Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

У вересні 2024 року представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Таргоній В.М., звернувся через систему «Електронний суд», до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення з АТ "Українська залізниця" на користь [PERSON] 200 000 грн., в якості відшкодування моральної шкоди та стягнення з АТ "Українська Залізниця" на користь [PERSON] 200 000 гривень, в якості відшкодування моральної шкоди і 20 475 грн, в якості відшкодування витрат на поховання. І. Позиція сторін у справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в Київській області, Білоцерківському районі на перегоні с.Сухоліси - с.Томилівка, поблизу станції Бірюки потяг скоїв наїзд на громадянина [PERSON] [INFO] , який від отриманих травм помер. Внаслідок його смерті дружині [PERSON] та дочці [PERSON] було спричинено моральну шкоду. Спричинення моральної шкоди обґрунтоване тим, що сам факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних, окрім того внаслідок смерті батька та чоловіка позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну. Позивачі не зможуть отримати від батька пораду, не зможуть розділити святкування радісних подій в житті або розраховувати на допомогу в негативних подіях. Позивачів об`єднував спільний побут, спільне дозвілля і спільні традиції. [PERSON] проживала разом з чоловіком. Після його смерті в [PERSON] виникли додаткові обов`язки по відношенню до матері. Зазначено, що загиблий вів активний спосіб життя, загинув, повертаючись з дачі додому. Позивач [PERSON] одружилась з [PERSON] в 1961 році, отже до його смерті вони прожили разом 63 роки, в шлюбі народили та виховали дочку. Це свідчить про стійкість життєвих зв`язків, відповідно до болючої втрати від руйнування таких зв`язків. Передчасна смерть батька та чоловіка стала різкою психотравматичною подією для позивачів. Позивачі зазначають, що встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої їм смертю батька та чоловіка моральної шкоди у грошовому еквіваленті по 200 000 грн. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Також, [PERSON] понесла витрати у розмірі 7800 грн на встановлення надгробку на могилі батька та 12 675 грн на поховання, які просить стягнути з відповідача. Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача АТ "Українська Залізниця" Чешковський В.А. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не погоджується із позовними вимогами, оскільки з долучених до позовної заяви документів неможливо встановити факт заподіяння шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між подією та шкодою, наявності вини чи умислу в діях самого потерпілого та обов`язок АТ "Українська Залізниця" відшкодувати цю шкоду. Представник відповідача зауважує, що відповідно до висновку зазначеному у Акті службового розслідування аварії-травмування сторонньої особи від 14.05.2024, причиною даного випадку стало порушення потерпілим правил безпеки руху чи експлуатації залізничного транспорту, а саме п. 2.5, 2.6, 2.7 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», не встановлено вини працівників залізниці та інших осіб в даному випадку. Крім того, представник відповідача зазначила, що позивачем не надано доказів перенесення душевних страждань та стресу, не обґрунтовано розмір моральної шкоди. Сума моральної шкоди в 400 000 гривень не відповідає принципу розумності та справедливості. Окрім того, представник відповідача вказує, що вартість витрат надгробний пам`ятник у сумі 7 800,00 грн завищена, посилаючись на постанову Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» № 45 від 03.10.2008, якою визначена вартість таких витрат для Київської області у розмірі 3 000,00 грн. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 23.09.2024 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання (а.с. 43-44). Ухвалою судді від 03.10.2024 задоволено клопотання представника позивачів Таргоній В.М. про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с. 50-51). Ухвалою судді від 16.10.2024 задоволено клопотання представника відповідача АТ «Українська залізниця» участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с. 60-61). 22.10.2024 на адресу суду від представника відповідача АТ «Українська залізниця» надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 62-78). Ухвалою суду від 24.10.2024, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті, задоволено клопотання сторін про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с. 80-82). 18.11.2024 представник позивачів Таргоній В.М. через систему «Електронний суд» подав клопотання про об`єднання в одне провадження справи № 357/13538/24 та справи № 357/16615/24 (а.с. 85-87). 29.11.2024 представник відповідача Чешковський В.А. через систему «Електронний суд» подав клопотання про витребування матеріалів кримінального провадження №12024111030001740 від 11.05.2024 року (а.с. 101-112). Ухвалою суду від 03.12.2024 витребувано з Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області матеріали кримінального провадження №12024111030001740 від 11.05.2024 року. Ухвалою суду від 03.12.2024, занесеною до протоколу судового засідання, залишено без розгляду клопотання представника позивачі про об`єднання в одне провадження справ № 357/13538/24 та № 357/16615/24. 02.01.2025 на адресу суду надійшли матеріали кримінального провадження №12024111030001740 від 11.05.2024 року. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [INFO] в Київській області, Білоцерківському районі на перегоні с. Сухоліси - с.Томилівка, поблизу станції Бірюки потяг скоїв наїзд на громадянина [PERSON] [INFO] , який від отриманих травм помер. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 249 від 14.05.2024, смерть [PERSON] настала від численних ушкоджень кісток скелета та внутрішніх органів, причина смерті - пішохід травмований при зіткненні з поїздом (а.с. 18-19). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] (а.с. 28). Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 19.07.1961 року позивач [PERSON] , 1938 року народження є дружиною [PERSON] , 1938 року народження (а.с.29). Відповідно до копії свідоцтва про народження /серія [NUMBER] / батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 27). Згідно з рахунком-замовленням від 15.05.2024, витрати на поховання, а саме витрати на: автокатафалк, копку могили, оформлення документів, свідоцтва, труну, хрест, табличку, рушник, вінки, стрічки, склали 12 675,00 грн, що стверджується фіскальним чеком (а.с. 31). Відповідно до рахунку-замовлення № 000276 витрати на надгробок склали 7800,00 грн, що стверджується фіскальним чеком (а.с. 30). Відповідно до висновку експертного дослідження № 249, який міститься в матеріалах кримінального провадження №12024111030001740, смерть [PERSON] , 1938 року народження настала від численних ушкоджень кісток скелета та внутрішніх органів з крововтратою; знайдені, при судово-медичному дослідженні трупа, ушкодження заподіяні тупими предметами, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. При судово-токсилогічному дослідженні в крові трупа метиловий, етиловий спирти, а також пропановий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери не виявлені. Згідно протоколу допиту свідка [PERSON] , машиніста потягу, вбачається, що [INFO] об 20 год. 53 хв. потяг № [NUMBER] (пасажирський, складається із 20 вагонів) виїхав із станції «Шевченка» м. Сміла Черкаської області до м.Хмельницьк. Коли потяг рухався між станціями с.Сухоліси та Роток о 23:11 год [INFO] машиніст та члени локомотивної бригади побачили людину котра йшла у напрямку станції «Роток» спиною до потяга, машиніст подав сигнал великої гучності, людина напрямок руху не змінила, на сигнал не зреагувала, машиніст застосував екстрені гальма з подачею піску, але зіткнення попередити не вдалось. Відповідно до акту службового розслідування аварії - травмування (загибелі) сторонньої особи на 49 км пк 9 перегону Сухоліси-Роток в добу [INFO], встановлено, що для попередження травмування людини машиніст подавав звукові сигнали, було застосовано екстрене гальмування з подачею піску під всі колісні пари електровоза, порушень в управлінні автогальм не виявлено. Причиною даного випадку стало порушення потерпілим правил безпеки руху чи експлуатації залізничного транспорту, а саме п. 2.5, 2.6, 2.7 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затвердженого Наказом МТУ від 19.02.1998 № 54. Діюча комісія по розслідуванню випадку аварії, яка сталась [INFO] на 49 км пк 9 перегону Сухоліси - Роток поїздом № 181 при електровозі ВЛ80т № 1404 приписки ТЧМ-5 Козятин, під управлінням локомотивної бригади депо станції Шевченково Одеської залізниці в складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] встановила, що вини працівників залізниці та інших осіб в даному випадку не вбачається. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61-12464св20) та від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження №61-19345св19). Судом враховується, що причиною нещасного випадку на залізниці ймовірно стала особиста необережність [PERSON] та нехтування ним правилами безпеки на залізничному транспорті. В той же час, між діями машиніста локомотива та наслідками, які настали в результаті події є прямий причинний зв`язок. Відтак, відповідач АТ "Українська залізниця", з яким машиніст [PERSON] перебував в трудових відносинах, в силу зазначених вимог закону, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини працівника вказаного товариства у її заподіянні. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку посилається відповідач у справі. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Оскільки, відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу [PERSON] , а ступінь вини самого потерпілого є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України, але не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №161/3557/19 (провадження №61-18595св19) та від 12 грудня 2018 року у справі №355/981/16-ц (провадження №61-28019св18). Таким чином, у спірному випадку, ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як того припускає представник відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам, дітям, а також іншим особам, які проживали з нею однією сім`єю. Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 вказаної постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадку, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до п.4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Отже, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачам моральних страждань, ступінь вини відповідача, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, вік потерпілого, ступінь його вини, тяжкість завданої травми, істотність змін у життєвих стосунках позивачів. Моральні збитки характеризуються тим, що точно обчислити їх розмір неможливо, а тому, суд робить оцінку спричиненої моральної шкоди на справедливій основі, зважаючи на стандарти, які випливають з попередньої практики. Розмір шкоди, зазначений позивачами є завищеним. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях і в «Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ» від 28.03.2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі статті 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначати розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах. Суд приймає до уваги, що сам факт загибелі чоловіка та батька, за викладених обставин, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В даному випадку, позивачами не обґрунтовано розмір (400 000грн.) моральної шкоди, не наведено критеріїв з яких позивачі виходили, визначаючи саме такий розмір, не надано висновку психологічної експертизи з даного приводу чи інших належних доказів в підтвердження такої вимоги. При цьому, суд також враховує неможливість уникнення відповідачем даного зіткнення, що спричинило загибель [PERSON] , оскільки смерть останнього сталася внаслідок його власної необережності та порушення правил безпеки громадян на залізничному транспорті, суд погоджується з тим, що позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через смерть рідної людини. Водночас, враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з [PERSON] , є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, то наведене, відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, є підставою для зменшення розміру відшкодування такої шкоди. Виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивачів, підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн., тобто по 30 000 грн. кожному. Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується (ст. 1201 ЦК України). Так, враховуючи те, що [PERSON] було понесено витрати на поховання, надгробок на загальну суму 20 475 грн, що стверджується відповідними фіскальними чеками (а.с. 30,31), вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] . Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільнені від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви до суду. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: partial