Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Позивач 04.11.20241 звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області із позовом, в якому просила стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 06.01.2019 відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом у м.Харков здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , чоловіка позивачки, в результаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер [INFO] у лікарні. За період перебування чоловіка у лікарні, позивачка постійно їздила до нього, оплачувала лікування та обстеження, на що витратила усі свої заощадження. Поховання чоловіка також здійснювала за власні кошти. Також через протиправні дії відповідача, позивачка втратила близьку людину та сенс життя. Вказує, що згідно висновку автотехнічного дослідження в діях водія [PERSON] вбачається невідповідність вимогам п.12.3 ПДР України та у останнього при сприятливих умовах була технічна можливість уникнути наїзду на пішохода [PERSON] . З технічної точки зору невідповідність дій водія [PERSON] вимогам п.п.12.3 ПДР перебуває у причинному зв`язку із настанням наслідків даної пригоди. Просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, а саме витрати на лікування 62 552,95 грн, витрати на поховання 7 700 грн, витрати на проведення експертного автотехнічного дослідження 6500 грн, моральну шкоду у розмірі 200 000 грн та судові витрати - судовий збір та витрати на правничу допомогу. 14.12.2021 суддею Шевченківського районного суду Харківської області відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 17.01.2022 суддею Шевченківського районного суду Харківської області закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Розпорядженням Верховного Суду від 14.03.2022 р. N 7/0/9-22 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Шевченківського районного суду Харківської області на Диканський районний суд Полтавської області. Справа надійшла до Диканського районного суду Полтавської області 23.03.2023 28.03.2023 суддею Петренко Л.Є. прийнято справу до свого провадження та призначено до судового розгляду. 29.01.2024 постановлено ухвалу про витребування доказів за клопотанням представника позивача. 19.09.2024 за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі співвідповідача ПАТ «Страхова компанія «ВУСО». 22.12.2024 представником позивача подана заява про затвердження мирової угоди з ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» та уточнено позовні вимоги. Просить закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 62 552,95 грн та стягнення витрат, пов`язаних із похованням в розмірі 7 700 грн. Просить стягнути з відповідача [PERSON] витрати на проведення експертного автотехнічного дослідження в розмірі 6 500 грн та моральну щкоду в розмірі 200 000 грн і судові витрати. Ухвалою суду від 23.12.2024 затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія ВУСО». Відповідно до умов угоди ПАТ «Страхова компанія ВУСО» сплачує [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 60 000 гривень, при цьому позивачка [PERSON] повністю відмовляється від заявлених позовних вимог до ПрАТ «СК ВУСО» понад цю суму, а саме вимог про стягнення страхового відшкодування в розмірі 200 000 грн. за страховим полісом №АК 8543787, а також будь яких можливих штрафних санкцій, в тому числі відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої ст.. 625 ЦК України. [PERSON] заявляє, що у разі сплати суми в розмірі 60 000 грн. за страховим випадком, вказаним у п. 1 Мирової угоди вона не матиме будь-яких вимог майнового та немайнового характеру до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ВУСО», в тому числі будь-яких вимог про стягнення штрафних санкцій щодо сплати страхового відшкодування, моральної шкоди, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, витрати на професійну правову допомогу, та відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої ст.. 625 ЦК України. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник позивачки - адвокат Андрусенка Д., в режимі відеоконференції 14.11.2023, підтримав позовні вимоги до відповідача [PERSON] , з підстав викладених у позовній заяві. Вказав, що постанова про закриття кримінального провадження від 30.06.2022 скасована ухвалою слідчого судді, досудове розслідування триває. Незважаючи на відсутність підозри, водій [PERSON] повинен відшкодувати витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, його похованням та відшкодувати дружині померлого моральну шкоду. В подальшому, після затвердження мирової угоди між позивачем та ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» представник позивача підтримав позовні вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього моральної шкоди в розмірі 200 000 грн, витрат на проведення експертного автотехнічного дослідження в розмірі 6 500 грн та судових витрат. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник відповідача - адвокат Вдовидченко О.І. в попередніх судових засіданням та у письмових пояснень від 19.01.2025 заперечив проти позовних вимог до [PERSON] . Вказав, що по кримінальному провадженню за фактом ДТП за участю пішохода [PERSON] та водія [PERSON] вкотре закрито кримінальне провадження постановою слідчого від 31.07.2024 у звязку із відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення. За відсутністю вини [PERSON] немає підстав для задоволення позовних вимог. Також вказує, що при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди слід враховувати і винну поведінку [PERSON] , а саме останній порушив вимоги ПДР внаслідок чого і трапилася ДТП. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] . В судовому засіданні 29.01.2024, в режимі відеоконференції, допитана свідок [PERSON] (дочка загиблого). Вказала, що 06.01.2019 їй зателефонували та повідомили, що збили її батька і його повезли у лікарню № 4. Перебував батько в інтенсивній терапії у дуже тяжкому стані, 8 днів був у комі, 40 днів на штучній вентиляції легень. Кожного дня купляли дороговартісні ліки по списку лікаря. 30 днів батько був у лікарні № 4, а потім перевели до лікарні № 5 у м.Харків. Кошти на ліки були мої, матері (дружини) також позичали кошти, бо своїх не вистачало. [PERSON] пару разів приходив до лікарні, пропонував гроші щоб закрити кримінальну справу, вона відмовилась. Дав 2000 грн на ліки і один раз перерахував на картку 1300 грн, більше матеріальної допомоги не надавав. Дружина померлого, її мати, залишилася одна після смерті чоловіка, останній був годувальником у родині, це тяжка втрата для неї та матері. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.01.2019 близько 06.30 год в м.Харків по вул.Євгена Котляра, 13/1 сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме автомобіль ВАЗ 21703, д.р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті чого останнього доставлено до ХМКЛ ім.Мещанінова. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 21703, д.р.н. [NUMBER] на підставі тимчасового користування. 07.01.2019 за фактом настання даної ДТП внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019220000000010 з кваліфікацією по ч.2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] . Згідно з лікарським свідоцтвом від 19.02.2019 смерть [PERSON] настала в лікарні, причиною смерті є важка сукупна травма, дата травми 06.01.2019, обставини при яких відбулася травма - збиття автомобілем. Як вбачається з копії паспорта позивача та копії свідоцтва про одруження, позивачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] 30.06.2022 старшим слідчим ВРЗуСТ СУ ГУНП в Харківській області Мухіним М.О., кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019220000000010 від 07.01.2019 закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. В постанові, зокрема, вказано, що згідно висновках судової автотехнічної експертизи та комісійної експертизи у діях водія [PERSON] не вбачається не відповідностей вимогам ПДР України, які з технічної точки зору перебували б у причинному зв`язку з ДТП. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 04.10.2023 постанова слідчого від 07.01.2019 про закриття кримінального провадження № 12019220000000010 скасована, матеріали досудового розслідування направлені для продовження досудового розслідування. Представником відповідача надана копія постанови слідчого від 31.07.2024, якою кримінальне провадження № 12019220000000010 від 07.01.2019 закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Зокрема у даній постанові вказано, що згідно висновку судової автотехнічної експертизи від 10.07.2024 в умовах пригоди дії водія автомобіля [PERSON] шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР України не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода та його дії не знаходяться у причинному зв`язку з виникненням пригоди. Наїзд на пішохода стався у смузі руху автомобіля. Також у постанові вказано, що на місці ДТП відсутнє освітлення проїзної частини, відсутні дані, які б вказували на перевищення максимально допустимої швидкості руху у населеному пункті водієм [PERSON] , пішохід рухався у попутному напрямку із автомобілем ВАЗ у невстановленому для цього місці. Інформації щодо оскарження сторонами вищевказаної постанови чи її скасування матеріали справи не містять. З матеріалів справи вбачається, що на час ДТП був діючий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на транспортний засіб ВАЗ21703, номерний знак [NUMBER] , строк дії з 17.03.2018 по 18.03.2019 укладений з ПрАТ СК АСКА. Після залучення до участі у справі співвідповідача ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», яка є правонаступником ПрАТ СК АСКА, між позивачкою та ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» укладена мирова угода, яка затверджена судом. Відповідно до умов угоди, ПАТ «Страхова компанія ВУСО» сплачує [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 60 000 гривень, при цьому позивачка [PERSON] повністю відмовляється від заявлених позовних вимог до ПрАТ «СК ВУСО» понад цю суму, а саме вимог про стягнення страхового відшкодування в розмірі 200 000 грн. за страховим полісом №АК 8543787, а також будь яких можливих штрафних санкцій, в тому числі відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої ст.. 625 ЦК України. Таким чином представник позивача залишив лише позовні вимоги до відповідача [PERSON] з якого просить стягнути моральну шкоду в розмірі 200 000 грн, витрати на проведення експертного автотехнічного дослідження в розмірі 6 500 грн та судові витрати. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 грн, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст. 1193 ЦК України зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про закриття кримінального провадження не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Крім того, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Представником відповідача не надано доказів того, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки не виключається. Внаслідок ДТП, яка трапилася 06.01.2019 з участю водія [PERSON] , пішоходу [PERSON] завдано тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до смерті, таким чином позивачці, як дружині загиблого, завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, порушенні звичного життєвого устрою через втрату чоловіка. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем [PERSON] суд враховує досліджені матеріали справи, зокрема і дані, які містяться у постанові слідчого про закриття кримінального провадження від 31.07.2024, якою кримінальне провадження № 12019220000000010 від 07.01.2019 закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, де вказано, що в умовах пригоди водій автомобіля [PERSON] шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР України не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода та його дії не знаходяться у причинному зв`язку з виникненням пригоди, пішохід [PERSON] рухався у попутному напрямку із автомобілем ВАЗ у невстановленому для цього місці. Разом з тим внаслідок смерті [PERSON] позивачка, дружина загиблого, зазнала моральної шкоди, грошовий еквівалент якої підлягає визначенню з врахуванням душевних страждань позивачки, порушення її звичайного життєвого ритму, що вплинули на її психо-емоційний стан та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя і побуту. Враховуючи викладене та недоведеність відповідачем умислу загиблого [PERSON] або наявності непереборної сили, а також беручи до уваги ступінь вини [PERSON] , з дотриманням засад виваженості, розумності та доцільності, суд дійшов висновку про зменшення розміру заявленого позивачем відшкодування втрат немайнового характеру, тому з відповідача належить стягнути 70 000 грн моральної шкоди на користь позивачки. Доводи представника відповідача про те, що відповідач [PERSON] не є винуватцем ДТП, тому не має сплачувати позивачці моральну шкоду, є безпідставними, оскільки особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець джерела підвищеної небезпеки зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на проведення експертного автотехнічного дослідження в розмірі 6500 грн, суд вказує наступне. При подачі позовної заяви представником позивача додано висновок автотехнічного експертного дослідження від 19.10.2021, в якому зазначено, що з технічної точки зору в діях водія автомобіля ВАЗ 21703, д.р.н. [NUMBER] [PERSON] в даній дорожній обстановці вбачається невідповідність вимогам п.12.3 ПДР України. З технічної точки зору у водія автомобіля ВАЗ [PERSON] в даній дорожній обстановці при сприятливих для нього умовах була технічна можливість уникнути наїзду на пішохода [PERSON] . Невідповідність дій водія автомобіля ВАЗ [PERSON] вимогам п.п.12.3 ПДР України перебуває у причинному зв`язку із настанням даної пригоди. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2 ст.76 ЦК України). Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права (ч.2 ст.102 ЦК). Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч.3 ст.102 ЦК). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.11.2023, справа № 712/4126/22 окремо зауважила, що відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права. Із вказаного висновку вбачається, що стороні підлягають відшкодуванню витрати за проведення експертизи у тому разі, коли суд врахував відповідний висновок експерта як доказ. Поданий представником позивача висновок автотехнічного експертного дослідження від 19.10.2021 досліджувався судом, проте не врахований як доказ на підставі якого позивач обгрунтовував свої позовні вимоги, враховуючи уточнені позовні вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Тому у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на проведення експертного автотехнічного дослідження в розмірі 6 500 грн слід відмовити. Що стосується розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Представник позивача просить стягнути понесені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2767,53 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн. Докази щодо витрат на правничу допомогу, як зазначено у позовній заяві, будуть надані на протязі 5 днів після ухвалення рішення суду. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню на користь позивача з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом позовні вимоги задоволено частково, а саме на 35 % від суми уточнених позовних вимог, тому розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача складає 968,60 грн.

Outcome: partial