Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

У грудні\~2024\~року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 02.03.2021 року № 3757692 в розмірі 19\~972,18 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачка 02.03.2021 року уклала договір позики із Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» за № 3757692 за умовами якого отримала позику в розмірі 8000,00 грн. 24 січня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір №24-01/2022, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором від 02.03.2021 року за № 3757692. У свою чергу, 10 березня 2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» згідно Договору №10-03/2023/01 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором від 02.03.2021 року за № 3757692. Станом на дату подання позову до суду заборгованість за договором відповідачкою [PERSON] не погашено, у зв`язку із чим утворилась заборгованість в загальному розмірі 19 972,18 грн. Посилаючись на наведені обставини, позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 02.03.2021 року за № 3757692 в розмірі 19\~972,18 грн, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 09 годину 00 хвилин 26 грудня 2024 року. Витребувано у позивача додаткові докази. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2024 року судом витребувано від АТ КБ «Приват Банк» відомості щодо видачі [PERSON] картки за № [NUMBER] та виписки по рахункам [PERSON] . Судове засідання призначено на 29.01.2025 року. В судове засідання, призначене на 25.01.2025 року представник позивача не з`явився, але зі змісту позовної заяви убачається, що клопотання представника позивача щодо розгляду справи без участі позивача. При цьому, позивач проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час, дату і місце його проведення повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзиву не подала. В постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 Верховний Суд зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За обставин, наведених вище суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку. Щодо укладення кредитного договору від 02.03.2021\~року №\~3757692. Матеріалами справи встановлено, що 02 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №3757692 (далі - Договір) (а.с.20-23). За змістом пункту 1 Договору сторони визначили, що укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу, тобто відповідачці по справі, через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в Особистий кабінет, в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до особистого кабінету. За умовами пункту 1.2 Договору товариство зобов`язалося надати споживачу, тобто відповідачці по справі, кредит у гривні, а відповідачка одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. \~ \~ \~ \~Зі змісту пункту 1.3 1.5 Договору судом встановлено, що сума кредиту складає 8000,00 грн на строк 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком 1 до Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору. Процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою відповідачки, відповідно до пункту 4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до пункту 4.3 Договору. В підпункті 1.5.1 сторони також обумовили знижену процентну ставку в розмірі 1,425% в день, за умов, що споживач (відповідачка) в межах строку кредитування, визначеного пунктом 1.4 Договору або протягом трьох днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача (відповідачки) відбудеться продовження строку кредиту на новий строк. З пункту 1.8.1 Договору убачається, що орієнтовна вартість кредиту складає: за стандартною ставкою 12\~560,00 грн; за зниженою ставкою 11\~420,00 грн. За змістом пункту 4.1 Договору сторони визначили, що строк кредиту може бути продовжений: за ініціативою споживачки (відповідачки) на кількість днів, зазначену в п. 1.4 Договору (30 днів), якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п. 4.2 (п.п. 4.21-4.2.4) Договору; або в порядку автопролонгації на кількість днів та відповідно до умов, визначених п. 4.3 (п.п. 4.3.1-4.3.2) Договору. Відповідно до пункту 2.1 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної карти № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту. В свою чергу, за пунктом 4.1.1 Договору визначено, що споживач, у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.п. 4.2.2 Договору. Як убачається з пункту 4.2.2 Договору, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних нижче способів: - перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або - протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомленні номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений позивачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом. Порядок автопролонгації строку кредиту визначає пункт 4.3 Договорі, де зазначено, що сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп.4.2.2.-4.2.4. Договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п.4.3.1. Договору). З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачка ознайомилась із Паспортом споживчого кредиту (а.с. 24-25), з якого убачаються аналогічні Договору умови кредитування, зокрема визначено: сума кредиту в розмірі 8000,00 грн; строк кредитування в 30 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації відповідно до умов Договору, стандартна процентна ставка в розмірі 1,90% в день та знижена процентна ставка в розмірі 1,425% в день, орієнтовна вартість кредиту в розмірі 12\~560,00 грн за стандартною ставкою та 11\~420,00 грн за зниженою ставкою. Додатком № 1 до Договору є Графік платежів (а.с. 23, на зворотній стороні аркуша), згідно з яким сума кредиту складає 8000,00 грн та 3420,00 грн процентів з датою повернення 01.04.2021 року. Вказані Договір, Додаток № 1 до Договору та Паспорт споживчого кредиту містять відомості про електронний підпис відповідачки за допомогою одноразового ідентифікатору «С950124». Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено та убачається з Договору, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою, досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний Договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечувався споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток, та відповідачка підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). За встановлених судом обставин та з огляду на наведені вище норми законодавства, суд приходить до висновку, що факт укладення кредитного договору між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою доведено матеріалами справи. Щодо нарахованих процентів, нарахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних. Як також було встановлено судом, на виконання умов вказаного Договору ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачці кредит в розмірі 8000,00 грн, що встановлено судом з листа ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» (а.с. 30) та з виписки АТ «Комерційний Банк «Приватбанк» від 15.01.2025 року (а.с. 96). В той же час, як убачається з картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) (а.с. 33-41) відповідачка на момент закінчення строку Договору не повернула кредитні кошти, проте ініціювала пролонгацію Договору (строку користування кредитом) у відповідності до умов пунктів 4.1.1 та 4.1.2 Договору, сплативши нараховані проценти в розмірі 3420,00 грн та 500 грн в рахунок погашення кредиту. В подальшому, відповідачка не продовжувала строк дії Договору (строк користування), у зв`язку з чим він був пролонгований автоматично через наявну заборгованість відповідачки за кредитом та процентами, на підставі пункту 4.3.1 Договору зі строком дії, що не повинен перевищувати 90 днів. Тобто, сторони погодили в Договорі умови, за яких строк кредитування визначений Договором в 30 днів може бути пролонгований як за бажанням споживача (відповідачки) так і автоматично. Строк автоматично пролонгації Договору не перевищує 90 днів. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17 касаційний суд, дійшов висновку, що: проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Отже, з урахуванням загального терміну, на який був продовжений Договір як за бажанням відповідачки, так і автоматично, правомірне користування кредитними коштами припинилось через 90 днів від моменту автоматичного продовження Договору. За таких обставин, нарахування процентів поза межами строку пролонгації Договору є необґрунтованим, оскільки за неправомірне користування чужими грошовими коштами наступає вже відповідальність за прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок стягнення якої врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України. Поряд з цим право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу строку його дії. Відповідний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12). Таким чином, суд враховує, що Договір було укладено на 30 днів, тобто до 01.04.2021 року, після чого він був продовжений за бажанням відповідачки ще на 30 днів, тобто до 01.05.2021 року, а після цього автоматично продовжувався кожного дня, але не більше 90 днів, тобто до 30.07.2021 року. Після 30.07.2021 року строк дії Договору сплинув, а тому продовження нарахування процентів відповідачці після 30.07.2021 року суд вважає необґрунтованим. З даних, що відображено у Картці обліку договору (а.с. 33-41), що надана до позовної заяви та є належним та допустимим доказом у справі убачається, що нарахування процентів за користування кредитом відповідачці було здійснено включно по 18.10.2021 року та на вказану дату розмір заборгованості відповідачці визначено на загальну суму 19909,60 грн, з яких: 6070 грн заборгованості за кредитом та 13839,60 грн. Між тим, з розрахунків заборгованості (а.с. 42, 43) убачається, що за відповідачкою рахується заборгованість в розмірі: 6070,00 грн за основною сумою кредиту; 13789,60 грн за відсотками на дату відступлення права вимоги; 15,46 грн нарахованих 3% річних та 97,12 грн інфляційних збитків за період з 24.01.2022 року по 23.02.2022 рік включно. Загальна сума заборгованості відповідачки визначена в розмірі 19972,18 грн, що відповідає заявленим позовним вимогам позивача. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України). Частиною 1 статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування суд вважає необґрунтованим, а право нарахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми належить кредитору. Щодо проведеної уступки права грошової вимоги до відповідачки. 24 січня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір №24-01/2022 (а.с. 44-46), відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором від 02.03.2021 року за № 3757692. ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» отримало право вимоги за переданим актом приймання передачі Реєстру Боржників від 24.01.2022 року (а.с. 46) та реєстру боржників від 24.01.2022 року (а.с. 47-49). У свою чергу, 10 березня 2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» згідно Договору №10-03/2023/01 (а.с. 50-53) про відступлення прав вимоги за кредитними договорами відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором від 02.03.2021 року за № 3757692 на суму 19972,18 грн, що підтверджується реєстром боржників (а.с. 53-54) та яка складається з: 6070,00 грн заборгованості за кредитом; 13789,60 грн заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги; 15,46 грн нарахованих 3% річних та 97,12 грн інфляційних збитків за період з 24.01.2022 року по 23.02.2022 рік. У відповідності до статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. В силу вимог статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, суд вважає, що позивач отримав право вимоги до відповідачці за договором №10-03/2023/01\~(а.с.\~50-53)\~про відступлення\~прав вимоги\~за кредитними\~договорами. Щодо розміру заборгованості за кредитним договором. Зі встановлених судом обставин, суд вважає доведеним, наявність заборгованості відповідачки за кредитним договором від 02.03.2021 року № 3757692, проте зауважує наступне. З огляду на нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування, розмір заборгованості за відсотками слід визначати на момент закінчення строку Договору, а саме, станом на 30.07.2021 року, у зв`язку з чим, загальний розмір боргу складає 10 683,20 грн, з яких: 6 070,00 грн заборгованість за кредитом та 4\~613,20 грн заборгованість за процентами нарахованих в межах строку Договору. Нарахування 3% річних за період з 24.01.2022 року по 23.02.2022 рік в розмірі 15,46 грн та 97,12 грн інфляційних збитків, суд вважає обґрунтованим, оскільки вони розраховані на суму заборгованості за кредитом, яка складає 6 070,00 грн та не змінювалася станом на січень-лютий 2022 року та методично розраховані правильно. Висновки суду, за результатами судового розгляду. Виходячи з наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором від 02.03.2021\~року №\~3757692\~в загальному\~розмірі 10\~795,78\~грн,\~з яких:\~6070,00\~грн заборгованість\~за кредитом;\~4\~613,20\~грн заборгованість\~за процентами;\~15,46\~грн 3%\~річних за\~період з\~24.01.2022\~року по\~23.02.2022\~рік;\~97,12\~грн інфляційних\~збитківза період з 24.01.2022 року по 23.02.2022 рік. Щодо судових\~витрат.\~ \~ \~ Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (54,05% від ціни позову), сума судового збору підлягає стягненню з відповідачки в розмірі 1309,31 грн. Крім судового збору позивач просить стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу в розмірі 9 000,00 грн. Представництво інтересів ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» під час судового розгляду даної справи здійснювало адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» на підставі договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024. Відповідно до заявки про надання юридичної допомоги № 271 від 11.10.2024 адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» було здійснено супровід примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , а саме: надання усної консультації, ціна за 2 години 3000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду\~ціна за 2 години 6000,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст.\~133,\~137,\~141 ЦПК України, згідно яких судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданн япослуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно якого ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі\~ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial