Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про визначення частки спадкодавця у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . На день його смерті разом з ним в одному будинку проживала вона, його дружина та сини [PERSON] , [PERSON] . Після смерті чоловіка [PERSON] залишилася спадщина до якої входить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , а також земельна ділянка розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер №693-15/19, виданий 28.03.2019 року Юрковецькою сільською радою Заставнівського району Чернівецької області. За час свого життя [PERSON] заповіту не складав, тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є вона, сини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Спадкоємці [PERSON] , [PERSON] на спадщину після смерті батька не претендують, про що подали відповідні заяви, які знаходяться у матеріалах спадкової справи. Спадкоємець [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв, проте на даний час належну йому частку на своє ім`я не оформив, оскільки перебуває за кордоном. Зазначає, що вона спадщину після смерті чоловіка прийняла вчасно, звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Малітовської Т.М., що підтверджується матеріалами спадкової справи. 04.03.2024 року отримала Свідоцтво про право власності на частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за життя. Крім цього 04.03.2024 року вона отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на частку спадкового майна житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . На підставі вказаних свідоцтв їй належить частки вищевказаного житлового будинку. Позивачка вказує, що також претендує на частки земельної ділянки, яка належала спадкодавцю [PERSON] , і із відповідно заявою звернулася до нотаріуса для отримання відповідних документів, однак нотаріусом їй було відмовлено та вказано, що вона є власником часток житлового будинку, при цьому відповідно до ст.1261 ЦК України вона має право успадкувати частку присадибної ділянки, що протирічить вимогам ч.4 ст.120 Земельного кодексу України. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник подав до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове\~засідання не\~з`явився,\~подав \~до суду\~заяву про\~визнання позову\~та прохання\~розглянути справу в його відсутності. Відповідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до частин першої, другої та п`ятоїстатті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [INFO] в с.Горошівці Чернівецького району Чернівецької області помер [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.12.2021 року. Внаслідок смерті останнього відкрилась спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер:7321583600:02:008:0030, яка розташована в [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер №693-15/19, виданий 28.03.2019 року Юрковецькою сільською радою Заставнівського району Чернівецької області. За життя [PERSON] розпорядження щодо належного йому майна на випадок своєї смерті не зробив, а тому відкрилася спадщина за законом. Спадкоємцями І черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , сини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Спадкоємці [PERSON] , [PERSON] на спадщину після смерті батька не претендують, про що подали відповідні заяви, які знаходяться у матеріалах спадкової справи №118/2022. Спадкоємець [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. Судом встановлено, що згідно довідки №247 від 16.12.1998, яка видана відділом реєстрації актів громадянського стану Заставнівської райдержадміністрації Чернівецької області, замість свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові громадянин [PERSON] , [INFO] , місце проживання с.Горошівці Заставнівського району змінив прізвище на [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про переміну прізвища1998 року 16 грудня зроблено запис №247. Згідно Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20.05.2000 року [PERSON] , після одруження змінив прізвище на [PERSON] , актовий запис № 479. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. За правилами ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивач [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] спадщину прийняла, що вбачається з витягів про реєстрацію в спадковому реєстрі №69053668 від 27.05.2022 року, №76073788 від 04.03.2024. З метою оформлення спадщини позивач звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Малітовської Т.М., що підтверджується матеріалами спадкової справи. 04.03.2024 року отримала Свідоцтво про право власності на частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за життя. Крім цього 04.03.2024 року отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на частку спадкового майна житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Крім цього позивач [PERSON] звернулася із заявою до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на частки земельної ділянки, яка належала спадкодавцю [PERSON] однак нотаріусом їй було відмовлено та вказано, що вона є власником часток житлового будинку, при цьому відповідно до ст.1261 ЦК України вона має право успадкувати частку присадибної ділянки, що протирічить вимогам ч.4 ст.120 Земельного кодексу України. Наведене вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04.03.2024 року. Судом встановлено, що земельна ділянка розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер:7321583600:02:008:0030, яка розташована в [ADDRESS] , належала [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Серія та номер №693-15/19, виданий 28.03.2019 року Юрковецькою сільською радою Заставнівського району Чернівецької області. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною 4 ст.120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статі 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 01 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останньогоправо власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Наведений підхід підтверджується також і ретроспективним аналізом норм законодавства щодо переходу прав на земельну ділянку у випадку відчуження права власності на нерухоме майно. Радянське законодавство оперувало терміном «основні фонди». Термін «нерухомість» і класифікація майна на нерухоме та рухоме були відображені в Основах цивільного законодавства Союзу РСР і республік від 31 березня 1991 року (введених в дію з 01 січня 1992 року). Так, відповідно до частини другої статті 4 цих Основ майно поділяється на нерухоме та рухоме; до нерухомого майна належать земельні ділянки і «все, що міцно з ними зв`язано», як-от: будівлі, споруди тощо, а до рухомого належить майно, переміщення якого можливе без неспіврозмірної шкоди його призначенню. Стаття 30 Земельного кодексу Української РСР (1991 року) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду. Стаття 120 ЗК України (у чинній редакції), стаття 377 ЦК України (у чинній редакції) також передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухоме майно. Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)). Аналізуючи викладені норми закону, суд вважає, що оскільки до позивача [PERSON] перейшло право власності на 3/4 частки будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , то у відповідності до ч.1, 4 ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України до неї перейшло і право власності на частину земельної ділянки, пропорційної до її частки у праві власності житлового будинку, тобто на 3/4 частин. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1222, 1241, 1268, 1297 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved