Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Головного управління Держпродмпоживслужби у Львівській області про стягнення середньої заробітної плати в сумі 66\~102,18 грн. за затримку розрахунку при звільненні. Позов мотивує тим, що вона, [PERSON] , працювала в Головному управлінні Держпродспоживслужби у Львівській області на посаді помічника лікаря-епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління і наказом Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 03 березня 2023 року №240-к, її було звільнено з роботи відповідно до п.1 ч.І ст.40 КЗпП України з 09 березня 2023 року. З наказом від 03 березня 2023 року №240-к, вона не погодилась і оскаржила його в судовому порядку. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 травня 2024 року у справі №442/2563/23, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року, позов [PERSON] до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпродспоживслужби Львівській області від 03 березня 2023 року№240-к щодо звільнення [PERSON] , помічника лікаря-епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління відповідно, з роботи відповідно до п.1 ч.І ст.40 КЗпП України з 09 березня 2023 року. Поновлено [PERSON] на роботі в Дрогобицькому відділі Дрогобицького районного управління Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області на посаді помічника лікаря-епідеміолога з 10 березня 2023 року. Рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі доцущено до негайного виконання. Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 березня 2023 року по 03 травня 2024 року, в сумі 154750 грн. 84 коп. Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області в користь держави 3633,60 грн судового збору. На виконання судового рішення наказами Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 21 травня 2024 року №134-к та від 23 травня 2024 року №135-к, вона була поновлена на роботі в Дрогобицькому відділі Дрогобицького районного управління Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області на посаді помічника лікаря-епідеміолога з 10 березня 2023 року. Наказом Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 23 травня 2024 року №138-к, вона була звільнена з роботи з посади помічника лікаря-епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління з 24 травня 2024 року. При звільненні з роботи, їй було виплачено 560,00 грн., що підтверджується випискою АТКБ "Приватбанк" від 24.05.2024 року. Середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 березня 2023 року по 03 травня 2024 року в сумі 154750 грн. 84 коп. виплачений не був, фактично середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 березня 2023 року по 03 травня 2024 року в сумі 124574,43 грн. (за мінусом податків і зборів) Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області перерахувало на її картковий рахунок 21 листопада 2024 року, що підтверджується випискою АТКБ "Приватбанк" від 21.11.2024 року, отже оскільки остаточна виплата належних їй при звільненні з роботи грошових сум Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області була здійснена лише 21.11.2024 року, то в періоді з 24.05.2024 до 20.11.2024 існувала затримка у розрахунку з нею у зв`язку із звільненням. Відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.05.2024 року у справа №442/2563/23, її заробітна плата за останні два календарних місяці, що передували її звільненні з роботи, становили: березень 2024 - 10760,82 грн., квітень 2024 - 11273,24 грн., число робочих днів в березні 2024 року - 21 день, в квітні 2024 року - 22 дні. Середньоденна заробітна плата становить 512,42 грн. (10760,82+11273,24):(21 +22), отже розмір середньої заробітної плати, яка підлягає виплаті у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні з роботи за період з 24.05.2024 до 20.11.2024 включно становить 66102,18 гри. (512,42*129), де: 512,42 - розмір середньоденної заробітної плати; 129 - кількість робочих днів в періоді з 24.05.2024 до 20.11.2024 включно. Просить позов задоволити. Ухвалою судді від 17.12.2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі. Представник відповідача Головного управління\~Держпродмпоживслужби у\~Львівській областіна адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому просять у задоволенні позову відмовити. З врахуванням вищенаведеного, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, викладених у заявах по суті справи (позовній заяві), в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.05.2024р., позов [PERSON] до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено та визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 03 березня 2023 року №240-к щодо звільнення [PERSON] , помічника лікаря- епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління відповідно, з роботи відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з 09 березня 2023 року; поновлено [PERSON] на роботі в Дрогобицькому відділі Дрогобицького районного управління Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області на посаді помічника лікаря- епідеміолога з 10 березня 2023 року; стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 березня 2023 року по 03 травня 2024 року, в сумі 154750 грн. 84 коп. Постановою Львівського апеляційного суду від 24.10.2024р., апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області залишено без задоволення; рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.05.2024р. залишено без змін. Позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Головним управління Держпродспоживслужби у Львівській області, на посаді помічника лікаря-епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління і наказом Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 03 березня 2023 року №240-к, останню було звільнено з роботи відповідно до п.1 ч.І ст.40 КЗпП України з 09 березня 2023 року. Як вбачається із Наказу за №138-к від 23.05.2024р., Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області, [PERSON] помічнка лікаря-епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління, 24.05.2024р. звільнено за власним бажанням відповідно до ст.38 Кодексу законів про працю України. Як вбачається із Наказу за №134-к від 21.05.2024р., Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області, скасовано наказ «Про звільнення [PERSON] » від 03.03.2023р. №240-к; поновлено [PERSON] на посаді помічника лікаря- епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління з 23 травня 2024р. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно виписки по картковому рахунку [PERSON] , [INFO] в АТ КБ "ПриватБанк", останній перераховано 124\~574,43 грн. та 2\~098,53 грн. У відповідності до ст.117 КЗпП України (у редакції на час виникнення правовідносин у даній справі) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку , а отже не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму\~ВСУ N\~13\~від 24.12.99\~року "Про\~практику застосування\~судами законодавства\~про оплату\~праці" судам роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини . Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судуу постанові від 16 січня 2018 року у справі N 61-590св17 висловив позицію, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. \~Середній заробіток\~працівника судом\~розраховується відповідно\~до статті\~27\~Закону України\~"Про\~оплату праці"\~за правилами,\~передбаченими Порядком\~обчислення середньої\~заробітної плати,\~затвердженим постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~08.02.95\~року N 100. Згідно представленого позивачем розрахунку, [PERSON] просить стягнути середній заробіток за період з 24.05.2024р. до 20.11.2024р., середню заробітну плату в сумі 66102,18 грн. за затримку розрахунку при звільнені. Судом взято до уваги, що Наказом Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області №240 - к від 03.03.2023р., [PERSON] було звільнено з 09.03.2023 з посади помічника лікаря-епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління, на підставі п. 1. ч.1 ст.40 КЗпП та Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.05.2024р. у справі №442/2563/23, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 03 березня 2023 року №240-к про звільнення [PERSON] , помічника лікаря-епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління, з роботи відповідно до п.1 ч.І ст.40 КЗпП України з 09 березня 2023 року; поновлено [PERSON] на роботі в Дрогобицькому відділі Дрогобицької о районного управління Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області на посаді помічника лікаря-епідеміолога з 10 березня 2023 року; стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 березня 2023 року по 03 травня 2024 року, в сумі 154 750 грн. 84 коп., рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.05.2024р. в частині поновлення [PERSON] на роботі підлягало негайному виконанню. На виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.05.2024 по справі №442/2563/23 наказом Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 21.05.2024 №134-к (з врахуванням наказу Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 23.05.2024 № 135-к) поновлено [PERSON] на посаді помічника лікаря - епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління з 10.03.2023. Наказом Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 23.05.2024 № 138-к звільнено за власним бажанням з 24.05.2024 [PERSON] помічника лікаря-епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління, відповідно до ст. 38 КЗпП України. Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області було виплачено [PERSON] 560,00 грн. заробітної плати за період з 23.05.2024р. по 24.05.2024р. Крім того, судом взято до уваги і той факт, що Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20.06.2024 у справі №442/2563/23 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.05.2024, та станом на 24.05.2024р. рішення щодо неправомірності звільнення [PERSON] та стягнення середнього заробітоку за час вимушеного прогулу (з 10 березня 2023 року по 03 травня 2024 року, в сумі 154 750 грн. 84 коп., переглядалось в апеляційному порядку та не набрало законної сили. 24.10.2024р. постановою Львівського апеляційного суду рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 травня 2024 року, у справі № 442/2565/23 залишено без змін. Як вбачається із листа Вих № 09_1-15/7169 від 15.11.2024р, Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області звернулось до [PERSON] із проханням надання реквізитів банківського рахунку для перерахування коштів на виконання рішення суду у справі №442/2563/23, та 19.11.2024 Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області перерахувало на рахунок останньої кошти па виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.05.2024 та постанови Львівського апеляційного суду від 24.10.2024 у справі № 442/2563/23. Так, у Рішенні Конституційного Суду України (Перший сенат) щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 2, 3 розділу II ";Прикінцеві положення" Закону України\~"Про\~внесення змін\~до деяких\~законодавчих актів\~України щодо\~запровадження контрактної\~форми роботи\~у сфері\~культури та\~конкурсної процедури\~призначення керівників\~державних та\~комунальних закладів\~культури" від 28 січня2016 року N 955-VIII зі змінами, від 12 липня 2019 року N 5-р (I)/2019 зазначено, що Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58\~Основного Закону\~України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Закон не має зворотної дії в часі, оскільки не поширюється на безстрокові трудові договори, укладені до його прийняття, а передбачає припинення цих договорів з моменту набрання ним чинності та можливість продовження трудових правовідносин на умовах контракту між професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) і державними та комунальними закладами культури. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74, ч.1 ст.76, ч.1 ст.77, ст.78, 79 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ст.86 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом враховано те, що позивач [PERSON] просить стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби на її користь 66 102,18 грн. за затримку розрахунку при звільненні з 24.05.2024 до 20.11.2024 на підставі ст. 117 КЗпП України, однак суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на наступне: Станом на 24.05.2024р., остання набула право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10 березня 2023 року по 03 травня 2024 року в сумі 154 750 грн. 84 коп., однак, станом на дату звільнення [PERSON] (24.05.2024) остання не набула права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з 10 березня 2023 року по 03 травня 2024 року, в сумі 154 750 грн. 84 коп., отже право позивача на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу кореспондується з обов`язком Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.05.2024 у справі № 442/2563/23. Як визначено ч.1 ст.117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 нього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо .спір^вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч. 2 сг. 117 КЗпП України). За правовою позицією, висловленою Великої Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Таким чином враховуючи вищенаведене та беручи до уваги, що станом на 24.05.2024 рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.05.2024 щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з 10 березня 2023 року по 03 травня 2024 року, в сумі 154 750 грн. 84 коп.) не набрало законної сили, так як було оскаржене в апеляційному порядку та набрало законної сили 24.10.2024 року, а відтак станом на 24.05.2024 у Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області не було обов`язку виплатити позивачу [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, відтак заявлені позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. \~

Outcome: dismissed