Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Кондратюк Р.В., в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрований в реєстрі за №20979, про стягнення заборгованості та стягнути на його користь безпідставно стягнуті кошти в розмірі 18\~819 грн 18 коп. Позовну заяву мотивує тим, що 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований за № 20979, відповідно до якого запропоновано стягнути з нього на користь AT «Альфа-Банк» заборгованість в розмірі 39 148 грн 90 коп. Він вважає, що вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає до виконання, оскільки на момент вчинення виконавчого напису існував спір щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, а також спірний виконавчий напис був вчинений нотаріусом за відсутності всіх необхідних документів, зокрема, оригіналу кредитного договору, документів та доказів направлення, а також отримання боржником повідомлення про наявність заборгованості. Він не погоджується із розрахунком заборгованості, визначеному відповідачем та зазначеному у виконавчому написі, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є безспірним. Крім того, Кабінетом Міністрів України 29 червня 1999 року прийнято постанову №1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. 26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №662, якою внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, пунктом 2 наведеної Постанови КМУ доповнено Перелік №1172 після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною вказану Постанову Кабінету Міністрів України в частині, в тому числі й п. 2 про доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, а ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у даній справі відмовлено у перегляді цієї ухвали Вищого адміністративного суду України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23, резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року №92. Тобто, на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входили до Переліку №1172, адже постанова КМУ про доповнення вказаного Переліку цим розділом, була визнана незаконною та нечинною судовим рішенням, яке набрало законної сили. А відтак, з врахуванням приписів ст. 87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Крім того, з нього було стягнуто незаконно кошти. Згідно довідки №98 від 18 вересня 2024 року з його заробітної плати по виконавчому провадженню №62800594 було вирахувано кошти в сумі 12 858 грн 18 коп., а також зняті кошти з його пенсійної картки в розмірі 5 963 грн 00 коп., загальна сума стягнутих коштів становить 18 819 грн 18 коп., які відповідач безпідставно набув, а тому вони підлягають стягненню з відповідача на його користь. 29 жовтня 2024 року представник відповідача Ременюк Т.О. подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову. У відзиві вказала, що позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог, позивачем не зазначено будь-яких доводів щодо неправильного обчислення сум заборгованості. Позивач не спростував, що на час вчинення виконавчого напису розмір заборгованості був іншим. Сама по собі незгода боржника з розміром заборгованості та її розрахунком не є підставою для визнання заборгованості спірною. Позивач вказував, що кредитний договір, на підставі якого виникла заборгованість, та вчинено виконавчий напис, нотаріально не посвідчувався, однак його копії не надав. Докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що при вчиненні виконавчого напису, приватним нотаріусом не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо його вчинення, позивач не довів та не надав належні та допустимі докази порушення норм законодавства щодо вчинення нотаріального напису. Згідно до заяви про вчинення виконавчого напису та додатків до неї вбачається, що банком були виконані всі умови, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів, зазначених у виконавчому написі, не є безспірними. Заява про вчинення виконавчого напису нотаріусом була оформлена у відповідності до діючого законодавства України і містила всі обов`язкові відомості про боржника та стягувача, а також щодо розмірів заборгованості і строків, за які проводиться стягнення. Нотаріус не звертався до стягувача за наданням додаткової інформації, оскільки йому було надано всі необхідні і достатні документи для вчинення виконавчого напису. Нотаріусом було перевірено належне повідомлення боржника про наявну заборгованість та відповідність документів, поданих на обґрунтування стягнення, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Виконавчий напис вчинено в межах трирічного строку позовної давності, з дотриманням 30-денного строку з моменту повідомлення боржника про заборгованість. Щодо позовних вимог в частині стягнення безпідставно перерахованих грошових коштів вказує, що станом на дату подачі позову виконавчий напис не є таким, що не підлягає виконанню, відтак кошти, що стягнуті на його виконання не є такими, що є безпідставно перераховані. Кредитний договір також є чинним та неоспореним. Позовні вимоги в цій частині є передчасними. Окрім того, позивачем не надано жодного доказу, що відповідні кошти були стягнуті та перераховані на користь відповідача. В судове засідання позивач не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. В позовній заяві позивач просив справу розглядати без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] просила судове засідання провести без участі представника банку. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Кондратюк Р.В. в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив. Разом з позовною заявою [PERSON] подав заяву про забезпечення позову, яка ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 жовтня 2024 року задоволена. Разом з позовною заявою [PERSON] подав клопотання про витребування доказів, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 жовтня 2024 року задоволено. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 13 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Угоду про надання кредиту №491011106 про надання кредиту на суму 33 863 грн 46 коп., зі сплатою 39,90 % річних на строк 60 місяців, що підтверджується Офертою на укладання угоди про надання кредиту №491011106 від 13 вересня 2019 року, Акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №491011106 від 13 вересня 2019 року, Анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» від 13 вересня 2019 року. 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 20979, про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 491011106 від 13 вересня 2019 року, укладеним ним з АТ «Альфа-Банк», заборгованості за кредитним договором № 491011106 від 13 вересня 2019 року, строк платежу за яким настав. Стягнення заборгованості проводилося за період з 20 грудня 2019 року по 05 квітня 2020 року, сума заборгованості складала 38\~498 грн 90 коп., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 826 грн 09 коп.; прострочена заборгованість за комісією та процентами 4\~453 грн 17 коп.; строкова заборгованість за сумою кредиту 32\~663 грн 13 коп.; строкова заборгованість за комісією та процентами 556 грн 51 коп. Плата за вчинення виконавчого напису 650 грн 00 коп. На підставі вищевказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Кондратюком Р.В. 13 серпня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62800594 щодо примусового стягнення за виконавчим написом № 20979, виданим 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» загальної заборгованості в розмірі 39 148 грн 90 коп., яке на даний час не завершено. Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19 серпня 2020 року у ВП № 62800594 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у Рівненській філії ТОВ «Експансія». Постановою про зміну назви сторони виконавчого провадження від 10 вересня 2024 року у ВП № 62800594, яка винесена приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Кондратюком Р.В., змінено назву стягувача на АТ «СЕНС БАНК». Як слідує з Довідки про доходи від 18 вересня 2024 року №98, виданої Рівненською філією ТОВ «Експансія», з [PERSON] по постанові від 19 серпня 2020 року у ВП № 62800594 за період з квітня 2021 року по травень 2022 року утримано 12 856 грн 18 коп. Згідно копії квитанції АТ «Державний ощадний банк України» від 10 вересня 2024 року з рахунку [PERSON] списано суму в розмірі 5\~963 грн 00 коп. за ВП № 62800594. Згідно Довідки від 17 грудня 2024 року №12087, виданої приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Кондратюком Р.В., станом на 17 грудня 2024 року по виконавчому провадженню № 62800594 стягнуто 20\~531 грн 05 коп. В тому числі: витрати виконавчого провадження в сумі 300 грн згідно постанов про стягнення витрат виконавчого провадження № 62800594 від 13 серпня 2020 року та від 07 вересня 2020 року; заборгованість згідно виконавчого напису № 20979 від 30 червня 2020 року 18\~389 грн 29 коп.; основна винагорода в сумі 1\~841 грн 76 коп. згідно постанови про стягнення з боржника основної винагороди № 62800594 від 13 серпня 2020 року. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~\~ При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.\~\~ Вказана\~\~правова позиція висловлена\~\~Верховним Судом\~\~України у справі №6-887цс17. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 30 червня 2020 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 30 червня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.\~ Угода про надання кредиту №491011106 від 13 вересня 2019 року не була посвідчена нотаріально. Відтак наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї\~глави застосовуються\~також до\~вимог про: 1)\~повернення виконаного\~за недійсним\~правочином; 2)\~витребування майна\~власником із\~чужого незаконного\~володіння; 3)\~повернення виконаного\~однією із\~сторін у\~зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. З аналізу зазначеної норми закону вбачається, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18. Оскільки виконавчий напис, вчинений 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. за реєстрованим номером № 20979, визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач стягнув з позивача грошові кошти відсутня, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно стягнутих на його користь грошових коштів. Разом з тим, у відповідності до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Звертаючись до суду з позовом, позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав Довідку про доходи від 18 вересня 2024 року №98, видану Рівненською філією ТОВ «Експансія», з якої слідує, що з [PERSON] по постанові від 19 серпня 2020 року у ВП № 62800594 за період з квітня 2021 року по травень 2022 року утримано 12 856 грн 18 коп., та копію квитанції АТ «Державний ощадний банк України» від 10 вересня 2024 року, з якої слідує, що з рахунку [PERSON] списано суму в розмірі 5\~963 грн 00 коп. за ВП № 62800594. Складові вказаних грошових сум та цільове призначення складових не зазначені. [PERSON] не зазначено розподілу вказаних вище коштів, які були відраховані та їх цільового призначення, адже сума, яка відраховується із заробітної плати чи пенсії боржника не повністю перераховується стягувачу, оскільки вимога ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає визначення та стягнення із боржника крім основної суми заборгованості ще й виконавчого збору або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Отже, позивачем не були надані докази на підтвердження фактично перерахованої приватним виконавцем суми у розмірі 18 819 грн 18 коп. у рахунок погашення заборгованості саме на рахунок стягувача, а самі по собі довідка про доходи та копія квитанції не свідчать про зарахування вказаних у них сум на рахунок відповідача (стягувача) в рамках виконавчого провадження № 62800594. Разом з тим, згідно змісту довідки, виданої приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Кондратюком Р.В., станом на 17 грудня 2024 року по виконавчому провадженню № 62800594 стягнуто 20\~531 грн 05 коп., з яких, зокрема, заборгованість згідно виконавчого напису № 20979 від 30 червня 2020 року 18\~389 грн 29 коп. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають кошти у розмірі 18 389 грн 29 коп., факт одержання відповідачем яких за виконавчим написом підтверджено приватним виконавцем, вказані кошти є безпідставно набутими відповідачем, оскільки правова підстава їх набуття відпала у зв`язку з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Доводи представника відповідача Ременюк Т.О. про те, що кредитний договір, на виконання якого було вчинено виконавчий напис, є дійсним, не спростовує факту визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення таких коштів. При цьому, питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про задоволення позову частково. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 3 000 грн 33 коп. (1\~211 грн 20 коп. за позовну вимогу немайнового характеру, 1\~183 грн 53 коп. пропорційно до задоволеної частини позовної вимоги майнового характеру, 605 грн 60 коп. за забезпечення позову).

Outcome: partial