Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.05.2021 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 194130 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Сума виданого кредиту становить 2000,00 грн., на строк 29 днів, призначення на споживчі потреби, процентна ставка 2 % в день. На підтвердження виконання Товариством п. 2.4 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 20.05.2024 року, відповідно до якої на картковий рахунок Відповідача 24.05.2021 року було перераховано кредитні кошти в сумі 2000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. Таким чином, відповідач станом на 25.06.2024 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 10560,00 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 2000,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 8560,00 грн. 17.02.2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-17/02/2022 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу №01-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . З моменту отримання права вимоги, відповідач не виконав свого зобов`язання, не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості. Окрім того, позивач просить стягнути витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. та судовий збір. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.08.2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольн6ити з підстав викладених у позові та додаткових поясненнях та розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надав відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві, оскільки вважає позовні вимоги необґрунтованими, так як не надано будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів за договорами позичальнику, реквізитів повного карткового рахунку позичальника в матеріалах справи не містяться. Крім того не зрозуміло, яке відношення ТОВ «Платежі онлайн» має до кредитного договору між відповідачем та позивачем. Також вважає, що у справі відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача, а надані кредитний договір, договір факторингу, реєстр боржників, розрахунок заборгованості доводять перехід прав від первісного кредитора до позивача, а не підтверджують наявність прав вимоги в кредиторів. Наявність розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо є внутрішніми документами установи та не містять відомостей, що дозволили перевірити правильність нарахування відсотків. Також просить зменшити витрати понесених на професійну допомогу, оскільки сума коштів за надання правової допомоги є завищеною, неспівмірною із складністю справи. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Ст.638, 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (далі - Закон №675). Відповідно до ст.3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11 зазначеного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7). У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч.8). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12). Ст.12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, згідно з Індивідуальною частиною договору про надання фінансового кредиту №194130 від 24.05.2021 ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] , паспорт [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований: [ADDRESS] уклали договір про надання грошових коштів на умовах фінансового кредиту. Відповідно до п.1.1-1.3 цього договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000,00грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 день, тобто до 22.06.2021. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Згідно з п.1.4 договору кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Датою укладення цього Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта (п.1.6 договору). Невід`ємною частиною цього договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладання договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства www.cly.com.ua (п.1.7 договору). Згідно з п.2.1 договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п.6.1 цей договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних ними у договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно в письмовій формі по електронній пошті повідомляти іншу сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення - несе ризик настання пов`язаних з цим несприятливих наслідків (п.6.2 договору). Підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомився, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у т.ч. на умовах фінансового кредиту Товариства (п.6.7 договору), а також, що отримав від Товариства до укладання цього договору інформацію, зазначену в частині 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» (п.6.8 договору). В графі «Клієнт» зазначено « [PERSON] , ідентифікаційний код - [NUMBER] , паспортні дані - серія [NUMBER] , дата народження - [INFO] , місце прописки - [ADDRESS] , тел. [NUMBER] , електронна пошта - [INFO] , рахунок позичальника - [NUMBER] ». Договір підписано клієнтом [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «[NUMBER]». Згідно з Графіком розрахунків та орієнтовною сукупною вартістю кредиту (Додаток №1 до Договору про надання фінансового кредиту №194130 від 24.05.2021)строк кредитування становить 30 день, сума кредиту - 2000,00грн., сума комісії за користування системою - 300,00грн, фіксована процентна ставка за день користування кредитом - 2%, сума нарахованих процентів за користування кредитом - 1200,00грн, сума нарахованої пені (у разі наявності прострочення) - 5%, кількість прострочених днів - 0, до оплати всього - 3500,00грн. Графік підписано клієнтом [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «[NUMBER]». Згідно з довідкою про ідентифікацію, складеною директором ТОВ «ЗАЙМЕР» Кривець В.В., клієнт [PERSON] , дата народження - [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір №194130 від 24.05.2021, ідентифікований Товариством. Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https//www.cly.com.ua. Одноразовий ідентифікатор «[NUMBER]», дата відправки ідентифікатора позичальнику - 24.05.2021, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор - [NUMBER]. Згідно з інформаційною довідкою №3177/05 від 20.05.2024 року ТОВ «Платежі онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті Торговця (cly.com.ua) через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція (видача) №32187-44065-18173 24.04.2021 об 19:40:09 на номер платіжної картки [NUMBER] , емітент платіжної картки - Privat Bank, код авторизації - 307143, опис - видача кредиту #194130, сума - 2000,00грн. Згідно з договором факторингу №01-17/02/2022 від 17.02.2022 (арк.18-21) ТОВ «ЗАЙМЕР» відступає ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у Реєстрі боржників (додаток №1 до цього договору). Згідно з п.6.2.3 договору права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору. В разі невиконання фактором вимог п.7.2 договору, договір вважається неукладеним. В якості ціни за придбання (відступлення) прав вимоги фактор сплачує клієнту плату (ціна продажу), яка станом на дату підписання договору становить 311979,08грн. (п.7.1). Відповідно до п.7.2 договору фактор здійснює оплату клієнту вказаної суми двома платежами: 155989,54грн (50%) - протягом 5 робочих днів з дати підписання сторонами цього договору, інші 155989,54грн (50%) - протягом 20 робочих днів з дати підписання сторонами цього договору. Згідно з п.8.2.2 договору за фактом передачі Реєстру боржників сторони підписують Акт приймання-передачі прав вимоги (Додаток№2). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-17/02/2022 від 17.02.2022 року, складеного представником ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» Осипенко І.С., в ньому значиться [PERSON] , іпн [NUMBER] , дата народження - [INFO] , паспорт - [NUMBER] , номер договору - 194130 від 24.05.2021, дата закінчення договору - 22.06.2021, сума виданого кредиту - 2000,00грн, залишок по тілу кредиту - 2000,00грн, залишок по відсотках - 8560,00грн, загальна заборгованість - 10560,00грн. Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 194130, складеною директором ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» Осипенко І.С., заборгованість [PERSON] станом на 25.06.2024 становить загалом 10860,00грн. та складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту - 2000,00грн., простроченої заборгованості за процентами - 8560,00грн., строкової заборгованості по штрафам і пеням - 300,00грн. 21.05.2024 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» направило на адресу [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором № 194130 від 24.05.2021 року, а саме погашення заборгованості в загальному розмірі 10860,00грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту - 2000,00грн., заборгованості за комісією та відсотками - 8560,00грн., заборгованості по штрафам/пені - 300,00грн. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Ст.80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, а також Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного договору. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Разом з тим, в даній справі позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що 20.05.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем [PERSON] було укладено електронний кредитний договір №194130 з дотриманням вимог чинного законодавства, що є його процесуальним обов`язком. Як вже зазначалось, за змістом вказаного кредитного договору (індивідуальна частина), копія якого надана позивачем, він є договором приєднання (невід`ємною його частиною є Публічна пропозиція (оферта) ТОВ «ЗАЙМЕР» на укладання договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства www.cly.com.ua) та був підписаний позичальником - відповідачем [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором - «[NUMBER]» відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». В той же час, ст.11 вказаного Закону передбачає обов`язкову ідентифікацію особи в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, надання нею відповіді про прийняття пропозиції укласти такий договір у визначений законом спосіб. За змістом довідки про ідентифікацію, яка складена директором ТОВ «ЗАЙМЕР», клієнт [PERSON] був ідентифікований Товариством і акцепт ним пропозиції укласти договір здійснювався підписанням договору одноразовим ідентифікатором «[NUMBER]», який відрізняється від того, що зазначений в індивідуальний частині кредитного договору, копія якого додана позивачем до позову. Також вказана вище довідка про ідентифікацію складена представником ТОВ «ЗАЙМЕР» (первісного кредитора), тобто заінтересованою стороною, не містить дати її складання, що є обов`язковим реквізитом документа, а також дати ідентифікації позичальника, у зв`язку з чим суд не бере вказану довідку як належний та допустимий доказ того, що індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту №194130 від 24.05.2021 як акцепт публічної пропозиції ТОВ «ЗАЙМЕР» укласти договір була підписана позичальником [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором після належної ідентифікації клієнта. Одночасно суд звертає увагу, що за змістом ст.633, 634 ЦК України умови договору приєднання розроблює підприємець - в даному випадку ТОВ «ЗАЙМЕР». Другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки умови договорів приєднання розробляються надавачем послуг, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим позивач має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Згідно з абз.8 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, у разі якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Публічна частина договору про надання фінансових послуг оприлюднюється та повинна бути доступною для ознайомлення клієнтів на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, і надається клієнту за його вибором у спосіб, що дає змогу встановити дату надання, з використанням контактних даних, зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, із зазначенням строку їх дії. Однак позивач не надав суду підтвердження того, з якими саме умовами кредитування, викладеними в Публічній пропозиції (оферті) ТОВ «ЗАЙМЕР» на укладання договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів (в редакції, чинній на час укладання відповідного договору) ознайомився, погодився та прийняв відповідач. Жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] зареєстрував особистий кабінет в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ЗАЙМЕР», подав заявку на отримання фінансового кредиту, отримав повідомлення з одноразовим ідентифікатором, ознайомився та акцептував пропозицію Товариства електронним підписом, тобто уклав кредитний договір, позивач суду не надав. Ухвалюючи рішення, суд також виходить з того, що за змістом п.1.6 індивідуальної частини кредитного договору №194130 від 24.05.2021 він вважається укладеним в день перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта. В той же час, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ТОВ «ЗАМЕР» обов`язку щодо переказу позичальнику [PERSON] на його рахунок кредитних коштів в розмірі 2000,00грн і що такий переказ є завершеним. На підтвердження факту перерахування грошових коштів позивач надав суду інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 20.05.2024 року про успішну транзакцію 24.05.2021 - видачу кредиту №194130 на суму 2000,00грн на платіжну картку [NUMBER] . Однак суд вважає вказану довідку неналежним та недопустимим доказом. По-перше, в матеріалах справи відсутні докази про наявність договірних відносин між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «Платежі онлайн» щодо переказу платежів, а отже довідка ТОВ «Платежі онлайн» від 20.05.2024 року сама по собі не може підтверджувати переказ коштів за кредитним договором №194130 від 24.05.2021. По-друге, відповідно до п.1 ст.13 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з ст.16-18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. Документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів та інших документів, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, можуть бути паперовими та електронними. Вимоги до засобів формування документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів визначаються платіжною системою з урахуванням вимог, встановлених Національним банком України. Електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа на переказ. Порядок застосування електронного підпису для засвідчення електронного документа на переказ установлюється нормативно-правовими актами Національного банку України. Відповідно до ст.21 вказаного Закону ініціювання переказу проводиться шляхом: 1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; 2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; 3) подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу; 4) використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі; 5) подання обтяжувачем чи отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; 6) надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання; 7) внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв. Відповідно до п.22.1 ст.22 вказаного Закону ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів:1) платіжне доручення;2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Згідно з ст.25 цього ж Закону для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України. Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем. В даному випадку в матеріалах цієї справи відсутні передбачені ст.22,25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.13 Закону України «Про електронну комерцію» документи, які б підтверджували ініціювання ТОВ «ЗАЙМЕР» переказу кредитних коштів на рахунок відповідача [PERSON] та відповідно були належними та допустимими доказами, а також докази того, що кредитні кошти були перераховані саме на рахунок відповідача. Жодних відомостей про належність платіжної картки [NUMBER] відповідачу [PERSON] матеріали справи не містять, а індивідуальна частина кредитного договору, в якій зазначені ці відомості, не підписана відповідачем [PERSON] . Також позивач в порушення вимог ст.12, 13, 81 ЦПК України не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували факт виникнення прострочення кредитного зобов`язання з боку відповідача та розмір заборгованості, визначеного відповідно до погоджених в кредитному договорі умов. Так, на підтвердження своїх вимог позивач надав виписку з особового рахунку за кредитним договором №194130, яка по своїй суті є довідкою-розрахунком заборгованості, аналітичним документом, складеним представником позивача в односторонньому порядку для звернення до суду з цим позовом. Реквізитів первинного бухгалтерського документа вказаний документ не містить, у зв`язку з чим суд вважає його неналежним та недопустимим доказом. Щодо правомірності пред`явлення цього позову позивачем ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» як правонаступником первісного кредитора ТОВ «ЗАЙМЕР», суд зазначає, що на підтвердження права вимоги до відповідача позивач посилається на договір факторингу №01-17/02/2022 від 17.02.2022 та витяг з реєстру боржників, копії яких долучені представником позивача до позовної заяви. Разом з тим, вказані документи самі по собі не є належними доказами набуття позивачем права вимоги до відповідача. Зокрема, суд виходить з того, що за змістом вказаного договору факторингу його невід`ємними додатками є Реєстр божників (додаток №1), Акт приймання-передачі прав вимоги (додаток №2), підписані обома сторонами договору факторингу. Крім того, істотною умовою договору факторингу є здійснення фактором ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на користь ТОВ «ЗАЙМЕР» оплати за відступлення прав вимоги в розмірі та порядку, визначеними п.7.1, 7.2 договору факторингу. У випадку нездійснення такої оплати відповідно до п.6.2.3 договору факторингу він вважається неукладеним. В цій справі позивач не надав суду невід`ємних додатків до договору факторингу та доказів внесення фактором оплати за набуття прав вимоги, які б підтверджували чинність договору факторингу та правомірність пред`явлення позивачем вимог до відповідача. Доданий до позовної заяви витяг з реєстру боржників складений та підписаний лише представником позивача, що не відповідає умовам договору факторингу, у зв`язку з чим суд вважає його неналежним та недопустимим доказом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В силу положень ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу покладаються на позивача.

Outcome: dismissed