Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: служба у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської областіпро позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.09.2016 між сторонами було укладено шлюб.Від спільного шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] .Рішенням Малинського районного суду від 09.08.2019 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Малинського районного суду від 21.02.2019 із [PERSON] стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки.Відповідач [PERSON] з часу розлучення не виконує своїх батьківських обов`язків, будь - якої участі у піклуванні про здоров`я та умови життя своєї доньки не приймає. Згідно довідки Малинського ВДВС станом на 01.04.2024 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 133936,05 гривень. Після ухвалення судового рішення про відмову в задоволенні позову та попередження [PERSON] про необхідність зміни ставлення до виховання та утримання своєї доньки і виконання своїх батьківських обов`язків, поведінка відповідача не змінилася. [PERSON] не приймає будь - якої участі у вихованні своєї доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, стан здоров`я, не приймає участі в забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду та лікування. В 2020 році [PERSON] виїхав за кордон і його точне місце перебування невідоме. Позивачка просить суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 24.07.2024 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.10.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які зазначені в позові та просила їх задовольнити. Зазначила, що місце перебування відповідача їй невідомо, він їй не телефонує, не цікавиться життям доньки, його родичі також не надають інформації де він перебуває та як із ним звязатися. Пояснила, що фактично батько не приймає участі у житті дитини, не цікавиться ним, але юридично залишається її батьком, що створює для неї, як для матері та для дитини певні труднощі, зокрема щодо виїзду закордон на відпочинок, оскільки для цього потрібна згода батька. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов з доказами на підтвердження обставин на яких він ґрунтується до суду не подав. Представник заінтересованої особи начальник служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради в судове засідання не з`явилась, 17.01.2025 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог). Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 23 червня 2023 року по справі № 283/448/23 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовлено повністю за безпідставністю. Попереджено [PERSON] про необхідність зміни ставлення до виховання та утримання [PERSON] і покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (а.с.17-19). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2019 року по справі № 283/159/19 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.01.2019 та до досягнення нею повноліття (а.с.20). Згідно з довідкою № 1133 від 24.06.2024 [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , фактично проживає в [ADDRESS] , виховує доньку [PERSON] , [INFO] самостійно з допомогою бабусі [PERSON] без участі батька [PERSON] (а.с.21). Відповідно до довідки Центру розвитку дитини «Сонечко» від 29.05.2024 №1 дитиною опікуються мама [PERSON] та бабуся [PERSON] . З батьком дитини та родичами по його лінії педагоги закладу не знайомі, контакти з ним відсутні. Він не з`являється до дитячого садка та не цікавиться умовами перебування і розвитку [PERSON] (а.с.22). Згідно з довідкою б/н від 06.06.2024 ТОВ «Медичний центр «Актив-Мед» здоров`ям малолітньої дитини та її розвитком опікується мати та бабуся, [PERSON] .. [PERSON] будь-якої участі у піклуванні про здоров`я та умови життя своєї доньки не приймає (а.с.23). Згідно з висновком від 01.11.2024 виконавчий комітет Малинської міської ради як органу опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 46). Актом обстеження умов проживання від 17.10.2024 встановлено, що для дитини створено належні умови для проживання. Батько не спілкується з дитиною, фінансової допомоги не надає, проживає за кордоном (а.с.47). Свідок [PERSON] в судовому засідання зазначила, що позивачка проживає з дитиною, яку самостійно виховує та утримує, їй допомагає її мати. [PERSON] участі у вихованні та забезпеченні доньки не приймає. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2 ст. 150 СК України). Згідно з ч.ч.2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч.1-2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Враховуючи викладене, зібрані докази, суд приходить до висновку, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дитину, брати участі у її вихованні, а тому вважає позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved