Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~В жовтні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, Територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа Перша полтавська державно нотаріальна контора про визнання права власності в якому просив визнати за [PERSON] (реєстраційний номер\~облікової картки\~платника податків\~ [NUMBER] ) право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 5310137000:19:003:0190 площею 0,0559га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, щ [INFO] померла [PERSON] . Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її рідний брат [PERSON] , який проживав разом з померлою, був зареєстрований з нею за однією адресою та прийняв спадщину. 10 грудня 2020 року Першою полтавською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за №323/2020 на підставі заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про спадщину. Спадщина прийнята на підставі статті 1268 Цивільного кодексу України шляхом постійного проживання з померлою на момент смерті. 10 грудня 2020 року державний нотаріус першої державної нотаріальної контори м.Полтава Рой Т.В. видала [PERSON] постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1463/02-31, якою відмовила [PERSON] у видачи свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,0559 га, кадастровий номер 5310137000:19:003:0190, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що не можливо встановити склад спадкового майна. В зв`язку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії позивач змушений звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку, оскільки іншим шляхом захистити своє право на вказане майно, чинним законодавством не передбачено. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави суду від 13.10.2023 року було відкрито провадження по справі. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави суду від 28.01.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Від представника виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому вказали, що заявлені позовні вимоги відносяться до компетенції територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради, тому прохали в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити з підстав наведених в позові. Представник відповідача виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради надав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник Територіальної громади в особі Полтавської міської ради повідомлений належним чином про дату та час судового засідання до суду не з`явився, причини неявки суд не повідомив, ознайомившись з матеріалами справи, правом на подачу відзиву не скористався. Третя особа Перша полтавська державно нотаріальна контора, повідомлена належним чином про дату та час судового засідання, до суду не з`явилася, правом на подачу пояснень не скористалася. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її рідний брат [PERSON] , який проживав разом з померлою, був зареєстрований з нею за однією адресою та прийняв спадщину. 10 грудня 2020 року Першою полтавською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за №323/2020 на підставі заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про спадщину. Спадщина прийнята на підставі статті 1268 Цивільного кодексу України шляхом постійного проживання з померлою на момент смерті. На момент смерті [PERSON] мала у власності частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме житловий будинок літ.А-1, загальною площею 64,00кв.м., житловою площею 42,3кв.м.,житлового будинку В-1, загальною площею 42,3кв.м., житловою площею 23,1кв.м., господарські будівлі та споруди: гараж Д, сарай Б, вбиральня Е, літній душ е, огорожа №1, огорожа №2, огорожа №3, вимощення №4. Власником іншої частки вищевказаного майна є [PERSON] . Зазначеним майном померла [PERSON] та [PERSON] володіли та були власниками на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтава від 18.04.2007 року та рішення Октябрського районного суду м.Полтава від 11.12.2007 року. Також, на момент смерті, [PERSON] , разом з [PERSON] , мала у спільній сумісній власності земельну ділянку кадастровий номер 5310137000:19:003:0190 площею 0,0559га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] , право приватної власності на яку було зареєстроване 08.06.2016 року, номер запису 14892597, на підставі витягу з рішення від 29.03.2011 року №132 виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 943640453101. 10 грудня 2020 року, [PERSON] , було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому вказано, що [PERSON] державний нотаріус Першої полтавської державної нотаріальної контори посвідчує, що на підставі статті 1262 Цивільного кодексу України спадкоємцем на зазначене у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1960 року народження, яка померла [INFO] , є її брат [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Спадщина на яке видане це свідоцтво складається з (однієї другої) частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (чотирнадцять літ. «а»), що належала спадкодавцеві на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 18 квітня 2007 року, рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 11 грудня 2007 року, право власності на який зареєстровано у відповідності до діючого на той час законодавства. 10 грудня 2020 року державний нотаріус першої державної нотаріальної контори м.Полтава Рой Т.В. видала [PERSON] постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1463/02-31, якою відмовила [PERSON] у видачи свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,0559 га, кадастровий номер 5310137000:19:003:0190, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що не можливо встановити склад спадкового майна. В описовій частині нотаріус зазначила, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку надано копію Витягу із рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради, згідно якого земельна ділянка належала померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] . Оскільки вищевказана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності визначити частку померлої [PERSON] неможливо, а тому, як наслідок, встановити склад спадкового майна. В зв`язку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії позивач змушений звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку, оскільки іншим шляхом захистити своє право на вказане майно, чинним законодавством не передбачено. Відповідно до положень ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації . Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна.(ч.2 ст.1299 ЦК України). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка помела (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Згідно ч.1\~ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1, ч.4 ст.120 ЗК України у разі\~набуття права\~власності на\~жилий будинок,\~будівлю або\~споруду,\~що перебувають\~у власності,\~користуванні іншої\~особи,\~припиняється право\~власності,\~право користування\~земельною ділянкою,\~на якій\~розташовані ці\~об`єкти.\~До особи,\~яка набула\~право власності\~на жилий\~будинок,\~будівлю або\~споруду,\~розміщені на\~земельній ділянці,\~що перебуває\~у власності\~іншої особи,\~переходить право\~власності на\~земельну ділянку\~або її\~частину,\~на якій\~вони розміщені,\~без зміни\~її цільового\~призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно позиції\~Великої Палати\~Верховного Суду (справа №318/1274/18 постанова від 20.01.2021 року, справа № 689/26/17 постанова від 16.06.2020 року):\~При відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень статті 120\~ЗК України\~у поєднанні з положеннями статті 125\~ЗК України\~у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому\~законом\~порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці.\~Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Враховуючи те, що Позивач є одноосібним власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме житловий будинок літ.А-1, загальною площею 64,00кв.м., житловою площею 42,3кв.м.,житлового будинку В-1, загальною площею 42,3кв.м., житловою площею 23,1кв.м., господарські будівлі та споруди: гараж Д, сарай Б, вбиральня Е, літній душ е, огорожа №1, огорожа №2, огорожа №3, вимощення №4, до Позивача перейшло право на земельну ділянку, яка розташована під зазначеним нерухомим майном, а саме земельну ділянку площею 0,0559 га, кадастровий номер 5310137000:19:003:0190, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Верховний Суд наголошує, що позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Згідно\~з п. 12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р.\~№ 7\~«Про судову практику у справах про спадкування»\~для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 16 вересня 2020 р. у справі\~№ 464/1663/18. Крім того, Верховний Суд зазначив про те, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом\~ст. 392\~ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Верховний Суд в постанові від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 провадження № 61-16257св20 зазначає, що Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Колегія суддів звертає увагу на те, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється\~або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Спір у справі пов`язаний із захистом права власності на об`єкт нерухомого майна та його\~вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Статтею 15\~ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.\~16\~ЦК України\~Кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу.\~ Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути\~- \~визнання права.\~ \~Зокрема,\~згідно з\~ч.\~1\~ст.\~4\~ЦПК України\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~ оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. \~Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приходить до висновку, що відповідачами по справі не надано суду доказів, які б спростовували докази сторони позивача. Тому наявні всі законні підстави для застосування до спірних правовідносин ст..344 ЦК України щодо правомірності набуття права власності на будинок.

Outcome: approved