Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

21.11.2024 року Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 її частини. Стислий виклад позиції позивача В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.01.1993 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб у Виконавчому комітеті Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, актовий запис №2. У період шлюбних відносин, сторони за сумісні кошти 9 липня 1999 року придбали трьох кімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 63 кв.м., за ціною, еквівалентною 5500 доларів США. Договір купівлі-продажу квартири укладено через Одеську товарну біржу. Після проведеного зусиллями позивача [PERSON] ремонту квартири, сторони вселилися в дану квартиру, зареєструвалися 08 жовтня 1999 року та проживають в ній до теперішнього часу. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 28 січня 2005 року угоду купівлі - продажу квартири було визнано такою що відбулася. За даним рішенням право власності на квартиру було визнано за відповідачем [PERSON] . 18 червня 2022 року через постійні сварки, непорозуміння між ними та різними поглядами на сімейне життя, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, але не маючи іншого житла сторони продовжують мешкати в спірній квартирі. Колишня дружина стала постійно провокувати позивача на сварки, викликаючи наряди поліції, писати заяви до органів правопорядку, нібито позивач затіває сварки та скандали. У жовтні 2024 року, після чергового скандалу, відповідач кинула позивачу лист управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради справу відносно зняття позивача з реєстрації від 20.05.2024 року і зажадала його виселення. Позивач у даній квартирі постійно мешкає з моменту вселення та реєстрації в ній, про що зазначено у відповіді ОСББ «Сонячна-6», де також вказано, що він сплачує комунальні послуги за всю квартиру. Сплату інших квартирних платежів підтверджують відповідні збережені квитанції. Процесуальні дії у суді Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 22.11.2024 по вказаній справі було відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Олійниченко В.М. пояснив, що у період шлюбних відносин сторонами була придбана дана квартира, відповідач за своїм власним бажанням зняла позивача з реєстрації, та захотіла його виселити. Позивач також сплачує комунальні послуги, що підтверджується квитанціями, які містяться у матеріалах справи. У частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу відмовився. На підставі цього, просив задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Гербей А.А., пояснив, що відповідач ніколи не заперечувала про те, що 1/2 частина даної квартири належить позивачу. Так, дійсно сталося непорозуміння, та відповідач за своєю заявою зняла позивача з реєстрації, оскільки всі комунальні послуги сплачувала вона, позивач не хотів сплачувати комунальні послуги, це і було підставою для зняття його з реєстрації. Позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що дійсно дана квартира є спільною сумісною власністю, та позивачу належить 1/2 частина квартири, позовні вимоги визнала у повному обсязі. За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Положенням ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, заслухавши думку сторін, суд дійшов до наступного висновку. 21.01.1993 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Виконавчому комітеті Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, актовий запис №2./а.с.12/ У період шлюбних відносин, сторони за сумісні кошти 9 липня 1999 року придбали трьох кімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 63 кв.м., за ціною, еквівалентною 5500 доларів США. Договір купівлі-продажу квартири укладено через Одеську товарну біржу. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 28 січня 2005 року угоду купівлі - продажу квартири було визнано такою що відбулася. За даним рішенням право власності на квартиру було визнано за відповідачем [PERSON] ./а.с.9/ 18 червня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, Серія [NUMBER] ./а.с.11/ Сторони не маючи іншого житла продовжують мешкати в спірній квартирі. На підставі заяви [PERSON] від 20.05.2024, позивача [PERSON] було знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] ./а.с.33-34/ Позивач у квартирі постійно мешкає з моменту вселення та реєстрації в ній, про що зазначено у відповіді ОСББ «Сонячна-6», де також вказано, що він сплачує комунальні послуги за всю квартиру./а.с.13/. А також позивач сплачує інші квартирні платежі, що підтверджують відповідні квитанції./а.с.15-18/ Нормативно-правове обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, Висновки суду. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Зі змісту п. п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Право спільної сумісної власності подружжя врегульовано главою 8 СК України. Таким чином, суд визнає, що об`єкт нерухомості, який є предметом розгляду позову, придбаний сторонами у період перебування у шлюбі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Тобто,ст.60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ,2ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентуєтьсяст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено уст. 69 СК України. Ч. 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Ч. ч. 1, 2ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1, 2ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При таких обставинах та враховуючи вищенаведене, суд вважає вимоги [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним право власності на 1/2 частки зазначеної квартири, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо питання суми судового збору суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги, було задоволено у повному обсязі то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved