Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» через свого керівника Ланового Євгена Миколайовича звернулося до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до [PERSON] , в якому представник позивача просив стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1956509 від 27.02.2020 у розмірі 34780,00 грн. Також [PERSON] просив стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.02.2020 в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» [PERSON] подала заявку на отримання кредиту № 1956509. Дана заява знаходиться у власному кабінеті Відповідачки на офіційному веб-сайті Товариства. ТОВ «Мілоан» направило Відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, введенням якого Відповідачка підтвердила прийняття умов Договору про споживчий кредит № 1956509 від 27.02.2020, який також знаходиться у власному кабінеті Відповідачки на офіційному веб-сайті Товариства. До укладення Договору відповідачка отримала проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомилася з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідачка уклала Договір про споживчий кредит № 1956509 від 27.02.2020 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення Відповідачці були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12000,00 грн. Відповідачка не виконала належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин. 09.10.2020 згідно умов Договору факторингу № 03/10 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за Кредитним договором № 1956509 від 27.02.2020 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а, відповідно, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до Відповідачки. 24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» укладено Договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 1956509 від 27.02.2020. Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» є обґрунтованою та документально підтвердженою, становить 34780,00 грн, із якої: заборгованість за тілом кредиту становить 12000,00 грн, заборгованість за відсотками 21580,00 грн та заборгованість за комісією 1200,00\~грн. Покликаючись на положення Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути із відповідачки на його користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 34780,00\~грн, понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. Позивач в особі уповноваженого представника в судове засідання не з`явився, у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи без участі представник, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 13-14). Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання з`явилася відповідачка [PERSON] , яка письмового відзиву на позов не надала. В усних поясненнях зазначила, що не заперечує проти заявлених позовних вимог, визнає факт отримання нею кредитом, але вважає безпідставною вимогою позивача про стягнення з неї суми судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи відповідачки та вивчивши позицію позивача, з`ясувавши обставини справи, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, суд встановив таке. 27.02.2020 відповідачкою [PERSON] в особистому електронному кабінеті заповнена Анкета-заява на кредит № 1956509, відповідно до якої відповідачка подала заяву на отримання кредиту через сайт miloan.ua. Сума кредиту 12000,00 грн, строк кредиту 30 днів з 27.02.2020; дата повернення кредиту 28.03.2020; сума повернення 16800,00 грн. Проценти за користування кредитом 3600,00 грн. Нараховуються за ставкою 1.00 відсотків відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.\~с.\~17). За результатами розгляду анкети-заяви було прийнято рішення про погодження надання грошових коштів у кредит. 27.02.2020 між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою було укладено кредитний договір №\~1956509 (індивідуальна частина) (а. с. 32-38). Згідно із п. 1.1 вказаного Договору, позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній в п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Сума кредиту становить 12000,00 грн у валюті: Українська гривня. Кредит надається строком на 30 днів з 27.02.2020. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користуванням кредитом 28.03.2020 (п. 1.2., 1.3., 1.4. договору). Згідно із п.п. 1.5.2., п. 1.6., п. 1.7. вказаного Договору, проценти за користування кредиту: 3600,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2.3. цього Договору. Згідно із п. 2.1. вказаного Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua. Відповідно до п. 3.2.6 зазначеного Договору, позикодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Відповідно до п. 6.1 зазначеного Договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті Товариства miloan.ua. Згідно із п.6.3. вказаного Договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів). Крім цього, суду було надано графік розрахунків за кредитним договором № 1956509 від 27.02.2020, із яким відповідачка була ознайомлена. Суд, дослідивши умови та зміст кредитного договору № 1956509 від 27.02.2020 дійшов висновку, що за своєю правовою природою правовідносини, які виникли між відповідачкою у цій справі та ТОВ «Мілоан» є кредитними, а тому вони підпадають під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, які регулюють відносини за договором позики, якщо інше не встановлено §2 глави 71 Цивільного кодексу України, або не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до платіжного доручення № 15840951 від 27.02.2020 ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачці кошти в сумі 12000,00 грн із зазначенням у призначенні платежу «кредитні кошти від ТОВ Мілоан згідно договору 1956509» (а. с. 49). Отже, ТОВ «Мілоан» належним чином виконало свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором № 1956509 від 27.02.2020. Відповідачка (позичальник за умовами договору) отримала грошові кошти у сумі 12000,00\~грн на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника та зобов`язувалася повернути їх і сплатити позикодавцю проценти за користування цими коштами. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачка, всупереч умовам кредитного договору № 1956509 від 27.02.2020 взяті на себе зобов`язання виконувала неналежним чином, допустивши порушення умов кредитного договору, внаслідок чого у неї відповідно до розрахунку, наданого стороною позивача, виникла заборгованість на загальну суму 34780,00 грн, із якої: заборгованість за тілом кредиту 12000,00\~грн, заборгованість за відсотками 21580,00 грн та заборгованість за комісією 1200,00\~грн. 09.10.2020 між ТОВ «Мілоан» (клієнт за договором) та ТОВ «Діджи Фінанс» (фактор за договором) був укладений Договір факторингу № 03/10, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося відступити ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату на умовах, визначених цим Договором. Судом досліджені платіжні інструкції, відповідно до яких ТОВ «Діджи Фінанс» перерахувало на розрахунковий рахунок ТОВ «Мілоан» грошові кошти на підставі договору факторингу №\~03/10 від 09.10.2020 (а. с. 52-62). Надалі, 24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» (клієнт за договором) та ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» (фактор за договором) був укладений Договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язалося відступити ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» права грошової вимоги до боржників зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Діджи Фінанс» (а. с. 39-45). Згідно з Витягом Додатку до Договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022, ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 1956509 від 27.02.2020. Отже, позивач як правонаступник має право вимоги щодо стягнення нарахованої заборгованості з відповідачки. Частиною 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статтями 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.\~1 ст. 1078 ЦК України). Факт прострочення сплати відповідачкою заборгованості за кредитним договором № 1956509 від 27.02.2020 не спростовано, доказів оплати відповідачкою заборгованості суду не надані. Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (статті 526, 527, 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79,80 ЦПК України). Згідно із ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь іншої сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду, позивачем надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Доказів розірвання або визнання недійсними кредитного договору № 1956509 від 27.02.2020 (на підставі якого виникло зобов`язання у відповідачки перед позивачем щодо сплати кредиту) та/або договорів факторингу від 24.01.2022 № 1/15 та від 09.10.2020 № 03/10 (на підставі яких від ТОВ «Мілоан», від ТОВ «Діджи Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором) в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст. 629 ЦК України зазначені договори є обов`язковими для виконання сторонами, що також не оспорювалось жодною із сторін в ході розгляду справи. Розмір заборгованості за кредитним договором відповідачкою не спростований, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив. У свою чергу, відповідачкою будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача щодо розміру заборгованості суду не надано. Враховуючи, що відповідачкою порушені взяті зобов`язання щодо порядку та строків оплати за кредитним договором №1956509 від 27.02.2020, а тому з останньої на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту 12000,00 грн, заборгованість за відсотками 21580,00 грн. Натомість, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за комісією в розмірі 1200,00 грн задоволенню не підлягає з огляду на таке. Так, позивач посилаючись на первісного кредитора (ТОВ «Мілоан») вказує, що комісія за надання кредиту: 1200,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.п. 1.5.1. кредитного договору № 1956509 від 27.02.2020). Суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок узгоджується з викладеним висновком Верховного Суду України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16, а також аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 № 6-1746цс16, згідно із якою зроблено висновок, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним. Крім того, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі за №520/2614/17). Таким чином, враховуючи, що відповідачкою порушені взяті зобов`язання щодо порядку та строків оплати за кредитного договору № 1956509 від 27.02.2020, а тому з останньої на користь позивача підлягає стягненню заборгованість на загальну суму 33580,00\~грн, яка складає з: 12000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 21580,00 грн заборгованості за відсотками. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №\~2711СЗ-155 від 27.11.2024 керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідачки на користь позивача, слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2338,00 грн. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачки 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 11.11.2024 (а. с. 16), Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б. М. від 11.11.2024 за договором про надання правової допомоги\~№ 43657029\~від 07.08.2024 (а. с. 26), Договір про надання правової допомоги\~№\~43657029\~від 07.08.2024 (а. с. 27-31), Додаткова угода № 1956509 від 11.11.2024 до договору про надання правової допомоги\~№ 43657029\~від 07.08.2024\~(а.\~с.\~46), Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серії КС № 5618/10 від 17.03.2016 (а. с. 64). Згідно із ст.\~133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.\~137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат представник позивача (адвокат) подав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснені витрати, необхідні для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила встановлюється судом на підставі поданих стороною доказів (договорів, рахунків). При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.07.2020 у справі №\~362/3912/18 та у додатковій постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц. Оскільки заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу, на переконання суду, є розумними та такими, що відображають реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), проте з урахуванням часткового задоволення позову та застосуванням загального правила щодо розподілу позовних вимог, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд доходить висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5790,00 грн. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial