Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про стягнення частини страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позову підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 12.05.2024 року близько 18-05 годин водій [PERSON] , керуючи автомобілем „Mitsubishi", д.н.з. [NUMBER] по вул. Соборній, 120 в с. Софіївська Борщагівка, Бучанського району, Київської області, перед початком руху не переконався в безпечності свого маневру, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем „Volkswagen", д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Таким чином, [PERSON] порушив п.10.1 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Власником автомобіля „Volkswagen", д.н.з. [NUMBER] є позивач [PERSON] . Автомобіль відповідача був застрахований в ПАТ „Національна акціонерна страхова компанія „Оранта". Після ДТП позивач звернулась до ПАТ „НАСК „ОРАНТА" про виплату страхового відшкодування, надавши всі необхідні документи. Відповідно до звіту №12/23.06.24 від 13.06.2024 року про вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу „Volkswagen", д.н.з. [NUMBER] , розмір матеріального збитку становить 147 666 грн. 36 коп., вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля складає 141 297 грн. 66 коп., втрата товарної вартості 6 368 грн. 70 коп. ПАТ „НАСК „ОРАНТА" після звернення позивача сплатила останній 30.05.2024 року 23 549 грн. 44 коп. та 19.07.2024 року - 51 575 грн. 39 коп., а всього 75 124 грн. 83 коп. страхового відшкодування. Відповідно до ліміту страхового відшкодування в розмірі 160 000 грн. страховик має повністю покрити збитки позивача. Тому ПАТ „НАСК „ОРАНТА" незаконно не доплатила позивачу 66 172 грн. 83 коп. - 1 500 грн. франшизи, тобто 64 672 грн. 83 коп., які просять стягнути із страховика на користь позивача в судовому порядку. Також вважають, що з винної особи у ДТП [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача 1 500 грн. франшизи, 6 368 грн. 70 коп. втрати товарної вартості автомобіля згідно Постанови Верховного Суду від 4.12.2019 року у справі №359/2309/17, 10 000 грн. моральної шкоди, яка полягає у психологічних переживаннях і моральних стражданнях позивача, яка не могла користуватись довгий час своїм автомобілем з службових питань, особистих питань, пов`язаних з транспортуванням її дітей, необхідністю неодноразового приїзду до страховика, що створювало для [PERSON] певні незручності. Крім того, позивач та її представник просять стягнути з відповідачів на користь [PERSON] в судовому порядку 3 750 грн. вартості звіту про оцінку вартості матеріального збитку, 1211 грн. 20 коп. судового збору, 10 000 грн. вартості надання професійної правничої допомоги, яку здійснювала адвокат Орловська В.А. Представник відповідача ПАТ „НАСК „ОРАНТА" Лінкевич О.В. в судовому засіданні позов в частині вимог до страховика не визнала, пояснивши, що [PERSON] та ПАТ „НАСК „ОРАНТА" дійсно уклали страховий договір, на підставі якого автомобіль „Mitsubishi", д.н.з. [NUMBER] , який належав на праві власності відповідачу [PERSON] , був застрахований на 1 рік, ліміт страхової відповідальності за шкоду майну було визначено в розмірі 160 000 грн. Позивач [PERSON] в період вказаного строку звернулась до страховика з заявою про визнання ДТП, що сталась 12.05.2024 року, страховим випадком і виплату їй страхового відшкодування. Страховиком було замовлено звіт про оцінку завданих збитків автомобілю позивача і після отримання його, де у висновку було зазначено, що вартість матеріального збитку автомобілю „Volkswagen E-GOLF", д.н.з. [NUMBER] 76 624 грн. 83 коп., [PERSON] було виплачено двома траншами загальну суму страхового відшкодування 75 124 грн. 83 коп. без 1 500 грн. франшизи. Тобто, ПАТ „НАСК „ОРАНТА" повністю виконала перед позивачем обов`язок по відшкодуванню страхового відшкодування, пов`язаного з винними діями страхувальника [PERSON] . Позовні вимоги [PERSON] до ПАТ „НАСК „ОРАНТА" грунтуються на звіті №12/23.06.24 від 13.06.2024 року, замовленому нею особисто, де зазначено, що розмір матеріального збитку автомобіля позивача становить 147 666 грн. 36 коп., а вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля складає 141 297 грн. 66 коп. Однак вказане суперечить п.4, ст.34 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в якому зазначено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Тобто, на страховику лежить відповідальність замовляти звіт про оцінку вартості матеріального збитку транспортного засобу потерпілого, що і було здійснено ПАТ „НАСК „ОРАНТА", звернувшись до ФО-П [PERSON] . І саме цей висновок звіту покладається в основу розрахунку та виплати страхового відшкодування. Ствердження позивача та її представника про те, що звіт ФО-П [PERSON] не враховує необхідність демонтажа та монтажа дверей, а також ремонту диска колеса спростовується ремонтною калькуляцією, де вказані роботи враховані. Враховуючи зміст пояснень позивача, вбачається, що вона не згодна з розміром сплаченого їй страхового відшкодування, оскільки на якийсь СТО їй сказали, що суми у 75 000 грн. їй буде не достаньою для ремонту її автомобіля, при цьому [PERSON] не надає замовлення-наряду або рахунку-фактури щодо нарахування вартості всіх необхідних робіт та запчастин, необхідних для проведення ремонту транспортного засобу позивача. За таких обставин в задоволенні позову до ПАТ „НАСК „ОРАНТА" необхідно відмовити, оскільки він є безпідставний та необґрунтований. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив частково задовольнити позов [PERSON] до нього, пояснивши, що він повністю визнає свою вину в даному ДТП і не оскаржував постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Перекупи Г.А. від 8.07.2024 року. Але згоден сплатити позивачу тільки 1 500 грн. франшизи, з рештою вимог він не згоден, оскільки вони є безпідставними і необгрунтованими. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. Автомобіль „Volkswagen E-GOLF", д.н.з. [NUMBER] , 2018 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 23.09.2023 року ТСЦ 8049 (а.с.37). Інформація щодо власника автомобіля „Mitsubishi", д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] 12.05.2024 року в момент вчинення ДТП, у суду відсутня, оскільки учасники справи не надали належних документів щодо власності вказаного рухомого майна. Відповідно до ч.5, ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної безпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пункт 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 1.03.2013 року за №4 „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначає, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як встановлено у судовому засіданні, 12.05.2024 року близько 18-05 годин водій [PERSON] , керуючи автомобілем „Mitsubishi", д.н.з. [NUMBER] по вул. Соборній, 120 в с. Софіївська Борщагівка, Бучанського району, Київської області, перед початком руху не переконався в безпечності свого маневру, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем „Volkswagen", д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Таким чином, [PERSON] порушив п.10.1 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. За змістом ч.6, ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Перекупи Г.А. від 8.07.2024 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що мало місце 12.05.2024 року, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с.7). В подальшому дана постанова ним не оскаржувалась і її зміст визнаний ним особисто у судовому засіданні. Описані вище обставини були визнані у судовому засіданні учасниками справи, тому не доказуються в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. Автомобіль „Mitsubishi", д.н.з. [NUMBER] на день ДТП був застрахований ПАТ „НАСК „ОРАНТА" відповідачем [PERSON] згідно страхового договору №215668001 від 13.07.2023 року, за яким встановлено ліміт страхової відповідальності за заподіяну шкоду майну в розмірі 160 000 грн., при цьому розмір франшизи складає 1 500 грн. Дана інформація міститься у повідомленні про ДТП (а.с.78). Вказані обставини також були визнані в судовому засіданні всіма учасниками справи, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"статтею 3 визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 цього Закону №1961-IV). Згідно зі ст.6 Закону України №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону №1961-IV (ст.ст.9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачає ч.1, ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За приписами п.3, ч.1, ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Системний аналіз вказаних норм права, а також інших норм, пов`язаних з даними правовідносинами наголошує, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 зазначеного Закону України, цей страховик набуває зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму, виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Як регламентує п.35.1, ст.35 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно п.35.2, ст.35 цього ж Закону України до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). 16.05.2024 року [PERSON] звернулась до ПАТ „НАСК „ОРАНТА" з повідомленням про ДТП та Заявою про страхове відшкодування (а.с.78). За змістом п.34.4, ст.34 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. Страховиком ПАТ „НАСК „ОРАНТА" було замовлено у ФО-П [PERSON] звіт про оцінку завданих збитків автомобілю позивача і після отримання звіту №13-D/15/16 від 22.06.2024 року, у висновку якого було зазначено, що вартість матеріального збитку завданого автомобілю „Volkswagen E-GOLF", д.н.з. [NUMBER] 76 624 грн. 83 коп. (а.с.79-88). Як встановлено судом, ПАТ „НАСК „ОРАНТА" після звернення позивача сплатила останній 30.05.2024 року 23 549 грн. 44 коп. та 19.07.2024 року - 51 575 грн. 39 коп., а всього 75 124 грн. 83 коп. страхового відшкодування (76 624 грн. 83 коп. вартість матеріального збитку - 1 500 грн. франшиза) (а.с.9). Вказані обставини також підтвердили у судовому засіданні позивач та її представник. Таким чином, ПАТ „НАСК „ОРАНТА" повністю виконала перед позивачем [PERSON] обов`язок по відшкодуванню страхового відшкодування, пов`язаного з винними діями страхувальника [PERSON] . Відповідно до звіту №12/23.06.24 від 13.06.2024 року про вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу „Volkswagen", д.н.з. [NUMBER] , здійсненого за заявою [PERSON] . ФО-П [PERSON] , розмір матеріального збитку становить 147 666 грн. 36 коп., вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля складає 141 297 грн. 66 коп., втрата товарної вартості 6 368 грн. 70 коп. (а.с.11-24). Однак суд не може покласти в основу рішення вказаний звіт, оскільки законодавцем покладено обов`язок по встановленню розміру матеріального збитку потерпілому саме на страховика або МТСБУ, при цьому серед документів, які становлять виключний перелік, що необхідно подати потерпілій особі страховику, відсутній звіт про розмір матеріального збитку, виконаний по заяві потерпілої особи. Ствердження позивача [PERSON] та її представника [PERSON] про те, що звіт ФО-П [PERSON] не враховує необхідність демонтажа та монтажа дверей, а також ремонту диска колеса спростовується ремонтною калькуляцією до вказаного звіту, де вказані роботи повністю враховані (а.с.91-95). Враховуючи зміст пояснень позивача, вбачається, що вона не згодна з розміром сплаченого їй страхового відшкодування, оскільки на СТО, до якої вона звернулась за консультацією, їй сказали, що суми у 75 000 грн. їй буде не достаньою для ремонту її автомобіля, при цьому [PERSON] не надає замовлення-наряду або рахунку-фактури щодо нарахування вартості всіх необхідних робіт та запчастин, необхідних для проведення ремонту транспортного засобу позивача, пов`язаних з ДТП. За таких обставин в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ „НАСК „ОРАНТА" необхідно відмовити, оскільки він є безпідставний та необґрунтований. Відповідно до п.12.1, ст.12 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. За приписами ст.29 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як вбачається з описаних норм права з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню розмір франшизи 1 500 грн., на суму якої завжди зменшується розмір страхового відшкодування, а також розмір коефіцієнта зносу транспортного засобу. Як зазначає п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ. Як відображено у звіті №13-D/15/16 від 22.06.2024 року ФО-П [PERSON] , автомобіль позивача 2018 року випуску, тобто на день ДТП йому не виповнилось 7 років, тому розрахунковий коефіціент фізичного зносу складових (Ез) КТЗ „Volkswagen E-GOLF", д.н.з. [NUMBER] = 0,0, при цьому втрата товарної вартості також дорівнює 0,0 грн. (а.с.86). Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню тільки розмір франшизи 1 500 грн., а розрахований розмір 6 368 грн. 70 коп. втрати товарної вартості автомобіля стягненню не підлягає. Не підлягає також стягненню з відповідачів на користь позивача 3 750 грн. вартості звіту про оцінку вартості матеріального збитку, виконаного за заявою [PERSON] , оскільки остання замовила його виготовлення за власним бажанням без погодження зі страховиком і без додержання вимог закону. Відповідно до ч.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оскільки моральна шкода позивача, що полягає у психологічних переживаннях і її моральних стражданнях, яка не могла користуватись довгий час своїм автомобілем з службових питань, особистих питань, пов`язаних з транспортуванням її дітей, необхідністю неодноразового приїзду до страховика, що створювало для [PERSON] певні незручності, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні і не підтверджена будь-якими доказами в розумінні ст.76-80 ЦПК України, тому її розмір в 10 000 грн. не підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Згідно ст.133; 137; 141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги позивача, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути 1 211 грн. 20 коп. судового збору, що є пропорційним розміром від задоволеної частини позову, та 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з принципу розумності, справедливості та достатності, а в задоволенні стягнення решти суми судових витрат необхідно відмовити.

Outcome: partial