Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

04 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (надалі також позивач, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України») звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також відповідачка, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за спожитий природний газ у сумі 19907 грн 26 коп. 10 грудня 2024 року Новосанжарський районний суд Полтавської області після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначив судове засідання (а.с. 31). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», як суб`єкт ринку газу, з 01 листопада 2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його (природний газ) для власних потреб. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії», який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу. Постачальник «останньої надії» зобов`язаний протягом 60 днів постачати газ споживачу, якщо він залишиться без постачальника. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, який є однаковим для всіх побутових споживачів України. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 року «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України. Відповідно укладається шляхом заявочного принципу та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. 15 вересня 2021 року [PERSON] була подана заява-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. Тобто відповідачка приєдналась до умов договору шляхом заявочного приєднання. Постачальник проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу. Відповідачкою [PERSON] по об`єкту, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в період з вересня 2022 року по квітень 2024 року (включно) було спожито природний газ на загальну суму 19\~907 грн 26 коп., вартість якого не сплачена споживачем. В порядку досудового врегулювання спору ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» направило відповідачу вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ, однак борг не сплачено. ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» зверталось до Новосанжарського районного суду Полтавської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, однак постачальнику було відмовлено у видачі судового наказу. З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачка дотепер заборгованість за спожитий природний газ не сплатила, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. 10 грудня 2024 року Новосанжарський районний суд Полтавської області після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначив судове засідання (а.с. 31). Позивач у судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечив, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 33). У прохальній частині позовної заяви позивач просив розгляд справи проводити без участі його представника за наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 6). Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання не надсилала, заяви про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надала. Згідно з інформацією Виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, відповідачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30). Судова повістка про проведення судового засідання, призначеного на 16 січня 2025 року, яка направлялась разом із ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі та копією позовної заяви з додатками на зареєстровану адресу відповідачки, були отримані останньою 25 грудня 2024 року (а.с. 34). Згідно з пунктом 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. В ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 10 грудня 2024 року, суд встановлював відповідачці п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для надання до суду відзиву на позов разом із усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідачки. Правом подати до суду відзив на позовну заяву у встановлений в ухвалі строк відповідачка не скористалась. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 13.11.2015 зареєстровано юридичну особу ТОВ «Газонафтова компанія «Нафтогаз України», код ЄДРПОУ 40121452, вид економічної діяльності якої, є, в тому числі, торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (основний), що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.07.2023 (а.с. 10-11). 15 вересня 2021 року відповідачка приєдналася до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», що підтверджується копією заяви-приєднання за об`єктом, розташованим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 161633091 від 29 березня 2019 року, за [PERSON] зареєстроване право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). [PERSON] є споживачем природнього газу за вказаною адресою: [ADDRESS] , має ЕІС код: 56ХМ26Н204600738 (а.с. 20). Як вбачається з фінансового стану за особовим рахунком № [NUMBER] , який належить споживачу [PERSON] , ідентифікаційний код [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , відповідачка має заборгованість за споживання газу за період із вересня 2022 року по квітень 2024 року в розмірі 19907 грн 26 коп. (а.с. 14). ТОВ «Газонафтова компанія «Нафтогаз України» було направлено [PERSON] вимоги про сплату заборгованості за спожитий природний газ в сумі 19907 грн 26 коп. від 09.01.2024 № 119/4.3.1-1228-2024/ [NUMBER] (а.с. 23) та від 10.06.2024 № 119/4.3.1-29926-2024/260166939 (а.с. 24) на адресу відповідачки, однак в наданий для добровільної сплати термін заборгованість сплачена не була. Також, ТОВ «Газонафтова компанія «Нафтогаз України» зверталось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Ухвалою від 01 серпня 2024 року (справа № 542/1061/24) заявнику у видачі судового наказу за вимогою про стягнення зі [PERSON] заборгованості за спожитий природний газ відмовлено з підстав, передбачених частиною 9 статті 165 ЦПК України (а.с. 12-13). Посилаючись на те, що відповідачка дотепер не сплатила суму заборгованості за спожитий природний, позивач просив позов задовольнити, стягнувши з [PERSON] на користь позивача вказану суму грошових коштів та суму сплаченого судового збору. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Виконавцями послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор ГРМ, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача (пункт 1 частина 2 стаття 6 цього Закону). Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Взаємовідносини між постачальниками та споживачами природного газу регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496. Згідно з пунктом 3 Розділу І Правил, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем. Пунктом 2 Розділу ІІІ Правил визначено, що Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Особливості здійснення постачання природного газу побутовому споживачу постачальником «останньої надії» визначені розділом VI цих Правил. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам затверджено постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2500. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 (далі - Типовий договір), що розміщений на офіційному вебсайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Постановою НКРЕКП №2500 від 30 вересня 2015 року «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачем», а саме: пунктом 1.3 встановлено, що цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам,\~факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до цього Договору). Відповідно до статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На письмову вимогу побутового споживача постачальник зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення безкоштовно надати побутовому споживачу підписану уповноваженою особою постачальника письмову форму договору постачання природного газу побутовим споживачам. Відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015, акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу та/або факт фактичного споживання природного газу. Відповідно до статей 7, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами/, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно статей 202, 208, 638 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є обов`язковим для виконання сторонами відповідно до статті 629 ЦК України. За змістом статей 509, 526, 610, 611 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Висновки щодо правозастосування З матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 2021 року [PERSON] приєдналась до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам ТОВ «Газонафотова компанія «Нафтогаз України», що підтверджується копією заяви-приєднання за об`єктом, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Отже, на момент виникнення спірних правовідносин відповідачка [PERSON] була споживачем природного газу ТОВ «Газонафтова компанія «Нафтогаз України» за адресою: [ADDRESS] , на ім`я якої відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , ЕІС код: 56ХМ26Н204600738 Відповідно до пункту 2.1. Типового договору, постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. ТОВ «Газонафтова компанія «Нафтогаз України» виконало свої зобов`язання відповідно до Типового договору, а саме: здійснило постачання природного газу до об`єктів споживача в необхідних для останнього обсягах. Відповідно до пункту 4.3. Типового договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Згідно з пунктом 4.5. Типового договору, розрахунки Споживача за цим Договором, здійснюються за рахунками та/або квитанціями абонентської книжки Постачальника. У заяві-приєднання зазначено, що за договором розрахунок Споживача за природний газ здійснюється на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) газу, визначений за договором розподілу природного газу, за підсумками місяця (а.с. 15). Відповідно до пункту 4.6. Типового договору, при здійсненні постачання природного газу в рамках базової річної пропозиції оплата рахунка (платіжного документа) Постачальника має бути здійснено не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. Згідно зі статтями 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а також встановлено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. [PERSON] умови Договору не виконала належним чином, плату за спожитий природний газ не здійснила, внаслідок чого утворилася заборгованість за період із вересня 2022 року по квітень 2024 року в розмірі 19907 грн 26 коп. У порядку досудового врегулювання спору ТОВ «Газонафтова компанія «Нафтогаз України» 09.01.2024 та 10.06.2024 направляло відповідачці вимоги про сплату заборгованості за спожитий природний газ, однак борг [PERSON] не погашений. Зауважень щодо розрахунку заборгованості за спожитий природний газ від сторони відповідача до суду не надходило. При цьому, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статтею 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на викладене, позовні вимоги суд оцінює як обґрунтовані й доведені, та такими, які підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 3028 грн 00 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved