Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

У червні 2024 року позивач [PERSON] , через свого представника, звернулася до суду з позовом до відповідача Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , а [INFO] помер батько позивача [PERSON] . За життя останні зробили заповітне розпорядження, щодо належного їм рухомого та не рухомого майна на ім`я позивача [PERSON] . До спадкової маси увійшли частки квартири [ADDRESS] . Однак, звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи тим, що у свідоцтві про право власності на житло частки померлих не визначені. На підставі викладеного позивачка просила визнати за нею право власності на 2/3 часки квартири [ADDRESS] . Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 21.06.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Також, за клопотанням представника позивача було витребувано матеріали спадкової справи №115/2018 заведеної до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано, однак у своїй заяві представник просив суд про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. На адресу суду, 05.07.2024 надійшли матеріали спадкової справи №115/2018 заведеної до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] . З матеріалів спадкової справи слідує, що спадкоємцем після смерті батька позивача [PERSON] є також його син [PERSON] . Ухвалою суду від 12.08.2024 за заявою представника позивача було замінено неналежного відповідача Турбівську селищну раду Вінницького району Вінницької області на належного відповідача [PERSON] , [INFO] , який проживає у Сквирському психоневрологічному інтернаті, за адресою: [ADDRESS] . 11.09.2024 від представника позивача на адресу суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог з проханням визнати за позивачкою право власності на 1/2 часки квартири [ADDRESS] з урахуванням обов`язкової частки на спадщину [PERSON] , який є непрацездатним. Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду. Ухвалою суду від 09.12.2024 закрито підготовче провадження в справі, призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник адвокат Петришина І.А. не з`явився, однак у своїй заяві остання просила суд про розгляд справи за її та позивача відсутності, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] чи його представник у визначений судом строк відзиву на позов не подав, жодного разу до суду не з`явився. Тому суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, при цьому не здійснюючи фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази в цілому, встановив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.05.2013 (а.с. 6). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвомпро смерть серії [NUMBER] (а.с. 7). Родинні зв`язки підтверджуються свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 06.10.1967 (а.с. 23), Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 24), свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.08.2007 (а.с. 25). За життя батьки позивача [PERSON] та [PERSON] склали заповітні розпорядження, щодо належного їм рухомого та не рухомого майна на ім`я позивача [PERSON] , що підтверджується копіями заповіту від 10.08.2012 та заповіту від 17.10.2013 (а.с. 7 на звороті, а.с. 8). 23.08.2018 після смерті [PERSON] , за №115/2018 Липовецька державна нотаріальна контора здійснила заведення спадкової справи. Як слідує з матеріалів цивільної справи, 19 липня 1996 року Турбівським цукровим заводом Липовецького району Вінницької області було видано Свідоцтво про право власності на житло, а саме: квартиру [ADDRESS] . Згідно даного свідоцтва право спільної власності на дану квартиру належить громадянам: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Дане свідоцтво було зареєстровано в БТІ та записано в реєстрову книгу за №50/285 від 07.09.1996 (а.с. 8 на звороті, а.с. 9). В подальшому, 23.08.2018 позивач подала заяву до нотаріальної контори, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно. Утім, нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, мотивуючи тим, що у свідоцтві про право власності на житло частки кожного із співвласників не зазначені, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.05.2024 за №02-31/362 (а.с. 36). Відповідно до довідок Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 37, 38) [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: квартира [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] від 20.04.1976 і до дня смерті останньої [INFO] . До складу сім`ї померлого [PERSON] входили: дружина [PERSON] , син [PERSON] (відповідач по справі) та дочка [PERSON] (позивач по справі). Відповідно до довідки Сквирського психоневрологічного інтернату №701 від 06.12.2023 (а.с. 41) слідує, що [PERSON] , [INFO] являється утриманцем установи з 18.06.1982 по даний час та прописаний на постійне місце проживання в [ADDRESS] . Дана особа являється інвалідом з дитинства, що підтверджується довідкою серії Д-71 №057060 (а.с. 42) Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як зазначено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст. 1221 ЦК України). Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. При цьому, нормами ст. 368 ЦК України, визначено, що - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Положення ч. 2 ст. 370 ЦК України, вказують на той факт, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Ураховуючи, що позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частки майна в порядку спадкування за заповітом, та те, що її брат є інвалідом та на час відкриття спадщини після смерті їх батька [PERSON] , був та залишається непрацездатним, таким чином, в силу положень ст. 1241 ЦК України, відповідач має право на обов`язкову частку у спадщині, тобто половину частки майна, яка належала б кожному спадкоємцю у разі спадкування за законом. Таким чином, враховуючи, що після смерті матері сторін спору [PERSON] , спадкова справа не заводилася, а на час її смерті спільно із нею проживав її чоловік [PERSON] , відповідно належну їй 1/3 частку успадкував останній. Отже 2/3 частки квартири [ADDRESS] фактично належали померлому [PERSON] . Водночас, за життя [PERSON] залишив заповіт на ім`я позивача [PERSON] . Але відповідач має відповідно право на обов`язкову частку у спадщині тобто на 1/4 частку від 2/3 часток, які належали померлому їх батькові. А тому, позивач має право на 1/2 частку вказаної вище квартири, і відповідач відповідно має право на 1/2 частку квартири. Суд, оцінюючи надані позивачами докази вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач та які не оспорює відповідач. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду не встановлено. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем права власності на 1/2 частки квартири в порядку спадкування за заповітом, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved