Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

25.09.2024 року позивач в особі представника звернувся до Хортицького районного суду м.Запоріжжя з даним позовом, в якому просить суд визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . А також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7468,20 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 29.07.1989 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований відділом РАГС міськвиконкому м.Запоріжжя, актовий запис № 1883. Під час перебування у шлюбі, [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60,12 кв.м., вартістю 11 652 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.10.2000 року №119830. Квартира була придбана за особисті кошти [PERSON] , які їй подарував її тато [PERSON] , [INFO] , що підтверджується розпискою від 07.03.2000 року, в якій зазначається, що [PERSON] передає [PERSON] , для придбання нерухомості, готівкові кошти в розмірі 3000 (три тисячі) доларів США. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя шлюбу між позивачем та відповідачем було розірвано, оскільки спільне життя між сторонами не склалося, а шлюбні відносини фактично були припиненні з січня 2005 року за ініціативою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 09.07.2009 року, виданим Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу від 09.07.2009 року, виданим Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, 12.08.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В 2014 році позивач звернулась до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та позбавлення [PERSON] права на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] не є власником вказаної квартири, окрім того за своїм волевиявленням не проживав в даній квартирі більше ніж 5 років. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.08..2014 року у справі №337/3736/14-ц позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Хортицький райниий відділ у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про усунення перешкод у користуванні власністю - задоволено. Визнано [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . У зв`язку з вищезазначеним, позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 03.10.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження і для виконання завдання підготовчого провадження призначено підготовче засідання. Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відзиву від відповідача до суду не надходило. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час, день та місце судового засідання був повідомлений належним чином, відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України (далі - СК України), особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі, [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60,12 кв. м., вартістю 11 652 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.10.2000 року №119830. Відповідно до розписки від 07.03.2000 року, [PERSON] , [INFO] , подарував для придбання нерухомості своїй доньці [PERSON] , [INFO] , готівкові кошти в розмірі 3000 (три тисячі) доларів США. Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу від 09.07.2009 року, виданим Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, 12.08.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис №274. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2014 року у справі №337/3736/14-ц позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Хортицький райниий відділ у м.Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про усунення перешкод у користуванні власністю - задоволено. Визнано [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2014 року встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . На теперішній час, згідно з довідкою «Центра обслуговування абонентів № 6» № 17 від 16.04.2014 року, у квартирі зареєстровано чотири особи, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає з 2008 року. У користуванні квартирою [ADDRESS] відповідачу ніхто не перешкоджає, однак він добровільно відмовився від проживання у ній. З зазначеного часу відповідач жодних претензій щодо житла не пред`являв. Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги повністю підлягають задоволенню. Відповідно ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7468,20 грн. судового збору.

Outcome: approved