Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з заявою, у якій просила встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановити, що вона належить до членів сім`ї [PERSON] , відповідно до положень ч. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Заяву [PERSON] мотивувала тим, що вона з [PERSON] познайомилась у 1998 році та довгий час вони підтримували дружні відносини, а в 2012 році вони почали проживати разом за адресою: [ADDRESS] , у фактично сімейних стосунках, як чоловік та жінка із взаємними правами та обов`язками, із веденням спільного господарства, з наявністю спільного бюджету, із взаємними витратами на благоустрій сімейного життя та взаємною допомогою і піклуванням. Під час проживання разом не перебували у зареєстрованому шлюбі із іншими особами. Так, її попередній шлюб з [PERSON] було розірвано 16.07.2004 року, а попередній шлюб [PERSON] з [PERSON] 11.01.2012 року. Квартира, у якій вони проживали, належить їй на праві власності. Під час спільного проживання [PERSON] дбав про квартиру, вкладався в її утримання та сплату комунальних послуг, забезпечував працездатність побутової техніки та ремонтував меблі. Вони проживали як подружжя, проводили спільне дозвілля, разом їздили відпочивати за кордон, підтримували одне одного фінансово, вкладалися в сумісне облаштування побуту, зокрема купували побутову та кухонну техніку в квартиру, дбали одне про одного та вели спільне господарство та приблизно в 2013 році почали вести спільний бізнес з продажу жіночого одягу. У лютому 2022 року [PERSON] добровільно пішов на військову службу до лав ЗСУ для захисту України та проходив службу у в/ч [NUMBER] , про свій стан та ситуацію регулярно сповіщав її. [INFO] [PERSON] помер у Харківському військово-медичному клінічному центрі від травм, отриманих під час ворожого мінометного обстрілу поблизу н.п. Піщане Куп`янського району. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянином України [PERSON] необхідно їй для отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим звернулась до суду та просить заяву задовольнити. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2024 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 67-68). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2024 року заяву залишено без руху (а.с. 70-72). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 04.10.2024 року відкрито провадження у справі, залучено заінтересованих осіб, призначено судове засідання (а.с. 90-91). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2024 року викликано в судове засідання свідків (а.с. 148). 28.10.2024 року до суду від представника [INFO] [PERSON] надійшли пояснення, у яких просить залишити позов без розгляду. Вказує, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Звергаючись до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу, заявник не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю із [PERSON] без реєстрації шлюбу. Більш того, подані заявником докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо. Однак, сам по собі факт перебування заявника з загиблим у близьких стосунках, не може свідчити про те, що вони проживали в зазначений період однією сім`єю, оскільки необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї тощо. У разі підтвердження належними доказами близьких відносин між заявником та [PERSON] , питання про укладання шлюбу не ставало, а дане питання стало актуальним для неї тільки після його загибелі, та після усвідомлення про можливість отримати виплату одноразової грошової допомоги, розуміння про втрату можливості отримання державних соціальних пільг. Крім того, вказує, що є підстави вважати, що в даному випадку існує спір про право у зв`язку з тим, що одноразова грошова допомога у зв`язку із смертю військовослужбовця призначається а виплачується рівними частинами всім особам, які мають право на її призначення та виплату (а.с.108-111). 25.11.2024 року до суду від представника [INFO] [PERSON] надійшли пояснення, у яких просить відмовити в заяві [PERSON] . Заявник не надала належних, допустимих та достатніх доказів того, що проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із загиблим військовослужбовцем. При цьому, показання свідків та спільні фотографії, згідно із вищезазначеною усталеною практикою Верховного Суду, є недостатніми для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також вважають, що у [PERSON] може бути спір про право із заінтересованими особами, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, що виключатиме можливість розгляду даної справи в порядку окремого провадження (а.с.117-122). 02.12.2024 року у судовому засіданні представник заявника [PERSON] надав письмову відповідь на пояснення, у яких вказав, що факт сімейних стосунків [PERSON] та [PERSON] підтверджується усіма поданими доказами у їх сукупності, враховуючи як переписку сторін, банківській виписки, так і інші докази, які свідчать про довірливі, родинні стосунки, які склались між сторонами внаслідок проживання однією сім`єю, як чоловік і дружина. Окрім того, загиблий [PERSON] власноручно зазначив [PERSON] , як цивільну дружину в своїй анкеті в графі «сімейний стан». Встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] жодним чином не впливає на права дочки та батьків [PERSON] реалізувати своє в першу чергу право на спадкування, як спадкодавців першої черги, оскільки останнім не було складено заповіту (а.с. 143-145). Заявник та його представник у судовому засіданні заяву підтримали та просили задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити. Зазначила, що її син проживав з [PERSON] тривалий час як подружжя, вона не заперечує право заявниці як дружини на отримання грошової допомоги у зв`язку із загибеллю [PERSON] . Тільки нещодавно вони з чоловіком звернулися з заявою щодо допомоги після загибелі сина, оскільки тривалий час не могли отримати необхідні документи. Представник заінтересованої особи [INFO] [PERSON] у судовому засіданні просив розглянути вимогу, щодо встановлення факту проживання однією сім`єю згідно чинного законодавства, а вимогу, щодо належності до членів сім`ї військовослужбовців залишити без задоволення. Представник заінтересованої особи [INFO] у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] , у судове засідання не з`явились, направили до суду заяви, у яких просили проводити судове засідання без їх участі та вказали, що не заперечують проти фактів, зазначених в заяві [PERSON] , та не заперечують спільне проживання [PERSON] з [PERSON] (а.с. 114, 156, 157). Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що згідно військового білету [NUMBER] [PERSON] був призваний на військову службу до військової частини [NUMBER] (а.с. 20-26). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.06.2024 року (а.с. 27). Заявник зазначає, що на момент їх сумісного проживання з [PERSON] вони не перебували у зареєстрованих шлюбах на підтвердження чого надає копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 11.04.2018 року та рішення Святошинського районного суду від 11.01.2012 року (а.с. 28, 29). На підтвердження факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] суду надано: копію завіреного ТВО начальника штаба частини [NUMBER] витягу із анкети [PERSON] , в якій [PERSON] зазначена як цивільна дружина (а.с. 30), копію декларації про вибір лікаря з надання первинної медичної допомоги [PERSON] від 02.04.2018 року, де [PERSON] зазначена як контактна особа на випадок екстреної ситуації (а.с. 31), копію довідки військово-лікарської комісії №3 від 31.10.2023 року старшого сержанта [PERSON] (а.с. 32), копія картки обстеження та медичного огляду [PERSON] від 31.10.2023 року, копію медичної характеристики старшого сержанта по мобілізації [PERSON] про направлення на ВЛК у зв`язку із прийняттям на військову службу 25.02.2022 року (а.с. 34), копія посвідчення [PERSON] серія [NUMBER] від 21.06.2023 року (а.с. 35), копію сповіщення №1696/2085 від 21.06.2024 року (а.с. 36), копії сторінок паспорту громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] № [NUMBER] від 08.08.2017 року та паспорту громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] № [NUMBER] від 08.08.2017 року із одночасними відмітками про перетин кордону (а.с. 37-42), виписка з АТ КБ «Приватбанк» від 05.08.2024 року №OJ17RAA813R487G0 (а.с. 43), скріншоти переписки в застосунку Вайбер (Viber) (а.с. 45-52), фотографії [PERSON] , [PERSON] (а.с. 53-57). В судовому засіданні також допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] показала суду, що знає [PERSON] з 2006 року, з [PERSON] також знайома давно, вони спілкувались сім`ями. [PERSON] і [PERSON] мали теплі стосунки, спільний бюджет та бізнес, піклувались один про одного, багато подорожували разом. В жовтні 2023 року коли [PERSON] був у відрядженні вони разом сім`ями були на святі. Свідок [PERSON] показала суду, що вона сусідка [PERSON] та знає їх сім`ю з 2000 року. [PERSON] та [PERSON] жили, як подружжя, у них були гарні сімейні відносини. Свідок [PERSON] показала суду, що вона знайома з [PERSON] та [PERSON] 30 років, з яких 16 років разом працювали. Вони були сім`єю, [PERSON] завжди піклувався про [PERSON] , а вона постійно допомагала йому та його побратимам не війні. Свідок [PERSON] показала суду, що знає [PERSON] та [PERSON] 25 років, вони проживали разом, як подружжя, мали спільний бюджет, їздили разом відпочивати. Під час хвороби [PERSON] піклувався про неї, надсилав кошти. Під час поранення [PERSON] їздила до нього та підтримувала його. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц (провадження № 14-139цс18) та постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17 (провадження № 14-610цс18). Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту- проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. [PERSON] просить встановити факт, що має юридичне значення, від якого залежить виникнення у неї, зокрема, права на отримання грошової допомоги, у зв`язку із загибеллю військовослужбовця під час виконання останнім обов`язків військової служби. Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Таким чином, юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц). Правовідносини з приводу встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном та його розподіл регулюються Сімейним Кодексом України. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ст. 36 СК України). Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків. Відповідно до п. 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кіган проти Ірландії» №16969/90 від 26.05.1994 року «…поняття «сім`я» не обмежується виключно відносинами, заснованими на шлюбі і може включати інші de factо «сімейні узи», коли сторони живуть спільно поза шлюбом…». Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. У рішенні по справі «Джонстон та інші проти Ірландії» від 18.12.1996 року №6/1985/92/139 Європейський суд з прав людини зазначив, що особи, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом, що забезпечуватиме дотримання ст. 8 Конвенції, яка передбачає право на повагу до сімейного життя. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зазначеного, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними, у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, при вирішенні спору про поділ майна необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20. У постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц зазначено, що для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №712/7830/16-ц зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству України і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів. Отже, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку, що з лютого 2012 року по 20 червня 2024 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, їх взаєминам були притаманні ознаки сім`ї, що підтверджується дослідженими судом доказами. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Таким чином справи про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу із загиблим військовослужбовцем підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду (зокрема, підтвердження соціального статусу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця) і наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень. Суд відхиляє заперечення представника [INFO] щодо не надання заявником достатніх доказів проживання однією сім`єю з [PERSON] як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, а також доказів ведення спільного побуту. Враховуючи вищевикладені обставини та докази, досліджені судом в судовому засіданні, що з достовірністю підтверджують факт постійного проживання позивачки зі загиблим [PERSON] однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, а також те, що в іншій спосіб, ніж в судовому порядку, [PERSON] позбавлена можливості встановити юридичний факт, суд дійшов висновку, що вимога [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу підлягає задоволенню. Щодо вимоги [PERSON] про належність її до членів сім`ї [PERSON] , відповідно до положень ч. 4 ст. 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд зазначає наступне. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII. Стаття 1 вказаного Закону встановлює, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до підпункту 3 пункту 1 статті 3 Закону № 2001-ХІІ, дія цього Закону поширюється, серед іншого, на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті. Згідно з частиною 1 статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до підпунктів 1-3 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві. Відповідно до статті 16 Закону № 2011-ХІІ, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Відповідно до статті 30 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Окрім цього, розділом IV Закону № 2262-XII визначено перелік членів сім`ї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника та випадки коли їм така пенсія може бути призначена. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Тобто, право на отримання одноразової допомоги у разі смерті (загибелі) військовослужбовця мають члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, зазначені в СК України. Порядок № 975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст). У пункті 5 Порядку № 975 регламентовано, зокрема, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. Пунктом 10 Порядку №975 визначено,що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), відповідні документи. Відповідно до п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання. Тобто за змістом зазначених норм, суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено заходи щодо подання необхідних документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги. І тільки у разі наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання одноразової грошової допомоги, відповідний факт може встановити суд у порядку окремого провадження. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що заявником на даний час не підтверджено, що нею вчинено заходи щодо подання необхідних документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги та наявні об`єктивні причини, які не залежать від її волі, що обумовлюють неможливість отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із чим вказані вимоги не підлягають задоволенню як такі, що заявлені передчасно. Враховуючи встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial