Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить визначити їй додатковий строк протягом одного місяця з часу вступу судового рішення в законну силу на подання нею заяви про прийняття спадщини за законом - квартири [ADDRESS] , яка є спадком після смерті її дядька [PERSON] , який помер [INFO] . Посилається в позові на те, що вона є єдиною спадкоємицею за законом майна її рідного дядька [PERSON] , який був єдиним рідним братом її батька - [PERSON] . [INFO] померла її двоюрідна сестра [PERSON] , 1964 року народження, яка проживала в одній квартирі з її батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Похованням двоюрідної сестри [PERSON] займалася вона, оскільки батько сестри в силу віку був дуже слабким. Після смерті [PERSON] стан дядька погіршився. 31 жовтня 2021 року було укладено договір з будинком для літніх людей «Близкі люди» та влаштовано дядька, для повноцінного догляду. [INFO] її дядько [PERSON] помер. Похованням дядька також зайшлася вона. На початку лютого 2022 року вона звернулася до Першкої київської державної нотаріальної контори нотаріуса Завадея Л.О., яка перевірила підтвердження родинних зв`язків та повідомила, що їй необхідно прибути після 01 квітня 2022 року. Пояснила, що після зазначеної дати сплине шість місяців з дня смерті двоюрідної сестри [PERSON] , яка володіла частини квартири, інша частина квартири належала померлому дядьку. Разом з тим, у зв`язку повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, законодавцем було введено правило зупинення на весь час дії воєнного стану шестимісячний строк для прийняття спадщини. Крім того, більшість нотаріусів не працювали, а спадкові та інші реєстри були закриті. Про те випадково дізналась, що 09 травня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 469 « Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», законодавець виключив п. 3 із постанови Кабінету Міністрів України № 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" , про що вона обізнаною не могла була. Вважає, що пропустила строк з поважних причин та просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. 20 жовтня 2023 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Київську міську раду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Київської міської ради, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав на адресу суду пояснення на позовну заяву, відповідно до якого просить ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Третя особа просила слухати справу без її участі. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1271 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Отже, прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Відповідно до ч.3 ст.1271 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви або ці обставини суд визнав поважними. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є племінницею [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , видане Обухівським рай бюро ЗАГС, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, свідоцтвом про народження [PERSON] . Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , дядько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02 листопада 2021 року серії [NUMBER] . Після смерті дядька відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , з якої частка належала померлому [PERSON] та частка квартири належала [PERSON] - дочці спадкодавця, яка померла [INFO] . Постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори від 01 червня 2023 року позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини, після померлого [INFO] її рідного дядька [PERSON] (а.с.8). Як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] , яка заведена державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори від 12 травня 2023 року за №597/2023, інших спадкоємців щодо майна померлого немає. Згідно зі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Встановлено, що [PERSON] , батько позивача, помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть видане Виконавчим комітетом Софіївсько- Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Згідно зі ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем другої черги після смерті дядька [PERSON] за правом представлення. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Суд враховує, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи. Відповідно до ст.1277 ЦК України спадщина може бути визнана відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини і може перейти у власність територіальної громади. Суд зважає на те, що законодавство не встановлює переліку поважних причин, а тому вони визначаються поважними на думку суду. Головною ознакою поважних причин є те, що вони роблять своєчасне звернення про прийняття спадщини неможливим. Як зазначає позивач, у зв`язку повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, а також змінами в законодавстві виникли об`єктивні та істотні труднощі для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини. Суд вважає за необхідне зазначити, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан. Режим воєнного стану триває і до цього часу. На всій території України ведуться активні бойові дії. Громадяни України в свою чергу, позбавлені можливості в повній мірі реалізовувати свої права, передбачені законом. Постановою Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022 року «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. 19 червня 2023 року, набрав чинності підпункт 2 пункту 3 постанови КМУ від 09 травня 2023 року № 469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану». Було виключено пункт 3 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», яким було встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифіковнаї Україною 17 липня 1997 року, зазначено, що кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19 жовтня 1973 року; статті 7, 17 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. При вирішенні спору суд враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тобто, справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Враховуючи вкладене вище, з метою захисту прав позивача на спадщину в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.

Outcome: approved