Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

представник позивача подав до суду позовну заяву та просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором кредитної лінії № 555168141704 від 20 лютого 2022 року в загальному розмірі 29328,80 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 20 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] в електронній формі укладеного Договір кредитної лінії № 555168141704, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в межах кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту не більше 12000,00 гривень строком на 60 календарних днів, а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку та на умовах передбачених умовами договору, відповідач кредит отримала, проте свої зобов`язання за договором кредитної лінії № 555168141704 не виконала, внаслідок чого станом на 08 квітня 2024 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 29328,80 гривень. 18 грудня 2023 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс», укладено Договір факторингу № 18/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до боржників за Договорами позики, у тому числі за договором кредитної лінії № 555168141704 від 20 лютого 2022 року. Отже, до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право грошової вимоги до відповідача, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 травня 2024 року відкрито провадження по справі. 29\~травня 2024\~року відповідач\~подала суду\~відзив,\~в якому\~просила відмовити\~в задоволенні\~позову в\~повному обсязі\~посилаючись на\~наступне. 20 лютого 2022 року відповідач уклала договір кредиту з мікрофінансовою компанією Loany на сайті www.loany.com.ua, за умовами якого отримала 12000,00 гривень, які мала повернути в строк до 20 березня 2022 року. 24.02.2022 року через військову агресію Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N? 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року N? 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та є продовженим на даний час. Введення воєнного стану мало суттєвий негативний вплив на життєдіяльність країни в цілому, в тому числі на права та обов`язки громадян, які опинилися в скрутних умовах. Незважаючи на наведене, відповідач після введення воєнного стану все одно здійснювала платежі в рахунок повернення кредиту, але через те, що тривалий час, і станом на зараз, сайт компанії Loany не існує, то увійти в особистий кабінет, переглянути договір, нарахування та оплати, які проводились за весь цей час через особистий кабінет, можливості немає. Телефон компанії Loany (0800300359) також є недійсним. Враховуючи, що повідомлень щодо відступлення права вимоги за кредитним договором від 20.02.2022 з мікрофінансовою компанією Loany [PERSON] не надходило, та жодних документів, які засвідчують права позивача, як нового кредитора, їй не надавалось, відповідач вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Крім того вказала, що вона розлучена, має дванадцятирічну дитину з якою вони є внутрішньо-переміщеними особами та проживають в місті Одеса. 24 червня 2024 року представник позивача подав суду пояснення по справі в яких зазначив, що як вбачається з умов договору кредитної лінії, умови щодо обов`язкової згоди боржника на заміну кредитора немає. Тобто заміна кредитора не потребувала відповідної згоди від споживача, про що було домовлено самим же відповідачем під час підписання договору. А відповідно посилання відповідача про обов?язковість повідомлення спростовується зазначеним. Крім того наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов?язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. 3 огляду на викладене, саме по собі неповідомлення споживача про уступку права вимоги, не припиняє зобов?язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. На заперечення відповідача вказала, що відсотки за користування кредитом нараховані відповідно до умов договору, вимоги про стягнення штрафних нарахувань за несвоєчасну сплату кредиту не заявлені. Нарахування процентів з 30.06.2022 здійснювалось на підставі умов договору з урахуванням його п. 5.4 та п. 5.4.2 і не є збільшенням процентної ставки, як помилково вважає відповідач. Відповідач в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти задоволення позову заперечувала, просила у задоволенні заявлених вимог відмовити з підстав викладених у відзиві, при цьому визнала, що має заборгованість за договором кредиту, що був нею укладений 20 лютого 2022 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія». Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 20 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № 555168141704, який підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 9548. Відповідно до умов вказаного договору відповідачу відкрито кредитну лінію у межах, якої [PERSON] надано кредит з лімітом у розмірі не більше 12000,00 гривень на строк 60 календарних днів, а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит кредитодавцю та сплатити проценти за користування кредитом протягом перших 30 календарних днів за зниженою процентною ставкою 1,22% в день, за користування кредитом протягом наступних 30 календарних днів за стандартною процентною ставкою 2,71% в день. Згідно п. 5.8 Договору кредитної лінії № 555168141704, якщо позичальник не виконав умов, що дозволяють користуватися кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою то сплата процентів за користування кредитом протягом заявленого строку здійснюється за стандартною процентною ставкою. Згідно п. 8.8 Договору кредитної лінії № 555168141704, позичальник повідомлений про можливе укладення позикодавцем договору відступлення права вимоги за відповідним електронним договором або договору факторингу з будь-якою третьої особою, відповідно до чого новий кредитор набуває статус володільця персональних даних позичальника. В якості доказів позивач надав договір кредитної лінії № 555168141704, графік платежів, розрахунок вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту, загальні умови надання грошових коштів у позику, підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 9548. ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» повністю виконало свої зобов`язання за Договором кредитної лінії № 555168141704 від 20 лютого 2022 року та надало відповідачу грошові кошти на умовах та розмірі, передбачених цим договором, про що свідчить довідка про переказ коштів, відповідач грошові кошти отримала, але свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого станом на 18 грудня 2023 року виникла заборгованість, яка згідно з наданим позивачем розрахунком складає 29328,80 гривень з яких: - заборгованість по тілу кредиту у розмірі 12000,00 гривень; - сума заборгованості за відсотками в розмірі 17328,80 гривень. 18 грудня 2023 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір факторингу № 18/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступив за плату ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги до боржників за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» і боржниками. За даними платіжної інструкції № 793 від 27 грудня 2023 року ТОВ «Факторинг Партнерс» здійснено оплату на рахунок ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» за договором факторингу № 18/12-2023 від 18 грудня 2023 року. За даними Реєстру боржників від 22 грудня 2023 року до Договору факторингу № 18/12-2023 від 18 грудня 2023 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 555168141704 в загальному розмірі 29328,80 гривень. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт переходу права вимоги до відповідача від ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» до ТОВ «Факторинг Партнерс». Крім того, презумпція правомірності договору факторингу, передбачена статтею 204 ЦК України, також не спростована. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку; умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи, що відповідач не виконала свої зобов`язання за Договором кредитної лінії № 555168141704 від 20 лютого 2022 року, тому суд вважає що сума заборгованості в загальному розмірі 29328,80 гривень підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, при цьому виходить з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» в повному обсязі не повернуті, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості за Договором кредитної лінії № 555168141704 від 20 лютого 2022 року у добровільному порядку, відповідач з умовами договору ознайомлена, підписала договір, а беззаперечних доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України, суду не надано. Посилання відповідача, що позивачем збільшена процентна ставка за кредитом суд розцінює критично і не приймає до уваги, оскільки умовами кредитного договору передбачено, що у разі прострочення сплати відсотків у пільговий період, після його закінчився, нарахування пільгової процентної ставки припиняється і проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до платіжної інструкції № 422780074 від 23 квітня 2024 року при пред`явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 гривень. Відповідно до платіжної інструкції № 422780050 від 16 квітня 2024 року, заявки на надання юридичної допомоги № 43, договору № 15-02/2024 про надання правової допомоги від 15 лютого 2024 року, витягу з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 09 квітня 2024 року, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 гривень. Таким чином, суд повністю задовольняє вимоги позивача, та питання про розподіл судових витрат вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved