Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності. На обґрунтування вимог позивач зазначає, що [PERSON] є співвласником 41/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (надалі - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами), що підтверджується рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13.07.2005 по справі № 2-171/2005, та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 376565364 від 30.04.2024. Іншими співвласниками вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами у відповідних частках є - мій син, [PERSON] , якому належить 59/400 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та [PERSON] , якій належить 177/400 частки вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02.03.2012 по справі № 2-155/2012, але право власності на які належним чином за нею не зареєстровані. Вказала,\~що \~рішенням Ірпінського\~міського суду\~Київської області\~від 13\~липня 2005\~року по\~справі №\~2\~-\~171/2005\~виділено [PERSON] \~приміщення 1-3\~-\~жилу кімнату\~площею 14,5\~кв.\~м.\~вартістю 13153\~грн.;\~1-4\~жилу кімнату\~площею 11,6\~кв.\~м.\~вартістю 10\~523\~грн,\~1-5\~жилу кімнату\~площею 12,\~4\~кв.\~м.\~вартістю 11\~248\~грн.,\~1/2 частину колодязя водопроводу (2) вартістю 262 грн., 2/3 огорожі вартістю 2 595 грн, що становить 41/100 частину будинковолодіння (згідно Технічного паспорта від 04.02.2003). Виділено [PERSON] приміщення 1-1 коридор площею 8, 2кв.м. вартістю 8 683 грн., 1-2 ванну площею 8,1 кв.м. вартістю 8 578 грн, 1-7 кухню площею 11,3 кв. м вартістю 11 966 грн., 1-6 жилу кімнату площею 16,4 кв.м. вартістю 14 877 грн., погріб під приміщенням 1-2 вартістю 985 грн., тамбур 1 площею 3,8 кв.м з \~ \~ \~ \~ганком вартістю 2075 грн., сарай «Д» вартістю 5085 грн., колодязь каналізаційний № 2 вартістю 774 грн., колодязь водопровідний 262 грн., 1/3 огорожі 1 297 грн., що становить 59/100 частин від вартості будинковолодіння (нумерація приміщень згідно Технічного паспорта від 04.02.2003). [PERSON] та [PERSON] було проведено відповідне перепланування будинку у відповідності до висновку Технічної експертизи від 25.04.2005 року. Зазначила, що [PERSON] в 2009 році приватизована частина земельної ділянки, на якій розташована її виділена частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, площею 0,0429 га, (кадастровий номер земельної ділянки 3210900000:01:107:0032) цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується державним актом на право на земельну ділянку серії ЯК № 105962. Інша частина земельної ділянки за кадастровим номером 321090000:01:107:0044 сформована у відповідних межах, залишається не приватизованою іншими співвласниками та знаходиться на праві користування. В подальшому, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадкоємцями її 59/100 частин будинку з надвірними будівлями стали [PERSON] (донька [PERSON] ), яка набула право власності в порядку спадкування на 177/400 частин будинку та позивач, [PERSON] 59/400 частин будинку, успадковані нею в порядку спадковоїтрансмісії після смерті матері [PERSON] , яка мала право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , її матері. Також зазначила, що незважаючи на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2005 року по справі № 2-171/2005, яким проведено розподіл будинку між співвласниками та встановлено фактичний порядок користування приміщеннями, на даний час частка позивача у будинку не виділена в натурі в окремий об`єкт нерухомості та не припинено право спільної часткової власності, що завдає значні незручності стосовно розпорядження своїм майном. Домовитись з відповідачем [PERSON] в позасудовому порядку та провести поділ майна в натурі не виявилося за можливе. Також, у зв`язку з пошкодженням частини будинку, що знаходиться в користуванні позивача через військову агресію російської федерації в березні 2022 року, позивач неодноразово, як в усній, так, і в письмовій формі зверталась до відповідача [PERSON] для написання спільної заяви до ЦНАПУ про отримання компенсації за пошкоджене майно, оскільки така заява може бути розглянута лише при умові звернення всіх співвласників будинку, - але відповіді не отримала. В зв`язку з чим позивач просить суд виділити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у власність як окремий об`єкт нерухомого майна 41/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у складі наступних приміщень та господарських споруд: кімнату 2-1 площею 11,6 кв. м, кімнату 2-2 площею 12,4 кв.м, кімнату 2-3 площею 14.5 кв. м., частину колодязя водопроводу, 2/3 огорожі з правом присвоєння окремої поштової адреси; припинити право спільної часткової власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на 41/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 липня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність, позов підтримує просить задовольнити. Відповідачі у справі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Через канцелярію суду надали клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України). У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 березня 2012 року, визнано за [PERSON] право власності на 59/400 частин будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . (а.с.10-11). Право приватної спільної часткової власності [PERSON] на 59/400 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується витягом про Державну реєстрацію прав від 16.10.2012. (а.с.12) Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна щодо об`єкта нерухомого майна №376565364 від 30.04.2024, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 59/400 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] - 41/100 частин вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (а.с.13) Як убачається із державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 105962, [PERSON] приватизована частина земельної ділянки, на якій розташована її виділена частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, площею 0,0429 га, кадастровий номер земельної ділянки 3210900000:01:107:0032, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. (а.с.25) Судом досліджено звіт №041/05/024 про оцінку майна (будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ), складеного Суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Центр технічної інвентаризації та оцінки «ПРАВЕКС»» від 16.05.2024, відповідно до якого ринкова вартість 41/100 часток об`єкта оцінки складає без ПДВ 562,578,00грн. (а.с.51-55) Правовий режим спільної часткової власності визначено главою 26 ЦК України. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст. 364 ЦК України,співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За положеннями п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» 37 від 04 жовтня 1991 року у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна має враховуватись правова природа такої власності, адже співвласникам належать ідеальні частки у праві власності на спільне майно, які є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму. Оскільки, після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України, право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».Згідно з рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13.07.2005, виділено [PERSON] приміщення 1-3 - жилу кімнату площею 14,5 кв.м. вартістю 13153 грн.; 1-4 жилу кімнату площею 11,6 кв. м. вартістю 10 523 грн, 1-5 жилу кімнату площею 12, 4 кв.м. вартістю 11 248 грн., 1/2 частину колодязя водопроводу (2) вартістю 262 грн., 2/3 огорожі вартістю 2 595 грн, що становить 41/100 частину будинковолодіння. Виділено [PERSON] приміщення 1-1 коридор площею 8, 2кв.м. вартістю 8 683 грн., 1-2 ванну площею 8,1 кв.м. вартістю 8 578 грн, 1-7 кухню площею 11,3 кв.м. вартістю 11 966 грн., 1-6 жилу кімнату площею 16,4 кв.м. вартістю 14 877 грн., погріб під приміщенням 1-2 вартістю 985 грн., тамбур 1 площею 3,8 кв.м. з ганком вартістю 2075 грн., сарай «Д» вартістю 5085 грн., колодязь каналізаційний № 2 вартістю 774 грн., колодязь водопровідний 262 грн., 1/3 огорожі 1 297 грн., що становить 59/100 частин від вартості будинковолодіння. (а.с.8). За таких підстав, суд доходить висновку, що виділ належних позивачу часток із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна є технічно можливим. Виділ частки з майна припиняє право спільної часткової власності лише для особи, яка отримала в натурі свою частку. Отже, поділом є вихід з кола співвласників всіх суб`єктів права, а виділом - лише одного співвласника зі складу більше двох співвласників. Відповідно до ч.4 ст.357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, якими [PERSON] фактично володіє, знаходяться на земельній ділянці площею 0,0429 га кадастровий номер: 3210900000:01:107:0032 за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка належить [PERSON] на праві власності. Викладені обставини підтверджуються копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 105962 від 06.09.2010. (а.с.25) Відповідно до п. 9 ч. 1ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи викладене,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги є обґрунтованими, обставини, на які посилається позивач підтвердженні належними та допустимими доказами, а тому задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. На підставі ст.ст.15, 16, 114, 355-358, 364, 367 Цивільного кодексу України, ст.ст.4, 12, 81, 141, 247, 263-268 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved