Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, відповідно до вимог якої просить суд ухвалити рішення яким встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , свідоцтва про право власності на житло від 09.01.1998 року від №15519/1, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому помилково записали ім`я « [PERSON] ». Заява обґрунтована тим, що [PERSON] [INFO] , документом, що посвідчує мою особу є паспорт громадянина України серія і номер якого [NUMBER] , виданий Крюківським РВ УМВС України в Полтавській області від 26.06.2001року. При моєму зверненні до Департаменту державної реєстрації виконкому Кременчуцької міської ради мені було відмовлено в проведенні реєстраційних дій щодо здійснення державної реєстрації права власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] по причині: в свідоцтві про право власності на житло неправильно вказано моє ім?я - « [PERSON] », а не як правильно « [PERSON] ». Для виправлення розбіжностей, які виникли у свідоцтві про право власності на житло, видане управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів від 9 січня 1998 року, мною була подана заява до Департаменту житлово-комунального господарства Кременчуцької міської ради Кременчуцького району 14.10.2024 року Укрпоштою рекомендованим листом, який було отримано 15.10.2024 року згідно повідомлення. У визначений законом термін 30 днів відповідь не була отримана. Враховуючи вказану вище помилку необхідно зазначити, що такі розбіжності між записами антропонімів значною мірою зумовлені неусталеністю правил і принципів міжмовного перетворення українсько-російською міжмовною інтерференцією і є відхиленням від чинних правописних норм. Зазначені розбіжності унеможливлюють встановлення факту належності правовстановлюючих документів. На основі вище вказаних документів є достатні підстави вважати, що « [PERSON] » і « [PERSON] » є однією особою. Внаслідок такої, помилкової зміни мого ім`я на даний час виникли певні неузгодженості між документом, що посвідчує мою особу та правовстановлюючими документами, які були видані на моє ім`я, що обмежує мене у вчинені державної реєстрації права власності на квартиру. Ухвалою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.01.2025 відкрито провадження у цивільній справі окремого провадження та призначено судове засідання. В судове засіданні заявник [PERSON] не з`явилася, про дату час та місце належним чином була повідомлена, направила заяву про розгляд справи без участі. Представник Департамент державної реєстрації виконкому Кременчуцької міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом досліджено в судовому засідання паспорт громадянина України серія і номер [NUMBER] , виданий Крюківським РВ УМВС України в Полтавській області від 26.06.2001 року [PERSON] , народилася [INFO] в місті Кременчук Полтавської області. Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 09.01.1998 року від №15519/1, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві сумісної власності гр.: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 7\~ст.\~19\~ЦПК України\~визначено,\~що окреме\~провадження призначене\~для розгляду\~справ про\~підтвердження наявності\~або відсутності\~юридичних фактів,\~що мають\~значення для\~охорони прав\~та інтересів\~особи або\~створення умов\~для здійснення\~нею особистих\~немайнових чи\~майнових прав\~або підтвердження\~наявності чи\~відсутності неоспорюваних\~прав. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`я, по батькові прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у цивільній справі № 537/6621/24 доказів, з`ясування фактичних обставин, на які заявниця посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, відповідно до вимог ст. 294 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] , адже судом дійсно встановлено, що [PERSON] . дійсно належить свідоцтво право власності на житло від 09.01.1998 року від №15519/1, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: approved