Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог\~ позивач зазначає, що з 22 вересня 2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Дітей від шлюбу не мають. Останнім часом у позивача з дружиною склалися неприязні відносини, вони постійно сварилися і не находили спільної мови. Оскільки вони проживали в будинку дружини, і яка зробила неможливим спільне проживання, позивач був змушений переїхати жити до себе в квартиру, внаслідок чого вони припинили сімейно-шлюбні відносини. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою та примирення між ними неможливе, тому просить розірвати їх шлюб. Ухвалою судді від 06.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі з її розглядом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, цією ж ухвалою сторонам було встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив. Не погоджуючись із позовом, 02.09.2024 через канцелярію суду відповідачка, в інтересах якої діє представник адвокат Федорчук Є.А., подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що не бажає розлучатися із коханим чоловіком, а навпаки має намір зберегти їх родину, у якій ніколи не було розбіжностей в цілях та бажаннях, які б могли привести до конфліктів у відносинах, подружжя було чесним один до одного, тому просила відмовити у задоволення позову (а.с.14-16). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.08.2024, за клопотанням відповідачки, постановлено про розгляд даної справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача адвокат Щербина Є.М. просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові та у додаткових поясненнях, поданих в судовому засіданні. Вказав, що з 14.07.2024 фактично шлюбні відносини між сторонами припинені; що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. З урахування вищезазначеного, суд вважає, що неявка у судове засідання відповідачки, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду даної справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 22 вересня 2022 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №1205 (а.с.7). Від цього шлюбу подружжя дітей не має. Сторони спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинили. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України\~ позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18 (провадження № 61-1658св20). Відповідно до вимог 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи вищенаведене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, суд дійшов до висновку, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, враховуючи, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін. Наведені обставини є підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час державної реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище на « [PERSON] ». Клопотань про зміну прізвища не заявляла, а тому суд вважає за необхідне залишити прізвище відповідача без змін. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1 ст.142 ЦПК України, відповідно до яких у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного і

Outcome: approved