Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивував тим, що позивач та відповідач є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають за позивачем. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. зв`язку з чим просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей. Ухвалою суду від 08 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року залучено до участі у справі Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві адміністрації, витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації оригінал висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 04 грудня 2024 року постановлено витребувати у Служби у справах дітей та сім`ї Носівської міської ради інформацію щодо неналежного виконання [PERSON] , [INFO] , батьківських обов`язків по відношенню до її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] 29 січня 2025 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що йому зателефонувала директор школи і запитала, чому діти не навчаються у школі. Пізніше зателефонували працівники служби у справах дітей і сказали, щоб він забрав дітей. Він змушений був поїхати за місцем проживання дружини та дітей, від працівників Служби у справах дітей та сім`ї Носівської міської ради Чернігівської області йому стало відомо, що мати дітей не виконує батьківських обов`язків. Працівники служби передали йому дітей, яких він на час проходження служби залишив у своєї матері у м.Києві. Представник позивача [PERSON] пояснила, що малолітні діти знаходяться на утриманні батька, вони не пам`ятають, коли в останній раз бачили матір. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює директором школи, в якій навчаються діти сторін по справі. До матері дітей вона не дозвонилася, після цього знайшла батька дітей і повідомила, що діти не навчаються. Батько взяв дітей до себе та залишив у своєї матері. Її відомо, що діти жили в сараї, у них забрали телефони. Тепер діти навчаються, охайні. Батько постійно знаходиться на зв`язку. Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України судом не заслухана думка неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , оскільки зі змісту висновку органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 18 грудня 2024 року вбачається, що діти були присутні та заслухані на засіданні комісії під час розгляду питання про доцільність позбавлення батьківських прав їх матері. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності сторін в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивач та відповідач є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 21, 22, 23), які проживають за позивачем (а.с. 24). Згідно листа Служби у справах дітей та сім`ї Носівської міської ради Чернігівської області малолітні діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на обліку у служби не перебували, інформація щодо неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] відсутня (а.с. 122). Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо належного батьківського виховання та доказуванню підлягають обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на їх фізичний та психологічний розвиток. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень. Частиною 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно висновку Органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 101-11981 від 18 грудня 2024 року, та з пояснень батька встановлено, що мати дітей не приділяє належної уваги дітям, не піклується про них, не цікавиться їх життям та фінансово не допомагає. Малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на повному утриманні та проживають разом із батьком, який наразі перебуває на військовій службі та у вихованні дітей якому допомагає його матір. У зв`язку з чим орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 114-115). Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяє позивачу у забезпеченні дітям необхідного медичного догляду та лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дітьми, не дає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу тощо. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи в суді, не надала жодного заперечення з приводу заявлених позовних вимог, які об`єктивно могли б бути враховані судом під час ухвалення судового рішення. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей, з урахуванням винної поведінки матері, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідач не надала суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, а також прояву з її боку щонайменшої батьківської турботи. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Крім того, позивач просить про стягнення з відповідача аліментів у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 с. 182 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, має можливість працевлаштування. Малолітні діти проживають разом з позивачем та потребують матеріальної допомоги. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально, однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку. Відповідачем суду не надано будь-яких доказів наявності аліментних зобов`язань перед іншими особами та соціальних зобов`язань, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів. При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст. 182 СК України, норми ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2024 рік", якою встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2 653 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3 196 гривні, суд вважає можливим вимоги про стягнення аліментів задовольнити повністю. Згідно ч. 1 п. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. З урахуванням викладеного позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню повністю. Згідно ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн відповідно Закону України "Про судовий збір" за вимогою про позбавлення батьківських прав. На підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1 211,20 грн, на користь позивача у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved