Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Адвокат Куржумов М.О., який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив зняти арешт накладений на підставі постанови про арешт майна боржника серія та номер 54699999 від 29.11.2017 Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції (правонаступник Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) на нерухоме майно [PERSON] , [INFO] , а саме: на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запис про обтяження № 23763960, який зареєстровано 06.12.2017. Позов мотивований тим, що згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.06.2004, виданого Виконкомом Слатинської селищної ради на підставі рішення №125 від 08.06.2004 р. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.06.2004 за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] [INFO] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить зазначений житловий будинок. До складу спадкоємців входять: дочка спадкодавця - [PERSON] [INFO] , яка прийняла спадщину, чоловік спадкодавця - [PERSON] [INFO] , який відмовився від прийняття спадщини на користь дочки спадкодавця та мати спадкодавця - [PERSON] [INFO] , яка відмовилася від прийняття спадщини на користь дочки спадкодавця. Інших спадкоємців не має. Нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з тим, що на спадкове майно, накладений арешт Згідно з відповіддю Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 24.04.2024 виконавчі провадження стосовно [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають. Наявність арешту на майно спадкодавця [PERSON] перешкоджає позивачу, як єдиному спадкоємцю першої черги за законом, оформити спадщину на майно, яке остання успадкувала в порядку ст. 1268 ЦК України після смерті своєї матері. Крім того, за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Адвокат Куржумов М.О., який діє в інтересах позивача [PERSON] у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та просив ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази в сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.06.2004, виданого Виконкомом Слатинської селищної ради на підставі рішення №125 від 08.06.2004 р. та згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.06.2004 зареєстровано за [PERSON] (а.с. 11-12). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 22). Згідно з копією паспорту серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23-24). [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 05.07.2021, актовий запис №918 (а.с. 13). Відповідно до листа завідувача Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області №256/02-14 від 14.03.2024 після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа за номером №260/2021, у якій до складу спадкоємців входять: дочка спадкодавця - [PERSON] , [INFO] , яка прийняла спадщину, чоловік спадкодавця - [PERSON] , [INFO] , який відмовився від прийняття спадщини на користь дочки спадкодавця та мати спадкодавця - [PERSON] , [INFO] , яка відмовилася від прийняття спадщини на користь дочки спадкодавця. Інших спадкоємців не має (а.с. 14). Постановою завідувача Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області №317/02-31 від 01.03.2024 було відмовлено [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] в зв`язку з тим, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 1 березня 2023 року за №368172029 на спадкове майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] - накладений арешт на підставі постанови про арешт боржника, серія та номер 54699999 від 29.11.2017 (а.с. 16). У відповіді Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на адвокатський запит зазначено: Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у Дергачівському відділі державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження ВП №54699999, за яким стороною виконавчого провадження була [PERSON] . Вказане виконавче провадження 06.12.2017 було закінчено на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 24.04.2024 виконавчі провадження відносно [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають (а.с. 19). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 12 вересня 2024 року Департаментом адміністративних послуг та споживчого ринку Харківської міської ради, Харківської області, на підставі заяви [PERSON] , за параметрами запиту: право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, знайдено відомості з державного реєстру речових прав: номер запиту про обтяження 23763960 (спеціальний розділ), дата час державної реєстрації: 06.12.2017, державний реєстратор: Овчаренко Юлія Василівна, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, документи, подані для державної реєстрації: постанова, про арешт майна боржника, серія та номер 54699999, виданий 29.11.2017, видавник: державний виконавець, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, вид обтяження: арешт нерухомого майна, відомості про суб`єкта обтяження: особа, майно/права якої обтяжують: [PERSON] , Держава, Орган державної влади, Обтяжувач: Міжрайонний ВДВС по Дергачівському та Золочівському районах ГТУЮ у Харківській області, тип об`єкта: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відомості з реєстру права власності на нерухоме майно: реєстраційний номер майна: 6225019, тип майна: домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 67, 8 м2, житлова площа 45,7 м2, площа земельної ділянка 1929 м2, загальна вартість нерухомого майна 27426 грн. Відомості про право власності: приватна власність 1/5 частини за договором дарування, ВВЕ №769305, р. № 1257, 22.06.2004, приватний нотаріус О.М.Коробець Дергачівська районна нотаріальна Дергачівського районного нотаріального округу належить [PERSON] (а.с.21). Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з нерухомого майна накладений відповідачем з тих підстав, що незважаючи на те, що відсутнє виконавче провадження, в державному реєстрі прав на нерухоме майно наявний запис про накладення арешту на житловий будинок, що порушує її права на вільне користування та розпорядження власністю, оскільки підстави для подальшого арешту майна відсутні. Статтею 319 ЦПК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначені статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року (чинного на момент вирішення питання про звільнення майна з-під арешту), згідно з яким, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦК України, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого виду судочинства (пункт 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц). У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про звільнення майна з-під арешту. Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на порушення її права приватної власності на майно, при цьому зазначає і судом встановлено, що обтяження на майно накладено державним реєстратором на підставі постанови про арешт майна № 54699999 від 29.11.2017, виданої Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в межах виконавчого провадження, в якому була боржником [PERSON] . Під час розгляду справи судом не встановлено, що між позивачем та відповідачем існує спір про право на майно, на яке накладено арешт, не встановлено, що права позивача на майно оспорюються відповідачем, тобто вирішення питання про скасування арешту з майна не пов`язано зі спором про право на це майно. Наведена вище норма статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальною та в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають під час виконання судових рішень у особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно такої особи і у разі виникнення спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зроблено висновок про те, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа,\~в інтересах\~якої накладено\~арешт на\~майно у\~виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19). У постанові\~Верховного Суду\~від 06.02.2023\~у справі\~№ 463/2924/22 вказано, установивши, що заявник як спадкоємець після смерті свого батька [PERSON] не був залучений стороною виконавчого провадження № 25212260, в межах якого був накладений арешт на майно останнього, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що [PERSON] не є суб`єктом права на подачу такої скарги в порядку статті 447 ЦПК України, тобто не може звертатись зі скаргою на дії державного виконавця в межах виконавчого провадження ВП № 25212260, яке завершене, та обґрунтовано повернули йому скаргу. Водночас суди попередніх інстанцій підставно звернули увагу [PERSON] на те, що законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту його порушеного права, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, відповідачами у якому мають бути особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14 (провадження № 14-703цс19) вказано, що за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України. Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17. Згідно з статтею 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Позивачем заявлено позов до Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. В абзаці 2 пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі№ 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц. За правилами статті 51 ЦПК України, заміна відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача можлива лише за клопотанням позивача, суд з власної ініціативи немає повноважень для визначення відповідачів, що є виключним правом позивача. Суд, виключно за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. У разі, якщо вимоги заявлені до неналежного відповідача, суд відмовляє в задоволенні позову. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 509/4966/17. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. З викладених вище норм права слідує, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлений сторонами вимог та наданих ними доказів. Саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів) суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Представником позивача у позові не обґрунтовано та не надано доказів того, що Дергачівським відділом державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції будь-яким чином порушуються, не визнаються або оспорюються права, свободи чи інтереси позивача, а тому, суд вважає, що вказаний орган є неналежним відповідачем у даній справі. Судом встановлено, що особою, в інтересах якої було накладено арешт на майно у виконавчому провадженні № 54699999, де боржником була [PERSON] є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (а.с. 57), який не залучений позивачем в якості відповідача в поданому позові та в зв`язку з вищевказаним позивачем необхідно було саме його вказати відповідачем при зверненні до суду з позовом про зняття арешту з майна, при цьому орган державної виконавчої служби може залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В судовому засіданні судом було роз`яснено представнику позивача його право заявити клопотання про заміну відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача, разом з тим представник позивача відмовився та вважав можливим вирішити спір з визначеним ним колом сторін. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не залучено до участі у справі в якості відповідача особу, в інтересах якої було накладено арешт на майно [PERSON] . Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевказаного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed