Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просив зобов`язати відповідача відновити кошти на його кредитному рахунку № [NUMBER] , картковий рахунок № [NUMBER] , в тій сумі, що була наявна до вчинення протиправних операцій від 11.12.2023 року, тобто в сумі 18 632,00 грн., та списати нараховані в зв`язку з цим відсотки, пеню, штрафні санкції й суму комісії за перерахунок грошових коштів з картки. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого банк відкрив йому банківський рахунок № [NUMBER] , картковий рахунок № [NUMBER] , зі встановленим кредитним лімітом, а також банківський рахунок № [NUMBER] , картковий рахунок № [NUMBER] , для отримання заробітної плати. 11 грудня 2023 року о 00:20 год. до нього зателефонував оператор АТ КБ «ПриватБанк» з питанням, чи підтверджує він вхід до системи «Приват 24», що він заперечив. Відразу після цього він подзвонив на номер 3700, після чого з номера телефону [NUMBER] до нього знову зателефонував оператор АТ КБ «ПриватБанк» і повідомив, що о 23:54 год. була проведена фінансова операція по перерахунку коштів з його кредитної картки в сумі 18 632,00 грн., на що він заперечив, вказавши, що таку операцію не проводив. Оператор повідомив, що кошти повернуть після оформлення заявки, а кредитну картку заблокував. Після завершення розмови з його зарплатної картки були переведені кошти в сумі 393,00 грн. на гру «Роблокс». 24 лютого 2024 року вказана сума була повернута банком на його рахунок, що свідчить про незаконність операції щодо зняття цих коштів. Він не вчиняв жодних дій, що могли б призвести до списання/перерахування грошових коштів, не повідомляв стороннім особам будь-яку інформацію щодо кредитної картки, її номер, термін дії, пін-код, своїми діями не сприяв втраті та незаконному використанню такої інформації, а невідомі особи без його відома та згоди змінили фінансовий номер телефону та пін-код картки, отримали доступ до системи «Приват24» і несанкціоновано здійснили зняття з його картки грошових коштів. За фактом вчинення незаконних дій він звернувся із заявою до відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, уповноваженою особою якого були внесені відомості до ЄРДР за № 12023091160000498 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. В даному кримінальному провадженні він визнаний потерпілим. Незважаючи на його звернення, відповідач не повернув йому кошти в сумі 18 632,00 грн. на кредитну картку та почав нараховувати фінансові санкції, що стало причиною для звернення до суду з даним позовом. Представник відповідача за довіреністю № 4-К-О від 02.01.2023 року (а.с. 37) Рокетська С.В. подала до суду відзив на позовну заяву (а.с. 34-36), в якому просила в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що згідно виписки по карті № [NUMBER] клієнта [PERSON] , 21.04.2023 року встановлений кредитний ліміт в розмірі 20 000,00 грн. 10 грудня 2023 року відбувся переказ коштів з даної карти в сумі 18 090,00 грн. шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24. 11 грудня 2023 року зафіксовано звернення клієнта [PERSON] на номер 3700 з приводу списання коштів з його карти, а 04.01.2024 року клієнт офіційно звернувся до банку. Однак, аналізом логів входів за 09-11.12.2023 року в додаток «Приват24» під акаунтом +380978972094 клієнта [PERSON] відбувалися входи з нетипового для клієнта дивайса. З інформації з «Архіву повідомлень» встановлено, що 09.12.2023 року о 15:18:26зафіксовано вхід в Приват24, контакт проведено, що збігається з часом входу з нетипового для клієнта пристрою, тобто клієнт самостійно підтвердив авторизацію в Приват24 через дзвінок банку, який надійшов 09.12.2023 року в IVR-виклику на фінансовий номер мобільного телефону клієнта, з натисканням цифри «1». В період часу з 09.12.2023 року по 11.12.2023 року логін та пароль в Приват24 не змінювався, тобто зловмисник володів статистичним паролем, що суперечить показанням заявника про нерозголошення конфіденційних даних. За інформацією вибірки «Finnum» встановлено, що фінансовий номер +380978972094 клієнта в період оспорюваної транзакції не мінявся. Згідно вибірки «ZMNPIN», 09-11.12.2023 року PIN-код по картам клієнта не генерувався. Кошти було переведено на карту іншого банку, тому встановити отримувача коштів не є можливим. Номер мобільного телефону [NUMBER] згідно ЄКБ числиться за клієнтом [PERSON] , [INFO] , який проживає в [ADDRESS] , статус телефона від 04.11.2021 року «червоний». На даний час зв`язок відсутній, номер телефону внесений у список обмежень. Таким чином, вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією клієнта. При даній процедурі клієнт вводить своє ім`я користувача, пароль та входить у Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Зняття грошових коштів з рахунку позивача можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону клієнта та іншої особистої інформації. Крім того, у ПриватБанку існує серйозна система захисту, тому для того, щоб зняти/переказати кошти з карти клієнта недостатньо мати лише номер телефону, завжди є додаткове підтвердження операції, як то ведення ПІН-коду карти, 4-х останніх цифр карти клієнта, смс-повідомлення, яке надходить на фінансовий номер клієнта, а тому без розголошення клієнтом своїх персональних даних інша особа не зможе зняти кошти. В судовому засіданні позивач та його представник згідно ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АТ № 1066392 від 15.04.2024 року (а.с. 17) адвокат Ільницький Я.І. позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити в повному обсязі. Додатково позивач зазначив, що 10.12.2023 року ввечері він ліг спати, коли о 00:20 год. почув дзвінок на мобільний телефон. Був запит на підтвердження входу в додаток «Приват24», він обрав клавішу «0», тобто відхилив його. Відразу зателефонував на номер 3700, за кілька хвилин йому передзвонила оператор і повідомила, що з його рахунку переведені кошти. Він обурився, сказав, що не підтверджував вхід у Приват24. В ході розмови представник АТ КБ «ПриватБанк» повідомила, що кошти йому повернуть і заблокувала його картку. Тоді він ще раз увійшов у Приват24 і побачив, що тільки що з його зарплатної картки було знято 393,00 грн. Він знову подзвонив на лінію цілодобової підтримки клієнтів, де йому повторно повідомили, що кошти будуть повернуті. Після цього він звернувся у поліцію і черговий інспектор сказав вранці написати заяву. Також він подавав до банку заявку на повернення коштів. Він не вчиняв жодних дій, що могли б призвести до списання чи перерахування грошових коштів, не повідомляв стороннім особам будь-яку інформацію щодо кредитної картки. На цій картці був кредитний ліміт 5 000 гривень. Про те, що кредитний ліміт було збільшено до 20 000 гривень йому не було відомо, згоди на це він не давав. Доступу до карток ніхто не мав, вхід у Приват24 здійснюється за відбитком його пальця, телефон не губив. Він телефонував на номер, який до нього дзвонив тієї ночі і йому передзвонили з ПриватБанку. Жодного смс-повідомлення він не отримував, тільки телефонний дзвінок. Протягом 60 днів йому повернули 393,00 грн. На даний триває досудове розслідування. Представник відповідача згідно довіреності № 4-К-О від 02.01.2023 року (а.с. 29) Рокетська С.В. позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, обгрунтувавши свої заперечення аргументами, викладеними у відзиві на позов. Додатково вказала, що позивач підтвердив вхід у Приват24, натиснувши кнопку «1», що дало можливість шахраям зняти кошти. Спочатку позивач оформив заявку, а потім телефонував на номер 3700. Останню транзакцію позивач оспорив і, оскільки кошти ще не були перераховані, то їх йому повернули. Кошти за попередньою транзакцією вже були перераховані, тому їх не змогли повернути. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Аналіз наведених норм Закону свідчить про те, що позивач [PERSON] є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Згідно зі ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунку, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пунктів 140,143,144,146 розділу VІI Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 164 від 29.07.2022 року, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 614 ЦК України, саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам Цивільного процесуального кодексу України. Так, згідно з ч.ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 3,4 ст. 12 цього ж кодексу визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15 зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (касаційне провадження 61-8249ск23) вказану правову позицію підтримав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є держателем платіжних карток АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] (банківський рахунок № [NUMBER] ) зі встановленим кредитним лімітом, а також № [NUMBER] (банківський рахунок № [NUMBER] (картковий рахунок) для отримання заробітної плати. Згідно наданої відповідачем виписки по картці позивача № [NUMBER] (банківський рахунок № [NUMBER] ), кредитний ліміт становить 20 000,00 грн., 10.12.2023 року о 23.54 год. з даної картки знято грошові кошти в сумі 18 632,70 грн. (а.с. 10). [PERSON] стверджує, що 11.12.2023 року десь о 00:20 год. до нього зателефонував оператор АТ КБ «ПриватБанк» з питанням, чи підтверджує він вхід до системи «Приват 24», що він заперечив. Відразу після цього він подзвонив на номер 3700, після чого з номера телефону [NUMBER] до нього знову зателефонував оператор АТ КБ «ПриватБанк» і повідомив, що о 23:54 год. була проведена фінансова операція по перерахунку коштів з його кредитної картки в сумі 18 632,00 грн., на що позивач знову заперечив, вказавши, що таку операцію не проводив. Дані пояснення [PERSON] підтверджуються інформацією щодо вхідних та вихідних телефонних дзвінків по його номеру телефона [NUMBER] , які були зафіксовані комунікаційним обладнанням ПрАТ «Київстар» в період часу з 10.12.2023 року по 12.12.2023 року (а.с. 77), наданою ПрАТ «Київстар» на виконання ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02.09.2024 року про витребування доказів (а.с. 71-72). З дослідженого в судовому засіданні диску CD-R, наданого АТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог вказаної вище ухвали суду (а.с. 89), встановлено, що на ньому міститься запис розмови [PERSON] з працівником АТ КБ «ПриватБанк» від 11.12.2023 року, яка перетелефонувала позивачу з номера [NUMBER] , в ході якої останній вказує таку ж інформацію, яку він надав в судовому засіданні. Таким чином, судом встановлено, що невідомі особи шахрайськими діями отримали доступ до додатку позивача «Приват24» та 10.12.2023 року о 23:54 год. перерахували кошти, які були на картковому рахунку № [NUMBER] в розмірі 18 632,70 грн., а 11.12.2023 року о 00.43 год. грошові кошти в сумі 393,63 грн., які були на картковому рахунку№ [NUMBER] , що відкриті в АТ КБ «ПриватБанк»на ім`я [PERSON] , на створені карткові рахунки, тобто заволоділи цими грошовими коштами (а.с. 10-14). Грошові кошти в розмірі 393,63 грн. було повернуто позивачу 27.02.2024 року на підставі заявки № 2801362 (а.с. 15). Вказані обставини АТ «КБ «ПриватБанк» не спростовано. Також встановлено, що за заявою [PERSON] від 11.12.2023 року внесено відомості до ЄРДР № 12023091160000498 про те, що невстановлена особа, представившись працівником АТ КБ «ПриватБанк», шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами у розмірі 19 026,33 грн., що були на банківських рахунках [PERSON] № [NUMBER] та № [NUMBER] , за попередньою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 9), яка постановою слідчої відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській областіПавлій О.П. від 09.02.2024 року змінена на ч. 4 ст. 190 КК України. Листом № 20.1.0.0.0/7-240104/23766 від 22.01.2024 року (а.с. 87) відповідач відмовив позивачу в задоволенні заяви про повернення коштів з тих підстав, що спірний переказ коштів здійснено з його вини, оскільки такий переказ можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону та іншої особистої інформації й рекомендовано йому звернутися до правоохоронних органів. Проаналізувавши наведені докази, суд прийшов до висновку, що відповідачем не доведено того, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його карткового рахунку чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції. Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено, що [PERSON] , як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, і списання грошових коштів з його карткових рахунків відбулося не за його розпорядженням, а тому він не повинен нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставний переказ коштів, позивач негайно повідомив про цей факт відповідача та звернувся до правоохоронних органів. Суд критично оцінює посилання представника відповідача на дані службової перевірки щодо обставин списання коштів з рахунку клієнта [PERSON] від 17.05.2024 року (а.с. 41-43), проведеної головним спеціалістом УБ ГО із захисту електронних платежів та послуг по Західному макрорегіону [PERSON] , як доказ вини позивача в перерахунку коштів з його карткового рахунку, оскільки будь-яких даних на підтвердження того, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його карткового рахунку чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції, матеріали цієї службової перевірки не містять. Також неправдивою є посилання представника відповідача у відзиві на те, що телефон [NUMBER] згідно ЄКБ числиться за клієнтом [PERSON] , [INFO] , який проживає в [ADDRESS] , статус телефона від 04.11.2021 року «червоний», на даний час зв`язок відсутній, номер телефону внесений у список обмежень, оскільки з дослідженого в судовому засіданні наданого відповідачем диску CD-R (а.с. 89) із записом розмови [PERSON] з працівником АТ КБ «ПриватБанк» від 11.12.2023 року, встановлено, що даний працівник телефонувала позивачу з номера [NUMBER] . Даний номер телефону належить відповідачу, оскільки при здійсненні дзвінка на цей номер включається автовідповідач АТ КБ «ПриватБанк». При цьому суд вважає, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися на користь споживача, який є «слабкою» стороною у даних цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не доведено, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його карткового рахунку чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції, тому заявлений позов слід задоволити та зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити кошти на кредитному рахунку позивача № [NUMBER] , картковий рахунок № [NUMBER] , в сумі 18 632,00 грн. та списати нараховані за період з 11.12.2023 року відсотки, пеню, штрафні санкції та суму комісії за перерахунок грошових коштів. Що стосується вирішення питання стягнення судового збору, то суд зазначає наступне. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Системне тлумачення норм ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою встановлена ставка 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 614,1073 ЦК України, ст.ст. 1,5,6,21-23 Закону України «Про захист прав споживачів», пунктів 140,143,144,146 розділу VІI Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 164 від 29.07.2022 року,

Outcome: approved