Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про визнання права власності у порядку спадкування. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю [PERSON] та [PERSON] . Після її смерті на підставі заповіту відкрилася спадщина, до складу якої ввійшов житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно було набуте у власність спадкодавцем у порядку спадкування. За фактом смерті [PERSON] була заведена спадкова справа, в якій було зазначено, що спадкоємцем за законом є її син [PERSON] . Позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку. Позивач зауважує, що на час смерті проживав разом зі спадкодавцем за однією адресою, а отже вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідач [PERSON] разом зі спадкодавцем не проживав, хоча й був зареєстрований, а отже спадщину не прийняв. З заявою про прийняття спадщини до нотаріуса відповідач також не звертався. За таких обставин позивач вважає, що його право порушене, оскільки він є єдиним спадкоємцем за заповітом, однак всупереч цьому йому було видано свідоцтво про право на 1/2 частку у спадщині. На підставі наведеного позивач просить суд: 1.визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка не була прийнята [PERSON] у порядку спадкування; 2.вирішити розподіл судових витрат. Ухвалою від 15 вересня 2023 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання. Правом на подання відзиву на позовну заяву інші учасники справи не скористалися. Ухвалою від 21 листопада 2023 року Києво-Святошинський районний суд Київської області закрив підготовче судове засідання, призначив справу до розгляду. Розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2024 року № 485 у справі призначено повторний автоматизований розподіл справи між суддями та передано справу судді Фінагеєвій І.О. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив Третя особа в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до\~вимог частини\~першої,\~третьої статті\~223\~ЦПК України\~неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті.\~Якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи представника позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що 22 червня 1992 року [PERSON] склала заповіт, за змістом якого заповідала на випадок смерті все належне їй майно своїм синам [PERSON] та [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Гатненської сільської ради. 01 січня 1976 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] - її батька, до складу якої ввійшов житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30 листопада 1993 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . За змістом довідки Гатненської сільської ради від 20 жовтня 2022 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані на день смерті [PERSON] були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Станом на 22 серпня 2022 року [PERSON] та [PERSON] мали зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про фактичне місце проживання від 22 серпня 2022 року № 434 та Актом підтвердження місця проживання від 11 серпня 2022 року. За змістом довідки КП БТІ від 11 жовтня 2022 року № 1233 право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , не зареєстроване. 27 жовтня 2022 року Боярська державна нотаріальна контора зареєструвала спадкову справу за фактом смерті [PERSON] 28 жовтня 2022 року Боярська державна нотаріальна контора видала [PERSON] довідку, за змістом якої він є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] . 01 липня 2023 року [PERSON] , звернувся до Боярської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . 01 липня 2023 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину, а саме на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] . Цього ж дня право власності на зазначену частку нерухомого майна було зареєстроване за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 липня 2023 року. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого\~немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й\~охоронювані законом інтереси. Так спірні правовідносини виникли з приводу нерухомого майна, яке входило до спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Враховуючи волю заповідача таке тлумачення статті 1275 ЦК України дозволяє усунути конкуренцію між спадкуванням за заповітом та законом, оскільки ніхто не може бути одночасно спадкоємцем за законом та заповітом відносно спадкової маси охопленої заповітом. Якщо призначені кілька спадкоємців за заповітом і той або інший з них відмовляється від прийняття своєї частини або, взагалі, вибуває з числа інших, то частини у спадщині інших у відповідній мірі збільшуються. Проаналізувавши викладене та встановивши, що інший спадкоємець за заповітом - відповідач спадщину у порядку й у строки, визначені законом, не прийняв, що його частка у спадщині за заповітом переходить до іншого спадкоємця - позивача у справі відповідно до частини першої статті 1275 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа\~може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Так позивач отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спірного нерухомого майна, однак, на іншу 1/2 частку нерухомого майна, на яку претендував інший спадкоємець - відповідач у цій справі, свідоцтво про право на спадщину видане не було. Проте, з врахуванням обставин справи та відсутності доказів подання заяви про прийняття спадщини відповідачем - спадкоємцем за заповітом, беручи до уваги факт смерті спадкодавця [PERSON] в 1993 році та значного часу для використання права на прийняття спадщини відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про їх задоволення у повному обсязі. Враховуючи наведене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у загальному розмірі 5\~980,40 грн.

Outcome: approved