Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

У липні 2024 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 3 вересня 2021 року між ним та АТ «Банк Кредит Дніпро» укладено кредитний договір № 22035000530854. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, банк зобов`язувався надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку встановленому договором. Відповідно до умов п. 1.2 кредитного договору, кредит надається на споживчі потреби в сумі 176776,11 грн., строком кредитування 48 місяців з кінцевою датою повернення 3 вересня 2025 року, процентна ставка у розмірі 0,001% за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить: з 03.09.2021 по 02.10.2022 - 3% від суми кредиту; з 03.10.2022 по 02.10.2023 - 2,5% від суми кредиту; з 03.10.2023 по 02.10.2024 - 1,5% від суми кредиту, з 03.10.2024 по 03.09.2025 - 0,925% від суми кредиту. Відповідно до умов договору платежі щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів. Відповідно до графіку платежів/ щомісячний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить: 03.09.2021 по 02.10.2022 - 5303,28 грн.; з 03.10.2022 по 02.10.2023 - 4419,40 грн.; з 03.10.2023 по 02.10.2024 - 2651,64 грн., з 03.10.2024 по 03.09.2025 - 1635,18 грн., а її загальний розмір (за весь період користування кредитом) - 168114 грн.. 27 лютого 2023 року між банком та клієнтом до кредитного договору укладено додаткову угоду № 1/27022-23, відповідно до якої станом на дату її підписання сума загальної заборгованості за кредитним договором становить 215930,28 грн., в тому числі: 146433,24 грн. - строкова заборгованість за кредитом; 10275,61 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 0,11 грн. строкова заборгованість за процентами; 1,36 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 59219,96 грн. - прострочена заборгованість за комісією. Відповідно до п. 2 додаткової угоди до кредитного договору щодо заборгованості зазначеної в п. 1 внесені такі зміни, зокрема, збільшено строкову заборгованість за кредитом, перенесені терміни її оплати, продовжений строк кредитування на 72 місяці, встановлений новий розмір щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а саме: 1,5% від суми заборгованості за кредитом, визначеної за наслідком застосування умов цієї додаткової угоди та зазначеної в пункті 3 цієї додаткової угоди. Він (позивач) не погоджується із встановленням у кредитному договорі з урахуваннями додаткової угоди щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки такі умови кредитного договору відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» обмежують його права як споживача на отримання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про стан кредитної заборгованості, та згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними. У кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються клієнту та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (за обслуговування кредитної заборгованості), а також погодження їх із клієнтом при укладенні кредитного договору, тому положення п 1.3 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (за обслуговування кредитної заборгованості) є нікчемними. Внаслідок виконання ним недійсного правочину відповідач неправомірно одержав щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості по кредитному договору в розмірі 98692,16 грн., з яких 26516,40 грн. - сплачені відповідно до графіку платежів та 59219,96 грн. - погашення заборгованості за комісією за рахунок збільшення строкової заборгованості за кредитом та 12955,80 грн. - за період з 03.03.2024 по 03.06.2024. Позивач просить суд зобов`язати АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, з урахуванням комісії, сплаченої в сумі 39472,20 грн. з огляду на нікчемність п. 1.2 та розділу 4 колонки 7 «Графік платежів/розрахунок орієнтовної загальної вартості кредиту та орієнтовної реальної річної процентної ставки» в частині його обов`язку щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості цього договору. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2024 року вказану справу передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с. 29). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2024 дану справу розподілено судді Плахотнюк К.Г. (а.с. 45-46). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 16 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін (а.с. 47-48). Відповідачу наданий строк для надання відзиву. 16.10.2025 в системі «Електронний суд» відповідачем поданий відзив у справі, в якому просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» комісії за кредитним договором визначаються як загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. До загальних витрат за споживчим кредитом серед іншого включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення, тощо. Отже можливість і право банку нараховувати комісії прямо передбачено Законом України «Про споживче кредитування» та нормативними актами Національного банку України. Комісії є необхідними складовими формул, завдяки яким розраховують реальну річну процентну ставку та сукупну вартість споживчого кредиту. Ці норми чинні та не визнані неконституційними. Позивач, наводячи відповідні законодавчі положення в позовній заяві, також погоджується з правомірністю нарахування банком комісії за кредитним договором. Разом з тим, позивач ототожнює стягнення комісійних коштів з платою за надання інформації про кредит та вказує на порушення банком норм законодавства в частині встановлення платежів (комісій в кредитному договорі) за інформацію по кредиту, яка має надаватись клієнту безоплатно. Відповідно до розділу 4 кредитного договору № 22035000530854 та Універсального договору банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб АТ «Банк Кредит Дніпро», банк стягує щомісячну плату у вигляді комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Обслуговування кредитної заборгованості не можна ототожнювати з наданням інформації за кредитом. Умовами кредитної угоди передбачалося, що комісії з клієнта стягуються за послугу банку з обслуговування кредитної заборгованості. Дані умови кредитної угоди були розроблені відповідачем з врахуванням ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», зміст якої не є тотожним ст. 11 Закону, в якій чітко вказується, за які дії відносно кредиту банк не може стягувати плату з позичальника. Обслуговування кредитної заборгованості до таких дій не належить, отже отримання плати у вигляді комісій за його здійснення регулюється кредитним договором № 22035000530854 та ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». За надання клієнту інформації по кредитній заборгованості сплата комісій чи інших платежів в кредитному договорі не передбачалася. Незрозумілим також є посилання позивача на ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки узгоджені між ним і банком положення про істотні умови кредитування (серед яких чітко зазначались комісії), жодним чином не обмежують права позивача, отже не можуть бути нікчемними. До укладення кредитної угоди [PERSON] було підписано опитувальник клієнта-фізичної особи, в якому останній чітко погодив послуги, якими він планує скористатися в АТ «Банк Кредит Дніпро», серед яких розрахункове обслуговування; кредитні операції, операції з платіжними картками, операції через FreeBank. Після цього при безпосередньому підписанні кредитного договору сторони погодили графік платежів, які мав здійснювати позивач для погашення боргу. Відповідно до послуг, які запитувалися [PERSON] до укладення угоди, серед платежів за кредитом передбачалися платежі за надання зазначених вище послуг, які в своїй сукупності становлять щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості, тобто комісії кредитора. Отже, при укладенні кредитного договору позивач погодився з тією умовою, що платежі з погашення комісійної заборгованості мають ним здійснюватися саме за надання відповідачем послуги з обслуговування кредитної заборгованості, яка включає в себе здійснення кредитних операцій, розрахункове обслуговування, операції з платіжними картками та через застосунок банку. Враховуючи, що нарахування комісій, їх розмір та обов`язок сплати позичальником, були правомірно встановлені кредитним договором, позовна вимога щодо перерахунку загальної суми боргу позивача не може бути задоволена. Звернув увагу, що позивач вимагає здійснення перерахунку кредитної заборгованості, не заявляючи окремої вимоги про визнання недійсним кредитного договору або його частини. Оскільки законом безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредитної заборгованості, то умови кредитного договору в частині нарахування такої комісії не є нікчемними. Крім того, сума коштів, щодо якої позивач вимагає здійснити перерахунок заборгованості, не є належно обґрунтованою та зрозумілою. У позовній заяві позивач вказує відповідні суми коштів, що ним були сплачені в рахунок погашення заборгованості за комісіями. Однак, на підтвердження сплати боргу за комісіями, ним було подано лише копії квитанцій про оплату за платіжними операціями, проведеними в 2024 році. Інших доказів, які б підтверджували здійснення позивачем погашення заборгованості за строковими та простроченими комісіями за період з 2021 року суду надано не було. Також позовні вимоги є суперечливими, містять у собі конструкції, що не допускають єдиного варіанту тлумачення. В задоволенні позову просять відмовити. 25 жовтня 2024 року на адресу суду від позивач надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погодився із зазначеними відповідачем у відзиві запереченнями з наступних підстав. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Зазначив, що відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 банку забороняється вимагати від клієнта придбання послуг від банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, стягувати комісійні платежі у кредитному договорі за управління кредитом, ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо, адже такі дії не становлять банківську послугу, а вчиняють банком на власну користь. Посилання у відзиві на те, що перелік послуг з обслуговування кредитної заборгованості за які в кредитному договорі встановлена щомісячна комісія, яка погоджена позивачем у підписаному ним опитувальнику є неналежним доказом. Крім того, вказаний опитувальник підписаний ним не під час укладення договору, 03.09.2021, а 27.02.2023. Відмічені в опитувальнику послуги: розрахункове обслуговування, операції з платіжними картками, кредитні операції містять інформаційний характер про клієнта який ними може скористатися, отже не відноситься до кредитного договору. Відповідачем не заперечується сплата ним по кредитному договору за період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 26516,40 грн., оскільки вказана сума не є складовою боргу щомісячної комісії, зазначеної в п. 1 додаткової угоди від 27.02.2023. Надаючи квитанції про сплату кредиту, в тому числі щомісячної комісії за період з 03.03.2024 по 03.06.2024 в розмірі 12955,80 грн., він (позивач) підтвердив сплату вказаних платежів після укладення додаткової угоди. Відповідно до п. 2 додаткової угоди заборгованість за комісією згідно із зазначеною в п. 1 сумою 59219,96 грн. складається із щомісячної комісії в сумі: 5303,28 грн. з 03.03.2022 по 03.09.2022 та 4419,40 грн. з 03.10.2022 по 03.02.2023, що відстежується шляхом підрахунку даних, що містяться в розділі 4 кредитного договору. Отже сплата комісії здійснена в розмірі 39472,20 грн, а на 59219,96 грн. збільшена заборгованість за кредитом. Отже, доводи відповідача про недоведеність сплаченої позивачем комісії в сумі 26516,40 грн. за період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року є безпідставними. 28 жовтня 2024 року відповідач, заперечуючи проти міркувань позивача, викладених у відповіді на відзив, в системі «Електронний суд» подав заперечення по справі, в яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Звернув увагу, що позивач у відповіді на відзив ототожнює послуги надання інформації по кредиту з послугою обслуговування кредитної заборгованості. В первісній кредитній угоді та додатковій угоді сторони погодили, що комісія встановлюється саме за обслуговування кредитної заборгованості, а не надання інформації за кредитом, яке регулюється ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». У додатковій угоді до кредитного договору чітко вказано, що кредитний договір залишається чинним в тих частинах, до яких не було внесено змін при укладенні додаткової угоди. Також послуга з обслуговування кредитної заборгованості, за яку встановлено комісійні платежі, не тотожна та не включає в себе дій банку, які за законодавством не становлять банківську послугу. В опитувальнику клієнта-фізичної особи, заповненому та підписаному [PERSON] , як при укладенні кредитного договору, так і при укладенні додаткової угоди, було чітко обумовлено, які послуги від АТ «Банк Кредит Дніпро» він мав намір отримати. Саме зазначені послуги в сукупності становлять обслуговування кредитної заборгованості, за яке банк має право стягувати комісії. Тому судова практика, наведена позивачем на підтвердження своєї позиції у відповіді на відзив, не пов?язана з даною справою, була сформована щодо кредитних відносин, відмінних від даних та не є релевантною. Опитувальник клієнта-фізичної особи від 27.02.2023, підписаний позивачем, є частиною додаткової угоди до кредитного договору та належним доказом, що підтверджує запит позивача на відповідні послуги від банку, якими він мав намір скористатися. Наголосили, що всі надані до суду документи, як позивачем так і відповідачем, в сукупності підтверджують волю [PERSON] як на укладення кредитної угоди, отримання кредитних коштів, так і на згоду з обов`язком сплачувати платежі за комісіями. З моменту укладення первісного кредитного договору минуло більше трьох років, за вказаний період позивач не заперечував узгоджені умови кредитування. Підтвердженням цього є також і укладення додаткової угоди від 27.02.2023. Даною угодою фактично було проведено реструктуризацію заборгованості позивача. Реструктуризація зобов?язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту. Мета реструктуризації боргу [PERSON] за кредитним договором № 22035000530854 полягала у покращенні умов виконання зобов?язань за кредитом шляхом розтермінування сплати коштів (була змінена кінцева дата погашення кредиту на 03.02.2029), встановлення незмінного розміру платежів за комісіями, та погашення наявної станом на 27.02.2023 заборгованості шляхом збільшення строкової заборгованості. Позивач станом на 27.02.2023 вважав, що не зможе виконати належним чином зобов`язання за первісним кредитним договором , і з метою уникнення прострочення та порушення умов договору, за власною волею звернувся до банку з метою змінити умови кредитування на прийнятні для нього в той період часу. Після внесення відповідних змін до умов кредитування, він визначав кредитні обов`язки обов`язковими для себе, та вносив відповідні погашення заборгованості. Тому звернення [PERSON] з позовом до суду є намаганням уникнути виконання зобов`язань за кредитним договором, які він взяв на себе. Це є неприпустимим, тому сторона відповідача вбачає в діях позивача зловживання суб`єктивним цивільним правом. Звернули увагу, що в справах про визнання договору повністю або частково недійсним і перерахунок заборгованості, обов`язок доказування покладається саме на позивача. На підтвердження здійснення платежів з погашення заборгованості за комісіями, на підставі яких позивач просить про здійснення перерахунку боргу, позивач надав лише квитанції, що здійснюють сплату ним коштів в 2024 році. Інших документів разом з позовом та відповіддю на відзив додано не було. Графік платежів, вказаний в додатковій угоді до кредитного договору носить інформативний характер і розрахований, виходячи з припущення банку, що клієнт здійснював і буде здійснювати щомісячні погашення належним чином у встановлені строки. Отже, не доведені належними доказами суми для перерахунку заборгованості не можуть бути враховані при розгляді справи судом. Просять в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 3 вересня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22035000530854 (а.с. 8-13). Відповідно до п. 1.1. договору банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит (проценти та комісії), а також належним сином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому договором. Пунктом 1.2 договору сторонами погоджено, що кредит надається на наступних умовах: сума кредиту - 176776,11 грн.; строк кредитування - 48 місяців; кінцева дата повернення кредиту - 3 вересня 2025 року; цільове призначення - на споживчі потреби; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом у розмірі - 0,001% річних; щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: з 03.09.2021 по 02.10.2022 - 3% від суми кредиту, з 03.10.2022 по 02.10.2023 - 2,5% від суми кредиту, з 03.102023 по 02.10.2024 - 1,5% від суми кредиту, з 03.10.2024 по 03.09.2025 - 0,925% від суми кредиту. У разі неповернення суми кредиту в терміни, встановлені договором (в дати, передбачені графіком платежів, в кінцеву дату повернення кредиту, або іншу дату, визначену банком у письмовій вимозі у випадку порушення клієнтом умов договору, клієнт зобов`язаний сплатити банку проценти за порушення грошового зобов`язання (згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України) в розмірі 56.00% річних від простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення, включаючи день погашення простроченої заборгованості. Відповідно до п. 2.1 договору супровідними послугами, що придбаваються у зв`язку із договором є: послуги з розрахунково - касового обслуговування, в тому числі ті, що надаються під час погашення за заборгованості за договором. Вартість таких послуг визначається згідно з тарифами, опублікованими на офіційному сайті банку. Інформування клієнта про зміну тарифів здійснюється шляхом розміщення інформації на офіційному сайті банку або іншими каналами, передбаченими УДБО. Про зміну тарифів банк інформує клієнта, не пізніше, ніж за 5 банківських днів до дати набуття чинності таких змін. У разі змін тарифів на обслуговування платіжної картки банк повідомляє клієнта за 30 календарних днів до дати набуття чинності таких змін. Згідно з копією графіку платежів/розрахунок орієнтовної загальної вартості кредиту та орієнтовної реальної річної процентної ставки (а.с. 10), розмір платежу за обслуговування кредитної заборгованості становить з 03.10.2021 по 03.09.2022 - 5303,28 грн.; з 03.10.2022 по 03.09.2023 - 4419,40 грн.; з 03.10.2023 по 03.09.2024 - 2651.64 грн.; з 03.010.2024 по 03.09.2025 - 1635,18 грн.. Відповідно до п. 5.4 договору клієнт підтверджує, що він самостійно ознайомився з інформацією на офіційному сайті банку, необхідною для отримання споживчого кредиту, він усвідомлено прийняв рішення щодо укладення цього кредитного договору. Банк надав йому у письмовій формі актуальний на дату укладення цього кредитного договору паспорт споживчого кредиту та всю, передбачену чинним законодавством інформацію про умови кредитування, в тому числі для порівняння різних пропозицій банку з метою прийняття клієнтом обґрунтованого рішення про укладення цього договору, а також, що банк не обмежував його у часі для ознайомлення із зазначеною інформацією та для прийняття рішення. Зміни та доповнення в договір вносяться: щодо істотних умов договору - шляхом укладання сторонами додаткових договорів до цього кредитного договору. Істотними умовами договору є ті, які прямо визначені в цьому кредитному договорі як істотні (п. 5.8.1); щодо інших умов договору, в тому числі УДБО, - шляхом внесення змін до договору в порядку, передбаченому УДБО(5.8.2). З питань захисту прав споживачів фінансових послуг клієнт може звернутися до Управління захисту прав споживачів Національного банку України за контактами, вказаними на сайті Національного банку України в розділі «Захист прав споживачів» (п. 5.9). 27 лютого 2023 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладена додаткова угода № 1/27022023 до кредитного договору № 22035000530854 від 03.09.2021(а.с. 14-17). В пункті 1 даної додаткової угоди сторони підтвердили, що на дату підписання цієї додаткової угоди сума загальної заборгованості клієнта за кредитним договором становить 215930,28 грн. та складається із наступних сум: 146433,24 грн. - строкова заборгованість за кредитом; 10275,61 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 0,11 грн. - строкова заборгованість за процентами; 1,36 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 59219,96 грн. - прострочена заборгованість за комісією. Відповідно до п. 2 вказаної додаткової угоди сторони домовилися внести наступні зміни до кредитного договору: а) всю заборгованість за процентами і комісією, вказану в п. 1 цієї додаткової угоди, погасити за рахунок збільшення строкової заборгованості за кредитом, яка в подальшому підлягає погашенню в межах графіку, вказаного у п. 3 цієї додаткової угоди; б) перенести терміни оплати простроченої заборгованості за кредитом, вказаної в п. 1 цієї додаткової угоди, у зв`язку з чим відповідна сума заборгованості за кредитом стає строковою заборгованістю та підлягає погашенню в межах графіку, вказаного в п. 3 цієї додаткової угоди; в) продовжити строк кредитування на 72 дні від останньої визначеної графіком платежів дати платежу за кредитним договором, що передує даті укладення цієї додаткової угоди, та встановити нову кінцеву дату повернення кредиту: 03.02.2029; г) встановити новий розмір щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а саме 1,5% від суми заборгованості за кредитом, визначеної за наслідком застосування умов цієї додаткової угоди та зазначеної в п. 3 цієї додаткової угоди; д) встановити відтермінування погашення строкової заборгованості за кредитом на 12 місяців починаючи з першої визначеної графіком платежів дати платежу за кредитним договором, що слідує за датою укладення цієї додаткової угоди. Пунктом 3 встановлено, що сума строкової заборгованості за кредитом внаслідок застосування вищезазначених змін умов кредитного договору становить 215930,28 грн., у зв`язку із чим сторони домовилися викласти розділ 4 кредитного договору в новій редакції. Так, відповідно до розділу 4 додаткової угоди (графіку платежів/розрахунку орієнтовної загальної вартості кредиту та орієнтовної реальної річної процентної ставки) розмір платежу за обслуговування кредитної заборгованості становить з 03.03.2023 по 03.02.2029 по 3238,95 грн.. Відповідно до п. 7 додаткової угоди, інші умови кредитного договору та додаткових угод до нього (за наявності) залишаються без змін, і сторони підтверджують свої зобов`язання за ними. Терміни, що використовуються в цій додатковій угоді, мають значення, надане їм в договорі, якщо інше не передбачено в цій додатковій угоді. Додаткова угода є невід`ємною частиною договору, складена у двох примірниках, набирає чинності з моменту її підписання та діє протягом строку дії договору (п. 8). Вищевказані кредитний договір № 22035000530854 від 03.09.2021 та додаткова угода № 1/27022024 від 27.02.2023 до даного кредитного договору підписані позивачем власноручно. 3 вересня 2021 року позивач підписав заяву-згоду № 1050380 на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб, відповідно до якої шляхом підписання цієї заяви-згоди, підтвердив, що погоджується отримувати банківські послуги на умовах, що зазначені в УДБО, та підтвердив, що всі умови йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. В копії опитувальника клієнта-фізичної особи від 27 лютого 2023 року, підписаного позивачем, зазначений перелік послуг, якими останній планує користуватися/користується у АТ «Банк Кредит Дніпро», а саме: розрахункове обслуговування, операції з платіжними картками, кредитні операції, операції через Free Bank.79*8/888. В рахунок погашення кредиту позивачем вносилися кошти, що підтверджується копіями квитанцій від 05.03.2024, 05.04.2025, 03.05.2024, 14.06.2024 (а.с. 18-21). 14.04.2024 позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути йому грошові кошти які були ним сплачені у якості щомісячної комісії за обслуговування кредиту, проте отримав відмову (а.с. 22, 23). Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19 вказала, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. При цьому Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», «Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісію за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до п. 2.1 договору супровідними послугами, що придбаваються у зв`язку із договором є: послуги з розрахунково - касового обслуговування, в тому числі ті, що надаються під час погашення за заборгованості за договором. Вартість таких послуг визначається згідно з тарифами, опублікованими на офіційному сайті банку. Відповідно до п. 7 додаткової угоди, інші умови кредитного договору та додаткових угод до нього (за наявності) залишаються без змін, і сторони підтверджують свої зобов`язання за ними. Терміни, що використовуються в цій додатковій угоді, мають значення, надане їм в договорі, якщо інше не передбачено в цій додатковій угоді. Додаткова угода є невід`ємною частиною договору, складена у двох примірниках, набирає чинності з моменту її підписання та діє протягом строку дії договору (п. 8). Відповідно до наданої відповідачем до відзиву копії опитувальника клієнта-фізичної особи від 27 лютого 2023 року, підписаного позивачем, останньому відповідачем надаються послуги з розрахункового обслуговування, операцій з платіжними картками, кредитних операцій, операцій через Free Bank. Тобто така комісія за обслуговування кредиту передбачена ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», «Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит». При цьому, банк відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит надав споживачу [PERSON] при укладенні договору детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку. Відповідач з цим погодився, жодних заперечень не виказував та уклав кредитний договір, на визначених умовах, тому числі і зі сплатою комісії, а в подальшому, уклав додаткову угоду. Посилання позивача на невідповідність п. 1.2 кредитного договору та розділу 4 колонки 7 «Графіку платежів/розрахунок орієнтовної загальної вартості кредиту та орієнтовної реальної річної процентної ставки» кредитного договору в частині його обов`язку щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості нормам Закону України «Про захист прав споживачів» з цих підстав є необґрунтованими. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed