Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання [PERSON] , [INFO] з твердої грошової суми 1700 грн щомісячно на 1/4 частину з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з відповідача судові витрати, а також просила стягнути аліменти за три роки тобто з 28.01.2019 по 27.01.2022 у сумі 61200 грн. Позов обґрунтовує тим, що відповідач не сплачує аліменти на утримання сина в присудженому розмірі а тому просила стягнути 61200 грн у звязку з їх не сплатою. На теперішній час витрати на сина значно збільшились. Відповідач є працездатним, офіційно працевлаштований, інших утриманців у нього немає, тому має можливість надавати дитині гідне утримання. У судове засідання позивач не з`явилася, її представник попередньо надіслав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просивзадовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно з п. 2 ч.7, ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином. За таких обставин, за згодою позивача проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Встановлено, що судовим наказом Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08.05.2018 по справі\~№645/921/18 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до свідоцтва про народження серії\~ [NUMBER] від 23.01.2009 [PERSON] , народився [INFO] і батьками його є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до положень статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати,батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того,чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180, частинами першою, другою статті 1-2 статті 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері,батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини першої статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у статтях 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Окрім цього, суд приймає до уваги і те, що за час, який минув після стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, збільшився законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. Крім того, інфляційні процеси, які відбулися в державі за останні роки не дозволяють позивачу забезпечити належне матеріальне утримання сина. Водночас суд вважає, що зміна способу стягнення аліментів із стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на стягнення аліментів у частці від доходу забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації без звернення до суду, що буде сприятиме кращому захисту інтересів дитини. У відповідності до частини другої статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище сторін, суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог та зміну способу стягнення визначених раніше судом аліментів, а саме - до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року\~№\~3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі\~№6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо зміни розміру аліментів, позивач посилається на те, що після ухвалення первісного рішення про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання їхньої спільної дитини витрати на дитину значно зросли, і тому вона вважає, що в інтересах дитини слід змінити спосіб стягнення аліментів. Зміна розміру аліментів з твердої грошової суми на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, на думку суду не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між доходами позивача та захистом прав неповнолітньої дитини . Щодо позовних вимог про стягнення аліментів за останні три роки з відповідача у сумі 61200 грн., суд вважає, щ вказані вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Позивачем до суду не надано доказів перебування виконавчого документу на виконанні та розміру заборгованості, який підлягає стягненню. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial