Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Позиція сторони позивача У вересні 2024 року [PERSON] , через представника - адвоката Каращука Юрія Ігоровича, звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 від суми заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину, встановленого для дитини відповідного віку. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] у сторін народився син, [PERSON] , а [INFO] у сторін народилась дочка, [PERSON] . 15 квітня 2022 року сторони уклали шлюб. На час подання позову у суді перебуває справа № 754/11783/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Також у суді перебуває справа № 754/11988/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . Дочка, [PERSON] , після фактичного розірвання шлюбних відносин між сторонами залишилась проживати і наразі проживає разом з матір`ю у власній квартирі матері за адресою [ADDRESS] . Мати займається повним та всебічним розвитком, надає доступ до культурних та духовних цінностей, піклується про здоров`я, водить до лікарів, матеріально утримує та забезпечує всім необхідним. Мати водить дочку в дитячий садок, займається з нею додатково вдома, приділяє їй час та увагу. Натомість, батько дитини після розірвання фактичних відносин став дуже рідко цікавитись життям та здоров`ям дочки, не приділяє їй достатньо часу та уваги, не займається її моральним, культурним, фізичним та духовним розвитком, коштів на утримання дочки не надає. Бажання приїхати до дочки, зустрітись з нею, погратись теж не виявляє. Син сторін, [PERSON] , є дитиниою з інвалідністю, має хронічне психічне захворювання підгрупи «А», синдром дауна та з дитинства через медичні показання був розміщений до дитячого закладу «Берізка», втім мати постійно його навідувала та піклувалася, привозила ліки та одяг, тим самим перебувала поруч з сином, а вже з 08.05.2024 мати забрала дитину з дитячого закладу та він постійно проживав разом з нею в її квартирі. Стороною позивача вказується, що батько шахрайським способом 08.08.2024 забрав хлопчика, сказав що на декілька днів візьме дитину до себе, втім до часу подання даного позову не повернув його, в квартиру не пускає, з дитиною бачитися не дозволяє. 13.08.2024 матері вдалось побачити дитину вдома у батька. Дитина була у жахливому стані, лежала на брудних пелюшках, за ним ніхто не доглядав, не годував, дитина була холодна та плакала. У квартирі батька відсутні належні умови для утримання дитини з інвалідністю. Позивачка стверджує, що від народження хлопчика батько його не визнавав через інвалідність, соромився, однак у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення визнав батьківство відносно сина та 07.05.2022 було видане нове свідоцтво про народження [PERSON] із зазначенням відповідача як батька. 31.05.2024 відповідач отримав повістку до ТЦК. 12.07.2024 відповідач отримав Довідку про відстрочку від призову на військову службу у зв`язку з доглядом за дитиною з інвалідністю. Через 10 днів після отримання відстрочки відповідач раптово зібрав речі і переїхав на квартиру батьків. Позивачка зазначає, що син відповідачу потрібен лише для забезпечення можливості отримати відстрочку від військової служби, а не через бажання піклуватися та доглядати за дитиною. У відповіді на відзив на позовну заяву позивачка підтримує позовні вимоги та вказує, що домовленість про розподіл обов`язків по догляду за дітьми, а також те, що батько доглядатиме за сином, була укладена на деякий час (про що і написано розписку), і в жодному разі не на постійній основі, як про це зазначає відповідач. Акт обстеження умов проживання дитини від 27.08.2024, складений Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, позивачка вважає сумнівним, оскільки в ньому зазначені недостовірні відомості. А саме, його неправдивість полягає в тому, що за адресою [ADDRESS] проживає не лише [PERSON] та від недавнього часу [PERSON] , а й на постійній основі зареєстровані і проживають батьки пенсіонери [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . Позивачка зазначає, що хоче безпосередньо брати участь у вихованні та піклуванні за сином, саме тому заперечує проти розміщення дитини до Благодійного Фонду «Місто Добра», який знаходиться аж в місті Чернівці, що дуже далеко від Києва. На думку позивачки, батько хоче віддати сина до БФ «Місто Добра» не через хороші умови реабілітації та лікування, а для того, щоб за ним доглядали інші люди, а він, маючи завдяки сину з інвалідністю відстрочку від військової служби, перебуватиме в місті Києві. [PERSON] не була матір?ю-одиначкою і жодних виплат як мати-одиначка не отримувала, до того ж, дитина перебувала також на державному утриманні від Київського міського будинку дитини «Берізка», тому особистих підстав у матері, щоб не записувати відповідача батьком дитини - не було. Позивачка стверджує, що відповідач на час подання відповіді на відзив перешкоджає їй у можливості піклуватись про [PERSON] , купувати йому необхідні ліки та харчування, хоча обоє батьків мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Зменшення обсягу спілкування батька з донькою не впливає на обов`язок відповідача утримувати свою дитину, що покладений на нього згідно з чинним законодавством. Наразі [PERSON] фактично проживає разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні, а також потребує забезпечення її різноманітною їжею, одягом, іграшками, побутовими речами та іншим необхідним. З часу фактичного розірвання відносин між сторонами, батько жодного разу не надав коштів на утримання дочки. Позиція сторони відповідача У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить суд в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити, вказуючи, що на початку серпня 2024 року [PERSON] дійсно забрав сина [PERSON] та переїхав разом із ним проживати в квартиру до своїх батьків. За спільною домовленістю між батьками на той час було визначено, що син [PERSON] проживатиме з батьком, а донька [PERSON] проживатиме з матір`ю, про що батьками за спільною домовленістю було складено письмову заяву в день переїзду, яка підписана позивачем та відповідачем у справі. Під час спільного проживання і батько, і мати в рівній мірі приймали участь в догляді за хворою дитиною, а після того, як батько з сином переїхали, мати стала лише всіляко чинити перешкоди в наданні належного медичного обслуговування сину. Наразі батько самостійно годує дитину через зонд, для чого пройшов відповідне навчання у закладі охорони здоров`я, відвідує з дитиною лікаря. Стороною відповідача стверджується, що з народження сина батько приймав активну участь у його догляді та опіці. З дня, коли [PERSON] повернули додому, батьки разом відвідували лікарів, виводили обох дітей на прогулянку та ін. У свідоцтві про народження [PERSON] спочатку була записана [PERSON] як мати одиначка на її безпосереднє прохання з метою отримання нею відповідних соціальних виплат від держави. Лише після офіційної реєстрації шлюбу, яке мало місце 15.04.2022, позивачка погодилась на втрату статусу одинокої матері та визначення батька в свідоцтві про народження, що і відбулось 07.05.2022, тобто за три тижні після офіційного шлюбу. Станом на день звернення до суду з цим позовом, [PERSON] проживає, опікується та утримує свого сина [PERSON] , мати коштами не допомагає, участі у вихованні дитини не приймає, створює перешкоди в його лікуванні та конфліктні ситуації, провокує сварки та заради помсти намагається усіляко створити штучні обставини задля залучення правоохоронних органів та штучно створити докази нібито неналежного утримання дитини. Як стало відомо відповідачу від представників Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївського району позивач в серпні 2024 року написала власноручну заяву про відмову від дитини - [PERSON] . Відповідач зауважує, що зменшення обсягу спілкування з дочкою є виключно наслідком наявного конфлікту між сторонами, а не небажанням батька спілкуватись з дочкою. Відповідач вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на сина [PERSON] задоволенню не підлягають у зв`язку з тим, що син зареєстрований, проживає та утримується за рахунок батька. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Стороною позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву та ряд клопотань, які вирішено судом під час розгляду справи. Позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Стороною відповідача подано відзив на позовну заяву та ряд клопотань, які вирішено судом під час розгляду справи. Відповідач та його представник просили суд в задоволенні заявлених позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] відмовити, а щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] не заперечували. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.05.2022, а якому батьком вказано [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Також сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 05.01.2021, а якому батьком вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 15 квітня 2022 року та на час винесення судом даного рішення Київським апеляційним судом здійснюється розгляд апеляційної скарги [PERSON] на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2024 року у справі № 754/11988/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою, що сторонами підтверджується. [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю, має хронічне психічне захворювання - синдром Дауна, розлади психологічного розвитку [NUMBER] , вроджений стеноз дванадцятипалої кишки у зв`язку з чим потребує спеціального догляду. У період з 04.10.2017 по березень 2022 року [PERSON] постійно перебував у спеціалізованому закладі - Київському міському будинку дитини «БЕРІЗКА», в подальшому у зв`язку із воєнними діями з березня 2022 року по 08.05.2024 - в КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини». На підставі заяви батьків від 08.05.2024 [PERSON] , [INFO] , передано [PERSON] , що підтверджується актом про факт передачі дитини від 08.05.2024. [PERSON] [INFO] вручено повістку про необхідність з`явитися 31.05.2024 з метою звірки даних/проходження медичної комісії, а відповідно до довідки [INFO] від 12.07.2024 відповідачу надано відстрочку від призову до 12.08.2024 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Згідно з актом обстеження житлових умов від 08.08.2024 за адресою: [ADDRESS] проживали [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У матеріалах справи міститься копія заяви від 10.10.2024 підписана [PERSON] та [PERSON] , за змістом якої сторони домовились, що [PERSON] забирає на постійний догляд [PERSON] додому за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] згодна. [PERSON] залишається з мамою - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] згоден. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 29.05.2024 та фактично проживає за вказаною адресою разом з батьком, що підтверджується актами від 27.08.2024, 17.10.2024, 22.10.2024, 18.11.2024. З матеріалів справи вбачається, що починаючи з 22.08.2024 позивачка неодноразово зверталася в правоохоронні органи та до Служб у справах дітей Деснянської РДА у місті Києві із заявами, в яких, зокрема, вказувала, що [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком - [PERSON] . Судовим наказом Голосіївського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року у справі № 752/19425/24 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.09.2024 та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року у справі № 752/19425/24 заяву [PERSON] про визнання судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення. На розгляді у Деснянському районному суді міста Києва перебуває цивільна справа № 754/11988/24 [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей та способу участі у вихованні. Норми права та мотиви суду Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховною Радою України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Положеннями статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 СК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18). У постанові Верховного Суду від 22 листопада 2022 року у справі № 188/1029/19 зроблено висновок, що обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти. Верховний Суд у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц вказав, що стягнення з батька аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні суперечить положенням статті 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. [PERSON] , [INFO] , з серпня 2024 року проживає з відповідачем, на що вказує сама позивачка в позовній заяві та підтверджується стороною відповідача, а також встановлено судом з наявних в матеріалах справи доказів. Тобто, і станом на момент подання позовної заяви 05.09.2024, і у період розгляду справи, і станом на момент ухвалення цього рішення [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком. Тому, немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання спільного сина - [PERSON] , [INFO] , адже останній з нею не проживає. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні як на момент подачі даного позову до суду, так і на час ухвалення судом рішення. Отже, наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 вересня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевикладеного суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідачів. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial