Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), в особі представника, адвоката Прокопенка М.С., звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідачка), про розірвання шлюбу, в якому вказав, що 05.07.2014 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, що зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макарівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №67. Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей, а саме: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, протягом останнього року, стосунки з відповідачкою розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Причиною погіршення шлюбних відносин є ті обставини, що під час сімейного життя в них все більше стала проявлятись несумісність характерів, принципова відмінність поглядів на сімейне життя, тобто шлюб з відповідачкою виявився невдалим. Як наслідок, це призвело до поступового зникнення почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, подружжя стали зовсім чужими людьми, а їхній шлюб існує лише формально. На протязі останнього року кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами, між ними взагалі припинені шлюбні відносини та спільне ведення господарства, тобто фактично сім`я припинила своє існування. Разом з тим, позивач вказує, що подружжя сімейного життя не ведуть з початку 2024 року до дня подання вказаного позову, шлюбних стосунків не підтримують, хоча і проживають під одним дахом, при цьому після розірвання шлюбу відповідачка планує виїхати на постійне місце проживання за кордон, а отже, збереження шлюбу неможливе. Рішення про розірвання шлюбу позивач прийняв остаточно і змінювати його не має намірів, оскільки примиритись між собою подружжя пробували неодноразово, однак безрезультатно. Тож, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 05.07.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макарівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №67. Ухвалою суду від 02.09.2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с.25). Копія ухвали суду від 02.09.2024 року та позовна заява з додатками були надіслані відповідачці за її останньою відомою адресою місця проживання, вказаною у позовній заяві (а.с.28, 2), проте поштове відправлення №0600289343838 (а.с.32) повернулося до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, зважаючи на те, що адресу зареєстрованого місця проживання відповідачки [PERSON] , вжитими судом заходами не вдалось встановити (а.с.21-24), то відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлення відповідачки про розгляд справи здійснювалось через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.26), повідомлення розміщене на сайті 04.09.2024 року (а.с.27), а тому з цієї дати особа вважається повідомленою про час і місце розгляду справи. Відповідно у встановлений судом строк відповідачка на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надала, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 05.07.2014 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макарівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №67; прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка « [PERSON] » та дружини « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 05.07.2014 року (а.с.6). У подружжя є двоє спільних неповнолітніх дітей: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.01.2018 року (а.с.12), та донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.09.2020 року (а.с.14). Як вказав позивач, а відповідачка не скористалася своїм правом заперечити проти цього, що протягом останнього року, стосунки подружжя розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Причиною погіршення шлюбних відносин є ті обставини, що під час сімейного життя в них все більше стала проявлятись несумісність характерів, принципова відмінність поглядів на сімейне життя, тобто шлюб виявився невдалим. Як наслідок, це призвело до поступового зникнення почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, подружжя стали зовсім чужими людьми, а їхній шлюб існує лише формально. На протязі останнього року кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами, між ними взагалі припинені шлюбні відносини та спільне ведення господарства, тобто фактично сім`я припинила своє існування. Разом з тим, позивач вказує, що подружжя сімейного життя не ведуть з початку 2024 року до дня подання вказаного позову, шлюбних стосунків не підтримують, хоча і проживають під одним дахом, при цьому після розірвання шлюбу відповідачка планує виїхати на постійне місце проживання за кордон, а отже, збереження шлюбу неможливе, оскільки примиритись між собою подружжя пробували неодноразово, однак безрезультатно. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються СК України. Так, статтями 104, 110, 112 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2019 року у справі №605/434/18, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що неможливо в подальшому зберегти їх сім`ю, шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам кожного та порушує засади добровільності шлюбу, тому повинен бути розірваний. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, підстав для звільнення відповідачки від стягнення судового збору судом не встановлено, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у розмірі 1211,20 грн. (а.с.1). Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved