчувалися, то він повертався додому. Сестра з вітчимом купили йому новий телефон, бо він пообіцяв, що більше так не буде робити, він зміниться, але він продовжував красти. Знає про те, що почав погрожувати [PERSON] говорити, що їх повбиває, що він їм покаже. В 2023 році від сестри взнала що [PERSON] знов викрав велику суму грошей і пішов з дому. Про те, що [PERSON] перебуває в [PERSON] в Центрі їй відомо. Він їй казав, що не піде додому, йому вдома не добре, щоб не старались і не намагались його повернути. Причини, чому він не хоче йти додому він нікому не каже. Про те, що [PERSON] говорив, що його мама чи тато [NUMBER] , то такого не було. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримала висновок служби у справах дітей Чортківської районної (військової) адміністрації Тернопільської області про недоцільність скасування усиновлення та його не відповідність інтересам дитини [PERSON] , [INFO] , зазначивши що письмові підтвердження викладеним у висновку обставинам, в неї відсутні(а.с.17-18 том 2). Як слідує із змісту викладеного у висновку, між матір`ю [PERSON] та сином [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] та влаштування дитини в Бережанський ліцей Тернопільської області стосунки погіршились. Після цього мати вже не могла самостійно налагоджувати стосунки з сином, та за допомогою в службу у справах дітей, щодо налагодження стосунків з Володею не зверталась. Також надмірний контроль з боку матері, різні суперечки та небажання домовлятись з дитиною призвели до частих залишень місця проживання та крадіжок зі сторони сина. Коли черговий раз, після скандалу з матір`ю, син залишив місце проживання та був влаштований у Центр соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації, мати дитини жодного разу до сина, щоб налагодити з ним стосунки, не з`явилась. Враховуючи наявність справи про позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] служба у справах дітей Чортківської районної військової адміністрації вважає не доцільним скасування усиновлення та не відповідність його інтересам дитини. Відповідно до ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому, висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19. У справі «Мамчур проти України» (рішення від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09) ЄСПЛ зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до висновків ЄСПЛ у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2017 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії», заява № 37283/13, від 18 червня 2019 року у справі «Хаддад проти Іспанії», заява № 16572/17). У рішенні ЄСПЛ від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», заява № 8793/79, Суд вважає, що захід має бути як відповідним поставленій меті, так і пропорційним їй. Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Посилання [PERSON] на те, що з її сторони мали місце усні звернення з приводу відносин, які склались між нею та [PERSON] , кофліктів що мали місце у зв`язку з його поведінкою та діями, до служби в справах дітей Гримайлівської селищної ради та служби у справах дітей Чортківської РДА, представники вказаних служб в судовому засіданні не заперечили. Проаналізувавши всі надані та зібрані докази, в судовому засіданні, знайшло об`єктивне підтвердження факту того, що внаслідок конфліктів між усиновлювачем [PERSON] і усиновленою дитиною [PERSON] склалися недоброзичливі та напружені відносини, відсутня взаємна злагода між ними, [PERSON] не користується авторитетом у дитини, який не бажає повертатись з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації, в якому перебуває, до місця реєстрації та проживання в с.Пізнанку Чортківського району, не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача. Такі відносини роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Враховуючи викладене, суд вважає, що усиновлення в сім`ї [PERSON] не відповідає інтересам насамперед усиновленої дитини [PERSON] , з пояснень якого випливає, що він не бажає проживати разом з матір`ю в сім`ї та бути членом сім`ї [PERSON] , а тому приходить до висновку про обґрунтованість вимог зустрічного позову, який підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами. У разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування. Частиною другою статті 239 СК України встановлено, що у разі скасування усиновлення відновлюються права та обов`язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. Згідно ст.241 СК України після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов`язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. З урахуванням наведеного, слід внести зміни в актовий запис про народження №23 від 20 грудня 2007 року, [PERSON] , [INFO] вчиненого Колодненською сільською радою Збаразького району Тернопільської області, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області, виключивши з графи «мати» відомості про [PERSON] , вказавши [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] передати на опікування органу опіки і піклування в особі служби у справах дітей Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed