Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 29.11.2022 року в м. Дніпро сталася ДТП за участю транспортних засобів «MAN8163» під керуванням [PERSON] (відповідач) та «Hyundai Sonat» під керуванням [PERSON] (позивач). Рішенням суду відповідача визнано винним у ДТП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПРАТ «СК «Країна», яке сплатило позивачу відшкодування в розмірі 156\~800,00 грн. Однак, згідно висновку спеціаліста матеріальний збиток склав 226\~239,62 грн. Таким чином, залишок невідшкодованої шкоди складає 69\~439,62 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Також, просить стягнути витрати на проведення товарознавчої експертизи в розмірі 2120,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 969,00 грн. Ухвалою суду від 29.02.2024 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив. У встановлений судом строк відзив на позов чи зустрічний позов не подав. При таких обставинах, враховуючи позицію представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.11.2022 року в м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 70/1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу MAN8163, д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (відповідача), та транспортного засобу Hyundai Sonata, д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , власник транспортного засобу [PERSON] (позивач). Вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 202/10753/22 від 09.01.2023 року, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Внаслідок вищезазначеної пригоди, автомобілю Hyundai Sonata, д.р.н. [NUMBER] завдано механічних пошкоджень, його власнику з вини відповідача матеріальний збиток (майнову шкоду). За приписами ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено в обов`язковому випадку проведення оцінки майна при визначенні збитків або розміру відшкодування. Згідно висновку спеціаліста авто товарознавця Дроздова Ю.В. № 3612/22 від 28.12.2022 р., який був проведений на замовлення власника, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу Hyundai Sonata, д.р.н. [NUMBER] складає 226 239,62 грн. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Разом із цим, встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПРАТ «СК «КРАЇНА», що підтверджується копією полісу № АР/3430443. Згідно ч. 2 ст. 22 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення виплати, страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Постановою Правління Національного банку України "Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 109 від 30.05.2022, затверджено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою: 1) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160 000 гривень на одного потерпілого; 2) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 320 000 гривень на одного потерпілого. Постанова набула чинності з 01.07.2022. За заявою позивача ПрАТ "СК "КРАЇНА" сплатила страхове відшкодування в розмірі максимальної страхової суми 156 800,00 грн. на рахунок станції СТО, де здійснювались відновлювальні роботи пошкодженого ТЗ (за вирахуванням встановленої договором франшизи 3 200 гривень). Отже, розрахунок розміру відшкодування (майнової шкоди, яка спричинена позивачу) та на цей час не відшкодований має наступний вигляд: 226 239,62 грн. (вартість матеріального збитку) 156 800,00 грн. (страхове відшкодування) = 69 439,62 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на викладені обставини, залишок невідшкодованої на цей час з боку [PERSON] матеріальної шкоди складає: 69 439,62 гривень, яка є обґрунтованою та документально підтвердженою, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача Крім того, позивач зазнав додаткових витрат, необхідних для відновлення свого порушеного права, які полягали у витратах на проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 2\~120,00 гривень. Відповідно до положень ч. 1 ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК), витрати, пов`язані з оплатою послуг експертів, є складовою судових витрат. Позивач мав право звернутися до суду із заявою про проведення експертизи для встановлення обставин, які мають значення для справи, а також отримати висновок експерта як доказ для підтвердження розміру завданої шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати, понесені стороною у зв`язку із захистом своїх прав, мають бути відшкодовані іншою стороною, якщо вони підтверджені належними доказами. Позивач надав документальні підтвердження витрат на проведення експертизи, що є обґрунтованими та безпосередньо пов`язаними із розглядом справи. Крім того, ч. 6 ст. 133 ЦПК України встановлює, що суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховує розумність їх розміру та доцільність понесення. Враховуючи, що експертиза була необхідною для встановлення фактичних обставин справи, зокрема для визначення розміру завданої шкоди, ці витрати є обґрунтованими. Таким чином, витрати позивача на проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 2 120 гривень підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача як частина судових витрат, оскільки вони безпосередньо пов`язані з розглядом справи та відновленням порушеного права позивача. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн. суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання професійної правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно ч.ч.1,2ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У своїй постанові Верховний Суд КАС від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зробив висновок про те, що відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (пункт 35 цієї постанови). Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа (п. 36 постанови). Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, а тому останній може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (п. 37 даної постанови). У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц зроблений висновок про те, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року, справа № 826/1216/16, провадження № 11-562ас18, у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року справа № 301/1894/17. Позивачем на підтвердження понесення витрат на адвоката надано: договір про надання правової допомоги від 12.02.2024 року; розрахунок вартості адвокатського гонорару на суму 9 000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, вирішуючи питання витрат на правничу допомогу, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.) Суд вважає зазначену справу такою що є невеликої складності тому що вона є типовою з усталеною судовою практикою. В справі заявлено одного позивача та відповідача. Отже, відповідно до розрахунку вартості адвокатського гонорару, було встановлено, що сума гонорару адвоката за надання правових послуг становить 9 000,00 грн. Ця сума охоплює оплату за надані адвокатом послуги в рамках представництва інтересів клієнта та здійснення юридичних дій, необхідних для вирішення відповідної справи. Так, суд вважає, що встановлення гонорару адвоката має базуватися на принципах розумності та обґрунтованості Однак, суд, проаналізувавши обсяг наданих послуг, а також беручи до уваги невелику складність справи,яка є типовою, обсяг виконаної роботи адвокатом, дійшов висновку, що заявлений гонорар не відповідає принципу розумності співмірності та пропорційності. Справа не відноситься до категорії складних справ, текст позовної заяви є типовим і не потребує великої кількості часу для складання, справа розглядалась без участі представника позивача, а тому гонорар в 9000,00 грн. не є обґрунтованим та не відповідає принципу розумності та співмірності. Тому,

Outcome: partial