Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~15.08.2023 року представник позивача [PERSON] звернулася в суд з позовом в інтересах [PERSON] до АТ "Універсал Банк", третя особа - АТ "ТАСКОМБАНК", про стягнення коштів, незаконно списаних з банківського рахунку. Позовні вимоги мотивує тим, що 07 травня 2021 року приблизно о 10:29 год. позивачу поступив телефонний дзвінок від номеру [NUMBER] , за яким відбулося автоматизоване та інтерактивне передання йому інформації заздалегідь записаною розмовною програмою із можливістю прийняття відповідного рішення за допомогою набору відповідної цифрової команди. За наведеною у роботі інформацією автоматизований запис зазначив, що телефонний дзвінок здійснюється співробітниками АТ «Універсал Банк» (бренд МоноБанк) та зазначив про блокування картрахунків позивача з подальшим запитанням, чи має він намір здійснити реальну розмову з менеджером банку, на що позивач погодився, здійснивши набір цифри 1, як було запропоновано автоматизованим записом розмови. Після чого телефонна розмова автоматично була переведена на реальну особу, який представився працівником служби безпеки АТ «Універсал Банк» (бренд МоноБанк). Зазначена невстановлена особа підтвердила, що відновлювальна кредитна лінія за картрахунком Позивача, відкритим в АТ «Універсал Банк» (бренд МоноБанк) (№ пластикової картки [NUMBER] ) дійсно заблокована і стан блокування не передбачає для позивача можливості використання банківського рахунку. Надалі невстановлена особа озвучила, що необхідно за допомогою мобільного застосунку МоноБанк створити віртуальну карту з метою недопущення блокування операцій за основним картрахунком на тривалий період, в саме тривалістю 31 робочий день. В наступних повідомленнях позивача поінформували, що на його ім`я відкритий віртуальний картрахунок, зазначено його номер в якості [NUMBER] . Як видно з розрахункових квитанцій № Н609-Т917-АТЗМ-6Х2С та ХА96-K207-6XM5-6Н48 з картрахунку позивача, на якому був доступний кредитний ліміт, були здійснені 2 операції об 11:03 год. та 11:08год. 07.05.2021 року по переказу кредитних коштів, ніби то на його резервний картрахунок, номер картки [NUMBER] . Загальна сума переказу склала 96 000,00 грн. + 3 839,98 грн. (по 48 000,00 грн. кожний переказ + комісія 1919,99 грн. за кожний переказ). Не отримавши коштів на свій рахунок позивач зателефонував до підтримки МоноБанк, які повідомили його, що відносно нього невстановлені особи здійснили шахрайські дії. Вважає, що відповідачем здійснено неналежний переказ грошових коштів і проведено несанкціоноване списання коштів з рахунку позивача, що є інцидентом з кібербезпеки, який мав бути зафіксований та розслідуваний банком належним чином. Він як користувач карти своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання коштів відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання коштів, позивач одразу повідомив про це банк та звернувся до правоохоронних органів. Після вчинення зазначених вище дій, відповідно до положень статей 1071, 1073, 1092, 1213 ЦК України відповідач повинен був повернути на рахунок позивача безпідставно перераховані шахраям кошти. Проте, не виконав цього обов`язку. Посилаючись на вищевикладені обставини, просив суд стягнути з акціонерного товариства "Універсал Банк" (МоноБанк) на користь позивача суму коштів (основного боргу) в розмірі 99839,98 грн., суму збитків: 3% річних - 6778,00 грн., інфляційних втрат - 37167,38 грн., пеню за прострочення платежу - 72983,04 грн. та судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях. В ході судового розгляду позивач наполягав на тому, що списання грошових коштів з його карткового рахунку відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції, оскільки виявивши відсутність коштів на його рахунку, він одразу повідомив про цей факт банк, звернувся до правоохоронних органів та на даний час досудове розслідування триває. Представники відповідача\~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги не\~визнали,\~просили відмовити\~в їх\~задоволенні,\~у відзиві\~на позовну\~заяву зазначили,\~що АТ "Універсал Банк" є неналежним відповідачем, а позивачем обрано неналежний спосіб захисту. 07.05.2021 року позивач особисто здійснив переказ кредитних коштів, які були у нього на рахунку в АТ "Універсал Банк" на суму 96000 грн. та 3839,98 грн. комісії за здійснені платежі, а всього на загальну суму 99839,98 грн. на банківську картку іншого отримувача іншої банківської установи, реквізити якої нібито продиктовані цим шахраєм. Позивач визнає, що він особисто здійснив перерахування грошових коштів, але даною позовною заявою [PERSON] вважає, що нібито Банк повинен відповідати за особисті проведені операції позивача, які нібито були спровоковані шахрайськими діями 3-х осіб, з чим категорично не погоджуються. Всі дії по перерахуванню коштів було ініційовано позивачем. А тому, АТ "Універсал Банк" не є набувачем зазначених коштів та не є їх власником, отже, не є належним відповідачем у даній справі. В даному випадку набувачем та власником коштів є особа, на рахунок якої був виконаний грошовий переказ. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи АТ "ТАСКОМБАНК" в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не направив. Вислухавши позивача, представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Так, відповідно до частини 1 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи, 07 травня 2021 року приблизно о 10:29 год. позивачу [PERSON] надійшов телефонний дзвінок від номеру [NUMBER] , автоматизований запис зазначив, що телефонний дзвінок здійснюється співробітниками АТ «Універсал Банк» та зазначив про блокування картрахунків позивача з подальшим запитанням, чи має він намір здійснити реальну розмову з менеджером банку, на що позивач погодився, здійснивши набір цифри 1, як було запропоновано автоматизованим записом розмови. Після чого телефонна розмова автоматично була переведена на реальну особу, який представився працівником служби безпеки АТ «Універсал Банк». Зазначена невстановлена особа підтвердила, що відновлювальна кредитна лінія за картрахунком позивача, відкритим в АТ «Універсал Банк» (№ пластикової картки [NUMBER] ) дійсно заблокована і стан блокування не передбачає для позивача можливості використання банківського рахунку. Через деякий час відбулась розмова з іншою особою, як працівником служби безпеки вказаного банку, який повідомив, що позивачу необхідно виконати відповідний алгоритм і супроводжувала його на виконання дій для створення віртуальної картки. Надалі невстановлена особа озвучила, що необхідно за допомогою мобільного застосунку МоноБанк створити віртуальну карту з метою недопущення блокування операцій за основним картрахунком на тривалий період, в саме тривалістю 31 робочий день. На ім`я позивача відкрито віртуальний картрахунок, зазначено його номер [NUMBER] . З копій розрахункових квитанцій № Н609-Т917-АТЗМ-6Х2С та ХА96-K207-6XM5-6Н48 вбачається, що позивач з карткового рахунку відкритого йому в АТ "Універсал Банк" здійснив 2 операції об 11:03 год. та 11:08 год. 07.05.2021 року по переказу кредитних коштів на картковий рахунок [NUMBER] . Загальна сума переказу склала 96 000,00 грн. + 3 839,98 грн. (по 48 000,00 грн. кожний переказ + комісія 1919,99 грн. за кожний переказ) (том І а.с. 10, 15). З наданих позивачем скріншотів листування з представником банку вбачається, що позивач, не отримавши\~коштів на\~свій рахунок, звернувся до банку з приводу шахрайських дій щодо списання коштів з його карткового рахунку, які повідомили його, що відносно нього невстановлені особи здійснили шахрайські дії. В результаті вказаних дій позивач звернувся із відповідною заявою до Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, про що внесені відомості до ЄРДР (кримінальне провадження 12021105100000565) за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. До теперішнього часу досудове розслідування триває (том І а.с. 19). Із довідки б/н від 28.08.2023 року вбачається, що 07.05.2021 року [PERSON] входив до мобільного додатку МоноБанк 15 разів, в тому числі об 11:00 годині (том І а.с. 57). Крім того, 07.05.2021 року позивач звернувся до АТ "Універсал Банк" про отримання споживчого кредиту "Транзакція в розстрочку" в сумі 49919,99 грн. (том І а.с. 64-67). Із виписки про рух коштів по картці позивача [NUMBER] МоноБанк АТ "Універсал Банк" 07.05.2021 року двічі проведено списання коштів кожного разу по 49919,99 грн. та комісії в сумі 1919,99 грн. (том І а.с. 69-74). Таким чином позивач вважає, що АТ «Універсал Банк», не виконавши свій обов`язок, встановлений законодавством України, а саме порушення правил\~розрахункових операцій,\~в результаті\~чого проведено\~несанкціоноване списання\~коштів з\~його рахунку,\~а тому\~банк повинен\~нести відповідальність\~згідно з\~законом, чим спричинив позивачу збитки та зобов`язаний повернути йому безпідставно перераховані грошові кошти 07.05.2021 року в сумі 96 000,00 грн. + 3 839,98 грн., а всього 99839,98 грн. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. В ході судового розгляду справи встановлено, що 18.01.2020 року між позивачем та АТ «Універсал Банк» було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви (том І а.с. 53). З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] отримав платіжну картку, користувався коштами в межах кредитного ліміту та взагалі послугами АТ «Універсал Банк» протягом тривалого часу та не мав на своєму рахунку кредитної заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та Закону. На час виникнення спірних правовідносин діяло Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затверджене постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, оскільки вона втратила чинність тільки на підставі Постанови Національного банку № 164 від 29.07.2022р., яка набрала чинності з дня введення в дію Закону України "Про платіжні послуги", який в свою чергу набрав чинності 01.08.2021р., але був введений в дію 01.08.2022р. Тобто до 01 серпня 2022р. діяв Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затверджене постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Згідно ст. 1 зазначеного Закону платіжна картка це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Згідно ч.3 ст. 3 цього Закону порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно п. 33.3 ст. 33 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу. Згідно з пунктом 2 розділу VI положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 3 розділу VI вказаного Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705). Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно п. 6 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг поданої [PERSON] позивач вважає наведений в анкеті зразок його власноручного підпису або його аналоги, в тому числі електронний підпис обовязковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку. Відповідно до п. 9 вищевказаної анкети [PERSON] підтвердив, що анкета-заява від 18.01.2020 року складена ним є також заявою на відкриття рахунку. Пунктом 10 вказаної анкети-заяви позивач доручив АТ "Універсал Банк" здійснити договірне списання коштів з його рахунків відкритих у АТ "Універсал Банк" без додаткових його розпоряджень, для погашення будь-яких інших його грошових зобов`язань перед АТ "Універсал Банк", що випливають з умов договору та /або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між ним та банком. Виходячи з вищенаведених обставин та вимог чинного законодавства України, суд вважає, що позивач 07.05.2021 року особисто, використовуючи свій фінансовий номер телефону та коректно набравши ПІН-код, за вказівкою невстановлених осіб вчинив необачні дії, авторизувався в мобільному застосунку Монобанк,при цьому виконав запропонований ними алгоритм дій, внаслідок чого перевів кошти зі свого рахунку на рахунок [NUMBER] в АТ "ТАСКОМБАНК", таким чином вчинив платіжну операцію, що призвела до втрати ним коштів з його карткового рахунку. При цьому, позивачем не надано доказів отримання третіми особами доступу до платіжної картки без його згоди. В ході розгляду справи встановлено, що позивач погасив заборгованість за спірними банківськими операціями в повному обсязі та продовжує користуватися банківськими послугами на підставі укладеного Договору про надання банківських послуг від 18.01.2020 року. Суд звертає увагу, на те, що на даний час факт вчинення протиправних дій при здійсненні переказу грошових коштів з карткового рахунку позивача належними та допустимими доказами не підтверджено. Сам по собі факт внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проведення досудового розслідування не є доказом вчинення шахрайства з грошовими коштами на рахунку позивача. Незважаючи на наявність зареєстрованого кримінального провадження, АТ «Універсал Банк» службове розслідування щодо несанкціонованого зняття грошових коштів з рахунку позивача не провів, вважає [PERSON] винним у несанкціонованих операціях по перерахуванню кредитних коштів, які були у нього на рахунку в АТ "Універсал Банк" на загальну суму 96000 грн. та 3839,98 грн. комісії за здійснені платежі, а всього 99839,98 грн. на банківську картку іншого отримувача іншої банківської установи, реквізити якої нібито продиктовані цим шахраєм. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі суд враховує такі висновки. У постанові Верховного Суду України № 6-71цс15 від 13.05.2015 зазначено, що тягар доведення вчинення клієнтом банку дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, покладається саме на банк. Недоведення такої поведінки клієнта у сукупності з наявністю даних про те, що він, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив банк та правоохоронні органи про цей факт, з урахуванням наявності кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, виключає відповідальність клієнта банку за таке списання коштів. Верховний Суд у постановах №127/23496/15-ц від 14.02.2018, №\~691/699/16-ц від 20.06.2018 вказану правову позицію підтримав. У постанові Верховного Суду від 16.08.2023 року у справі №\~176/1445/22\~(провадження № 61-8249св23), зроблено висновок, що: «саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». Судом встановлено, що позивач [PERSON] 07.05.2021 року об 11:00 годині особисто зайшов до свого мобільного додатку та здійснив перерахування грошових коштів зі свого мобільного пристрою, оскільки доступ до рахунку позивача виконано через мобільний додаток шляхом ідентифікації клієнта та правильного введення ПІН-коду, що в свою чергу свідчить про те, що позивач своїми діями сприяв незаконному використанню особистої або іншої інформації, яка дала змогу провести списання коштів з його банківської картки на іншу банківську картку іншої банківської установи. При цьому стороною позивача не доведено наявність винних дій зі сторони відповідача, наслідком яких було несанкціоноване списання грошових коштів з рахунку позивача. Оскільки списання грошових коштів сталося з ініціативи позивача, а не внаслідок помилок надавача платіжних послуг, що могли призвести до безпідставного списання коштів суд приходить до висновку, що позовні вимоги до АТ «Універсал Банк» про стягнення коштів, незаконно списаних з банківського рахунку задоволенню не підлягають. Крім того, суд вважає, що вимога щодо стягнення з акціонерного товариства "Універсал Банк" (МоноБанк) на користь позивача суми збитків: 3% річних - 6778,00 грн., інфляційних втрат - 37167,38 грн., пені за прострочення платежу - 72983,04 грн. не підлягає задоволенню, оскільки правові підстави щодо задоволення основної вимоги відсутні з огляду на її недоведеність, похідні вимоги щодо стягнення 3% річних, інфляційних нарахувань та пені за порушення грошового зобов`язання також задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~ також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат у справі, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed