Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Заявниця, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва, із заявою, в якій просить суд: встановити факт належності її чоловікові, [PERSON] , який помер [INFO] , наступних документів: -Договору купівлі продажу житлового будинку по [ADDRESS] , посвідченого 18.07.2002 за реєстровим номером 2913 приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Мозговим В.В., зареєстрованого Кагарлицьким БТІ від 14.01.2003 за реєстровим номером 28 в книзі 1; -Державного акту на право приватної власності на землю Р2 № 389137, виданого 12.08.2003 Гребенівською сільською радою народних депутатів на земельну ділянку площею 0,3869, розташовану на території Гребенівської сільської ради, [ADDRESS] ; -Договору дарування житлового будинку по [ADDRESS] , посвідченого 10.12.2012 за реєстровим номером 1577 приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В.; -Договору дарування земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, яка розташована в селі Студенець Канівського району Черкаської області, посвідченого 10.12.2012 за реєстровим номером 1579 приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В. Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що [INFO] помер ЇЇ чоловік - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на житловий будинок та земельні ділянки по [ADDRESS] , а також на житловий будинок та земельні ділянки по [ADDRESS] . Проте, коли вона, у встановлений законом термін, звернулася до Ржищівської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщини після померлого чоловіка, нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії через розбіжність у написанні прізвищ померлого у свідоцтві про його смерть, де зазначено прізвище « [PERSON] » та у документах, що підтверджують право власності її чоловіка на зазначене вище майно, де прізвище власника вказано « [PERSON] ». Тому для оформлення нею своїх спадкових прав після померлого [PERSON] , нотаріус поставила вимогу щодо необхідності встановлення факту належності її покійному чоловікові документів. Помилкове написання прізвища її покійного чоловіка в зазначених правовстановлюючих документах пов`язане з тим, що в деяких чоловікових документах, виданих на російській мові, яка на час їх видачі використовувалася в вітчизняному діловодстві, одночасно з українською мовою було вказане прізвище « [PERSON] », яке в подальшому перекладалося на українську мову як « [PERSON] ». Нажаль, на сьогодні вона не маю можливості внести виправлення у документи, у зв`язку із смертю чоловіка, тому встановити факт належності покійному правовстановлюючих документів на його майно можливо лише у судовому порядку. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.10.2024 заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду у порядку окремого провадження, призначено судове засідання. Витребувано з Ржищівської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи №35/2024 заведено після смерті [INFO] [PERSON] 07.11.2025 з Ржищівської державної нотаріальної контори до суду надійшли витребувані документи. В судове засідання 20.01.2025 заявник не з`явилась, подала заяву про витребування відомостей з демографічного реєстру на її покійного чоловіка для підтвердження його прізвища, а також заяву про долучення копії паспорту [PERSON] та картки платника податків. Також у заяві просила суд справу розглянути у її відсутність, вимоги заяви підтримує, просить суд її задовольнити. В судове засідання 20.01.2025 заінтересована особа [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив справу розглянути у його відсутність, вимог заяви підтримує, а також повністю підтверджує факти викладені в ній. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого поряду їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як убачається з матеріалів справи, заявницею у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка села Антонівка Теплицького району Вінницької області, що підтверджується паспортом громадянина України серія [NUMBER] , виданим Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 01.04.1998. На сторінці 10 паспорту наявна відмітка про реєстрацію 11.11.1981 шлюбу з [PERSON] , 1952 р.н. в Дарницькому Палаці одруження м. Києва (а.с. 7). 11.11.1981 між [PERSON] (російською мовою « [PERSON] »), [INFO] , уродженцем с. Бучак Канівського району Черкаської області, та [PERSON] , [INFO] , уродженкою села Антонівка Теплицького району Вінницької області, укладено шлюб, який зареєстровано в Дарницькому Палаці одруження м. Києва 11.11.1981, актовий запис 2486 (а.с.20). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). 03.11.1998 Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві виданий паспорт громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженцем с. Бучак Канівського району Черкаської області. Написання прізвища у паспорті російською мовою « [PERSON] ». На сторінці 10 паспорту наявна відмітка про реєстрацію 11.11.1981 шлюбу з [PERSON] , 1951 р.н. в Палаці одруження «Дарницький» м. Києва (а.с. 56). 29.10.2012 ДПІ у Дніпровському районі м. Києва на ім`я [PERSON] , [INFO] , видана картка платника податків, відповідно до якої реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - [NUMBER] (а.с.56 об.). 18.07.2002 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] , посвідченого 18.07.2002 приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Мозговим В.В., зареєстрованого в реєстрі за №2913, зареєстрованого Кагарлицьким БТІ 14.01.2003 за реєстровим номером 28 в книзі 1 (а.с.9). 12.08.2003 Гребенівською сільською радою народних депутатів видано громадянину України [PERSON] , Державний акт на право приватної власності на землю, серії Р2 № 389137, на земельну ділянку площею 0,3869 га, розташовану на території [ADDRESS] . Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №19 (а.с.10). 10.12.2012 між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , уродженцем с. Бучак Канівського району Черкаської області, РНОКПП: [NUMBER] , укладено договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , що посвідчений 10.12.2012 приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В., зареєстрованого в реєстрі за №1577 (а.с11-12). 10.12.2012 [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , уродженцем с. Бучак Канівського району Черкаської області, РНОКПП: [NUMBER] , укладено договір дарування земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею - 0,1500 га, яка розташована в селі Студенець Канівського району Черкаської області, що посвідчений 10.12.2012 приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В., зареєстрованого в реєстрі за №1579 (а.с.13-14). 23.08.2022 [PERSON] , [INFO] , уродженцю с. Бучак Канівського району Черкаської області, РНОКПП: [NUMBER] , виданий паспорт громадянина України, № [NUMBER] (а.с.22). В Єдиному державному демографічному реєстрі містяться відомості про громадянина України « [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] (а.с.59). [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, про що Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 22.01.2024 складено актовий запис №1434 (а.с.8). Проаналізувавши матеріали справи та наявні у ній документи, суд приходить до висновку, що дійсно є розбіжності в написанні прізвища померлого чоловіка заявниці [PERSON] - [PERSON] , що пов`язане з невірним перекладом його прізвища з російської мови на українську -« [PERSON] », « [PERSON] ». При цьому, судом достовірно встановлено, що документи, факт належності яких просить встановити заявниця, складені на ім`я [PERSON] , належать померлому [INFO] [PERSON] , оскільки відомості про [PERSON] у вказаних документах, зокрема, але не виключено, дата народження, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків, збігаються із даними, які належать померлому [INFO] [PERSON] . Звертаючись до суду з вказаною заявою, заявник просить встановити факт належності правовстановлюючих документів померлому [INFO] [PERSON] , оскільки зазначена обставина перешкоджає заявнику можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, у зв`язку чим, остання вимушена звернутися до суду. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Згідно ч 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів які, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Як вбачається з викладеного, згідно з законом встановлення вказаних фактів породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаних документів дає змогу заявнику оформити право на спадкування, яке вона не може отримати у зв`язку з помилками, які виникли при написанні прізвища спадкодавця. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим заява [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved