Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні і спілкування з донькою. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що 14 червня 2014\~року між\~ним та\~ [PERSON] \~було укладено\~шлюб.\~Від шлюбу\~мають доньку\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~До 12\~січня 2018\~року вони\~всі разом\~мешкали в\~квартирі за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~З 13\~січня 2018\~року шлюбні\~відносини фактично\~припинились і\~жінка разом\~з донькою\~переїхали мешкати\~окремо,\~спочатку проживала\~у батьків\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~а наприкінці\~літа 2018\~року переїхали\~у винайману\~квартиру за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Нікопольським міськрайонним\~судом Дніпропетровської\~області від\~28\~березня 2018\~року видано\~судовий наказ\~про стягнення\~з нього\~на користь\~ [PERSON] на\~утримання доньки\~аліменти в\~розмірі 1/4\~частини його\~доходів.\~Рішенням Нікопольського\~міськрайонного суд\~Дніпропетровської області\~від 24\~вересня 2018\~року шлюб\~між ними\~було розірвано.\~Місце проживання\~малолітньої дитини\~ [PERSON] після\~розірвання шлюбу\~визначено з\~матір`ю\~ [PERSON] .\~До кінця\~липня 2019\~року з\~відповідачкою було\~дуже складно\~знаходити спільну\~мову щодо\~добровільної участі\~у вихованні\~та спілкуванні\~з донькою,\~але він\~знаходив компроміс\~у прийняті\~участі,\~вихованні та\~відвідуванні доньки:\~в березні\~ 2019\~року брав\~дитину до м.Тернопіль на\~медичне обстеження\~та лікування,\~у травні-червні\~2019\~року разом\~з донькою\~проживав у\~м.Тернопіль\~за місцем\~своєї роботи,\~де донька\~ [PERSON] \~відвідувала дитячий\~садочок.\~Після повернення\~у липні\~2019\~року з\~донькою до\~м.Нікополь,\~у нього\~з відповідачкою\~почались непорозуміння\~щодо прийняття\~участі у\~вихованні доньки.\~Відповідачка почала\~штучно створювати\~перешкоди для\~нормального спілкування\~з дитиною.\~Всі його\~намагання,\~з моменту\~розлучення,\~нормальним,\~мирним шляхом\~врегулювати даний\~спір призводять\~лише до\~конфліктів,\~оскільки відповідачка\~перешкоджає йому\~вільно спілкуватись\~з донькою,\~не бажає\~його присутності\~та штучно\~створює такі\~обставини,\~через які він не може нормально зустрічатись з донькою. Весь цей час він намагається налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення, однак, його права як батька сьогодні є порушеними. Рішенням Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 21.08.2019 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON] » було встановлено батьку [PERSON] для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON] такий спосіб участі у вихованні та спілкуванні через зустрічі: двічі на тиждень з добовим перебуванням (по приїзду батька) за місцем реєстрації та фактичного місця проживання батька в м.Нікополь. Тому, на підставі викладеного, змушений звернутись до суду, оскільки відповідачка чинить перешкоди побаченням з донькою та не виконує відповідне рішення виконкому, що фактично, на його думку, свідчить про те, що його права як батька дитини порушені. Таким чином, просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною [PERSON] , а у разі зміни місця реєстрації проживання та/або фактичного місця перебування відповідача [PERSON] та доньки завчасно повідомляти його про зазначені зміни місця реєстрації проживання та/або фактичного місця перебування відповідача та доньки. Встановити йому для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] такі способи участі: побачення один-два рази на тиждень по буднях, з урахуванням перебування його у м.Нікополі вівторок та/або п`ятниця з 13.00 години по 20.00 години дня, у подальшому - після школи з урахуванням графіка навчального (их) закладу(ів), у тому числі, для відвідування дитячих закладів, установ, культурно-розважальних закладів після школи; один раз у три тижня, з урахуванням перебування батька [PERSON] у м.Нікополь: з 13.00 години суботи до ранку понеділка з відведенням доньки до школи, з урахуванням графіка навчального(их) закладу(ів) в понеділок, з можливістю поїздок за межі м.Нікополь та/або з ночівлею у батька за місцем реєстрації проживання: [ADDRESS] або з 12.00 години п`ятниці після школи до 20.00 години неділі, з можливістю відвідування родичів по батьківській лінії з ночівлею у батька [PERSON] вдома за місцем реєстрації проживання: [ADDRESS] ; брати доньку на дні народження та свята: на день народження доньки кожен рік з 14.00 години по 20.00 годину дня з можливістю ночівлі, за її бажанням, у батька вдома за місцем реєстрації проживання: [ADDRESS] ; на день народження батька кожен рік з 9.00 години по 20.00 годину дня з можливістю ночівлі доньки [PERSON] , за її бажанням, у батька вдома за місцем реєстрації проживання: [ADDRESS] ; на день народження родичів по батьковій лінії - прабаби [PERSON] , кожен рік з 14.00 години по 20.00 годину дня; на день народження хрещеного батька [PERSON] - [PERSON] - кожен рік з 14.00 години по 20.00 годину дня; на день народження родичів по батьковій лінії, рідного брата [PERSON] . [PERSON] [INFO] - кожен рік з 14.00 години по 20.00 годину дня; на день народження родичів по батьковій лінії сестри [PERSON] - кожен рік з 14.00 години по 20.00 годину дня; випускний у школі з 12.00 години по 19.00 години дня; Новий рік з 14.00 годин 31 грудня до 20.00 години 01 січня у парні календарі роки з можливістю поїздок за межі м.Нікополь та/або ночівлею у батька [PERSON] вдома за місцем реєстрації проживання: [ADDRESS] (вечеря) з 14.00 годин 06 січня до 20.00 годин 07 січня у парні календарі роки з можливістю поїздок за межі м.Нікополь та/або ночівлею у батька [PERSON] вдома за місцем реєстрації проживання: [ADDRESS] ; Пасха (Великдень), День праці, День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги), День захисту дітей, День Конституції України, День незалежності України, День захисника України з 9.00 години ранку до 11.00 годин наступного дня у парні календарі роки з можливістю поїздок за межі м.Нікополь та/або ночівлею у батька [PERSON] вдома за місцем реєстрації проживання: [ADDRESS] ; літні та зимові канікули від 7 до 30 календарних днів для оздоровлення, відпочинку та екскурсії з виїздом за межі м.Нікополь та за межі України, з урахуванням дати відпустки батька; в період хвороби доньки відвідування її за місцем фактичного проживання або перебування та можливістю брати до себе на час лікування за місцем реєстрації проживання батька [PERSON] . Крім цього, позивач просить суд стягнути з [PERSON] , на його користь завдану йому майнову та моральну (немайнову) шкоду в розмірі 12\~000 грн. 00 коп. за невиконанням рішення № 673 Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 21.08.2019 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON] »., а саме: 2\~000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 50\~000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2020 року по даній справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с.52-53). Копію вищевказаної ухвали суду було направлено сторонам та роз`яснено відповідачці її право протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали суду подати відзив та заперечення на позовну заяву. 13 квітня 2020 року на адресу суду від відповідачки, у відповідності до ст.178 ЦПК України, надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого остання зазначає, що після припинення спільного проживання з позивачем дитина залишилась проживати з нею, при цьому, позивач як батько дитини час від часу її брав до себе, оскільки в м.Нікополі буває періодично, так як працює в м.Тернопіль. При цьому, спонтанні появи позивача в м.Нікополі і як результат побачення з дитиною призводять до порушення звичайних умов життя. В прийнятому рішенні виконавчим комітетом Нікопольської міської ради № 673 від 21 серпня 2019 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька [PERSON] з дитиною [PERSON] » не конкретизована та не зазначено днів побачень, що також, на її думку, є порушенням. Тому, на підставі викладеного, вона просить суд врахувати її пояснення при ухваленні рішення по даній справі та не заперечує щодо встановлення побачення з дитиною один раз у два тижні, з урахуванням перебування батька у м.Нікополі: у першу та третю неділю місяця, у суботу з 09-00 годин до 18-00 годин або в неділю з 10-00 години до 16-00 години за місцем реєстрації: [ADDRESS] . При цьому, що стосується усіх інших позовних вимог, то просить суд в їх задоволенні відмовити. 07 серпня 2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої посилався на обставини, викладені в позовній заяві та на задоволені позову наполягав. В судовому засідання представник позивача [PERSON] викладені в позовній заяві обставини підтримав та додатково суду пояснив, що з моменту, коли він почав своєму довірителю надавати правову допомогу, позивач як батько дитини жодного разу з нею не спілкувався, оскільки відповідачка чинить перешкоди та не надає можливості спілкуватись з дитиною. Окрім цього, доповнив, що в отриманому відзиві, з яким вони ознайомились можна встановити той факт, що відповідачка визнає те, що позивач має право на спілкування з дитиною. Представник відповідача Мороз Н.М. в судовому засіданні позов визнала частково. Додатково доповнила, що позивач постійно проживає в м.Тернопіль, але коли дитина йшла до першого класу, він як батько дитини був присутнім на святі, та з того часу він дитину не відвідував, а будь-які перешкоди її довірителька йому не чинила. Представник вважає, що для нормального спілкування з дитиною слід визначити часи спілкування, враховуючи думку її довірительки. Вважає, що висновок психолога втратив свою актуальністю, оскільки дитині виповнилося вже 6 років. Також, зазначила, що на даний час її довірителька разом з дитиною мешкають в м.Дніпро, а де знаходиться позивач, їм невідомо. Представник третьої особи Буряк А.С. в судовому засіданні зазначила, що позивач по справі в 2019 році звернувся до Служби у справах дітей Нікопольської міської ради для врегулювання питання в досудовому порядку, про що було прийнято відповідне рішення. Окрім цього, доповнила, що, оскільки на даний час дитина разом з відповідачкою по справі проживає в м.Дніпро, то доцільним буде визначити її місце проживання та відвідування позивачем саме в м.Дніпро. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, сторони з 14 червня 2014 року по 24 вересня 2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 28 березня 2018 року видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 09 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6-8). Як вбачається з матеріалів справи, після припинення спільного проживання, дитина залишилась проживати з матір`ю та перебувати на утриманні своїх батьків. Тобто, позивач як батько дитини від її виховання та утримання не усунувся, а, навпаки, мав бажання та приймав участь у життя дитини, про що свідчать докази, які містяться в матеріалах справи, що фактично не заперечується й відповідачкою у викладеному відзиві на позовну заяву. Згідно рішенням № 673 від 21 серпня 2019 року, виконавчий комітет Нікопольської міської ради визначив [PERSON] спосіб участі його як батька у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою вищевказане рішення не виконується, що фактично нею визналось, шляхом викладеної думки у відзиві на позовну заяву, що й стало підставою для звернення позивача з даною позовною заявою. Тобто, з поданих документів, як на підставу звернення до суду з даним позовом, а також з урахуванням викладеної думки представника позивача, можливо встановити той факт, що позивач як батько дитини прагне брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , має бажання опікуватися її здоров`ям та розвитком. Згідно із ч.1\~ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У принципі 6 Декларації ООН про права дитини від 20 листопада 1959 року закріплено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.ч.2, 7, 8\~ст.7 СК України,\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною 3\~статті 51 Конституції України\~ передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ст.1 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі, тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до\~ст.15 Закону України "Про охорону дитинства",\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з п.3 ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За змістом ст.\~150,\~155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно\~ст.153 СК України\~передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Ст.141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~ст.157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами 1, 2\~статті 159 Сімейного кодексу України\~передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, вирішуючи питання про усунення перешкод [PERSON] у спілкуванні з донькою та її вихованні, суд виходить з того, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися у повноцінній сім`ї. Позивач бажає приймати участь у вихованні доньки та спілкуватися з нею, а отже, на думку суду, спілкування дитини з батьком тільки сприятиме її повноцінному вихованню та розвитку, а також служитиме задоволенню життєво важливих психологічних потреб, але при цьому відповідачка не повинна перешкоджати у реалізації цих прав в інтересах дитини, оскільки позбавлення батька права на спілкування з донькою може позбавити дитину родинних зв`язків, турботи та любові з його боку. У зв`язку з наведеним вище, суд звертає увагу сторін на те, що вони зобов`язані заради забезпечення якнайкращих інтересів дитини прикласти максимум зусиль для нормалізації стосунків між собою та уникати будь-яких конфліктів в її присутності. З урахуванням всього викладеного вище, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити частково та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , та зобов`язати відповідачку повідомляти [PERSON] про зміну місця реєстрації та фактичного проживання доньки [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, суд вважає, що позивачу слід встановити спосіб участі у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних побачень два рази на тиждень: у середу з 16.00 години до 20.00 години в місті за адресою її фактичного проживання (на теперішній час місто Дніпро) та у п`ятницю з 18.00 години до 16.00 години наступного дня (суботи) в місті за адресою її фактичного проживання з можливістю ночівлі у батька в місті фактичного проживання дитини (на теперішній час місто Дніпро) (під час військового стану) та в мирний час за адресою реєстрації та фактичного проживання батька дитини, з можливістю поїздок до родичів. А також надати можливість [PERSON] проводити з донькою [PERSON] , [INFO] , у парні календарні роки: Новий Рік, Різдво Христове, Пасха (Великдень), День захисту дітей, День незалежності України (по одному календарному дню) в місті за адресою її фактичного проживання з можливістю ночівлі у батька в місті фактичного проживання дитини (на теперішній час місто Дніпро) (під час військового стану) та в мирний час за адресою реєстрації та фактичного проживання батька дитини, з можливістю поїздок до родичів, на День народження дитини з 13.00 години до 18.00 години (кожного року) в місті за адресою її фактичного проживання з можливістю прогулянок в місті фактичного проживання дитини (на теперішній час місто Дніпро) (під час військового стану) та в мирний час за адресою реєстрації та фактичного проживання батька дитини, з можливістю поїздок до родичів. Надати можливість [PERSON] відвідувати доньку [PERSON] , [INFO] , під час її хвороби, з можливістю брати на себе витрати по лікуванню дитини, за узгодження з матір`ю [PERSON] , в місті за адресою її фактичного проживання (на теперішній час місто Дніпро). Тобто, з урахуванням зазначеного, суд вважає, що встановлення вищевказаного способу участі позивача у вихованні і спілкуванні з дитиною буде відповідати інтересам як сторін по справі так і інтересам неповнолітньої дитини. Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача в позові заявлена вимога щодо стягнення з відповідачки на його користь майнової та моральної шкоди, які він оцінює в розмірі 52\~000 грн. 00 коп. Суд, розглянувши вищевказану заявлену вимогу, приходить до наступного. Згідно із вимогами\~ статті 23 ЦК України,\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Аналіз положень\~статті 23 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Порядок та правові підстави відшкодування моральної шкоди визначаються\~статтею 23 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до частин 2, 3 статті 23\~ЦК України,\~моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі № 766/21131/18 (провадження N 61-18770св19), аналіз положень статей 11 та 23\~ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. З огляду на вищевикладене, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності. Попри це, ані стороною позивача, ані його представником в судовому засіданні не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди протиправною поведінкою відповідача, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставіст.81\~ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і, відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні цих позовних вимог.

Outcome: partial