Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі за текстом ТОВ «ФК «Еліт Фінанс») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.05.2016 між Акціонерним товариством «Альфа-Банк») (далі за текстом АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладений договір про обслуговування кредитної картки відкриття відновлювальної лінії б/н (далі за текстом кредитний договір), відповідно до умов якого ліміт кредитної лінії становить 200000 грн. Процентна ставка за користування кредитними коштами становить 40% річних. Підписанням договору відповідач підтвердила акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і шляхом приєднання до умов договору погодилася з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Позивач вказав, що АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу можливість користуватися кредитними коштами, однак відповідач всупереч умовам кредитного договору свої зобов`язання за договором не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 20.12.2021 становить 41667,21 грн. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладений Договір факторингу № 4 (далі за текстом Договір факторингу), відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» прийняло належні АТ «Альфа-Банк» права вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором б/н від 27.05.2016 у сумі 41667,21 грн, з яких: сума кредиту 34959,05 грн; сума процентів за користування кредитом 6708,16 грн. З урахуванням викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором б/н від 27.05.2016 у сумі 41667,21 грн. 04.10.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання у справі на 05.11.2024 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. 05.11.2024 розгляд справи не проводився за станом здоров`я відповідача. Судове засідання відкладене на 02.12.2024. 09.11.2024 представник відповідача адвокат Беляєва О.М. через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, в якому позов не визнала та просила у позові відмовити повністю. Відзив мотивований тим, що позивач не підтвердив факт невиконання умов кредитного договору [PERSON] . Так само у матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості, з якого було б зрозуміло, за яких обставин формувались суми грошових коштів, які просить стягнути позивач. Також представник зазначила, що позивач не надав оригінал кредитного договору та графік погашення кредитних коштів. Крім цього, позивач не довів, що набув право грошової вимоги за кредитним договором до [PERSON] за договором факторингу та всупереч вимогам чинного законодавства не повідомив [PERSON] про обов`язок сплатити наявну заборгованість. Також представник зазначила, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним. 18.11.2024 до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла відповідь на відзив, у якій позивач додатково зазначив, що у матеріалах справи наявні достатні докази отримання кредитних коштів відповідачем, а також докази переходу права вимоги за кредитним договором до позивача. 30.11.2024 представник відповідача адвокат Беляєва О.М. через систему «Електронний суд» подала заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Заява мотивована тим, що останній платіж відповідач здійснила у серпні 2020 року, а тому строк позовної давності на подання даного позову сплив 31.08.2023. 02.12.2024 у судовому засіданні оголошена перерва до 22.01.2025. У судовому засіданні 22.01.2025 відповідач [PERSON] позов визнала частково. Зазначила, що дійсно отримала кредитні кошти від АТ «Альфа-Банк» та частково виконувала свої зобов`язання за кредитним договором. Однак у зв`язку із важким матеріальним становищем не мала можливості повністю сплатити кредит. Зазначила, що останній платіж здійснила у серпні 2020 року. Просила зменшити суму заборгованості. У судовому засіданні 22.01.2025 представник відповідача адвокат Беляєва О.М. заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві та у заяві про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. У судове засідання 22.01.2025 представник позивача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився. Подав до суду заяву, у якій просив здійснювати розгляд справи без його участі. Позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Заслухавши відповідача та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11\~цього Кодексу. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~633\~ЦК України\~публічним є\~договір,\~в якому\~одна сторона\~-\~підприємець взяла\~на себе\~обов`язок\~здійснювати продаж\~товарів,\~виконання робіт\~або надання\~послуг кожному,\~хто до\~неї звернеться\~(роздрібна\~торгівля,\~перевезення транспортом\~загального користування,\~послуги зв`язку,\~медичне,\~готельне,\~банківське обслуговування\~тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд встановив, що 27.05.2016 [PERSON] з метою отримання банківських послуг від АТ «Альфа-Банк» підписала анкету-заяву про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 7). Також 27.05.2016 відповідач [PERSON] направила АТ «Альфа-Банк» пропозицію (оферту) укласти кредитний договір, а АТ «Альфа-Банк» акцептував оферту щодо укладення кредитного договору на умовах, визначених офертою (а.с. 6 та зв.бік). Як вбачається з анкети-заяви, сторони узгодили спосіб та строк кредитування, мету отримання кредиту, суму кредиту, розміри процентної ставки, реальної річної процентної ставки та орієнтовну загальну вартість кредиту (а.с. 7). Отже, між сторонами була досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору. З виписки по рахунку з кредитною карткою за період з 27.05.2016 до 21.12.2021 (а.с. 17-31), вбачається, що відповідач користувалася відкритим їй рахунком [NUMBER] та регулярно використовувала кошти для зняття готівки, оплати товарів і послуг, а також користувалася кредитними коштами (а.с. 17-31). З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Докази того, що такий договір визнаний повністю чи частково недійсним чи його дійсність оскаржується у судовому порядку, суду не надані. Поряд з цим згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Так, суд встановив, що 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладений Договір факторингу № 4 (а.с. 9-13), відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» прийняло належні АТ «Альфа-Банк» права вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором б/н від 27.05.2016 у сумі 41667,21 грн, з яких: сума кредиту 34959,05 грн; сума процентів за користування кредитом 6708,16 грн. Згідно з п. 4.1, 4.2 Договору факторингу права вимоги за цим договором становлять 234963295,73 грн. Ціна права вимоги за цим договором становить 12878944 грн. Фактор зобов`язаний передати в розпорядження Клієнту грошові кошти і сплатити Клієнту ціну прав вимоги в розмірі 12878944 грн шляхом перерахування на рахунок Клієнта №\~ [NUMBER] в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору. Факт оплати ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на рахунок АТ «Альфа-Банк» зазначених вище коштів підтверджується платіжним дорученням № 34291 від 20.12.2021 (а.с. 16). При цьому відповідно до п. 2.3 Договору факторингу право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2 цього Договору. В дату здійснення оплати фактором ціни прав вимоги сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників за формою, встановленою в Додатку № 2 до цього договору. Відповідно до\~акта приймання-передачі\~(а.с.\~15)\~та виписки\~з реєстру\~боржників до\~Договору факторингу\~№ 4 від 20.12.2021 (а.с. 14) ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 27.05.2016 у сумі 41667,21 грн, з яких: сума кредиту 34959,05 грн; сума процентів за користування кредитом 6708,16 грн. Докази того, що Договір факторингу № 4 від 20.12.2021 визнаний недійсним чи його дійсність оскаржується у судовому порядку, суду не надані. За таких підстав суд доходить висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором. Так, ст. 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). При цьому\~відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~611\~ЦК України\~у разі\~порушення зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: 1)\~припинення зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; 2)\~зміна умов\~зобов`язання; 3)\~сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Так,\~суд встановив,\~що згідно\~із випискою\~з реєстру\~боржників до\~Договору факторингу\~№ 4 від 20.12.2021 (а.с. 14) заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 41667,21 грн, з яких: сума кредиту 34959,05 грн; сума процентів за користування кредитом 6708,16 грн. Щодо стягнення заборгованості за відсотками суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому ч. 2 ст. 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто відсотки у кредитних договірних відносинах поділяються на відсотки за власне користування кредитними коштами та відсотки, які нараховуються за неналежне виконання договірних зобов`язань. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як встановив суд, строк дії кредитного договору від 27.05.2016 погоджений сторонами на 1 рік, тобто до 27.05.2017. Відтак передбачені ч. 1 ст. 1048 проценти за користування кредитом можуть бути нараховані лише включно до 27.05.2017 та розмір заборгованості за такими процентами станом на 27.05.2017 становить 0,34 грн. Разом з тим прострочена заборгованість за відсотками у сумі 6708,16 грн, про стягнення якої заявляє позивач, нараховувалась у період з 27.05.2016 до 20.12.2021, тобто за межами строку дії кредитного договору. При цьому докази продовження строку\~дії кредитного договору б/н від 27.05.2016 суду не надані. Більше того, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, відповідач [PERSON] за межами строку дії кредитного договору сплатила на рахунок АТ «Альфа-Банк» відсотки за користування кредитом у сумі 15214,65 грн, які, як встановив суд вище, неправомірно нараховані поза межами строку дії договору. Так само не підлягає стягненню заборгованість за овердрафтом у сумі 480 грн, оскільки наявність такого овердрафту з виписки по рахунку не вбачається. Відтак розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 19744,75 грн та обраховується таким чином: 34959,05 грн (прострочене тіло кредиту) + 0,34 грн (заборгованість за відсотками станом на 27.05.2017) - 15214,65 грн (кошти, які були зараховані на погашення відсотків, нарахованих поза межами строку дії договору). Доводи відповідача щодо відсутності детального розрахунку суми заборгованості та доказів переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача суд відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи та висновками суду, що викладені вище. Відтак суд встановив порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором б/н від 27.05.2016 у сумі 19744,75 грн. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~264\~ЦК України\~перебіг позовної\~давності переривається\~вчиненням особою\~дії,\~що свідчить\~про визнання\~нею свого\~боргу або\~іншого обов`язку.\~Після переривання\~перебіг позовної\~давності починається\~заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи може належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Так, заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача просила застосувати наслідки спливу позовної давності та зазначила, що останній платіж здійснений відповідачем у серпні 2020 року, а тому строк позовної давності на подання даного позову сплив 31.08.2023. З виписки по рахунку за кредитною карткою вбачається, що дійсно останній платіж на виконання спірного кредитного договору відповідач здійснила 27.07.2020 та відповідно наступний платіж мав бути здійснений 27.08.2020. Відтак загальний трирічний строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом закінчився 28.08.2023. Разом з тим згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України строк дії указаного карантину на території України тривав з 12.03.2020 до 30.06.2023. Відтак зважаючи на те, що дії, які згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України свідчать про переривання строку позовної давності, вчинені відповідачем під час дії карантину, строк позовної давності для подання цього позову розпочався з дня закінчення строку дії карантину, тобто з 31.06.2023. Відповідно трирічний строк для звернення позивача до суду із даним позовом закінчується 31.06.2026. Указане свідчить про необґрунтованість доводів представника відповідача у цій частині та відсутність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема особи з інвалідністю I та II груп. Як вбачається з пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи. Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, а також те, що даний позов задоволено частково у сумі 19744,75 грн, що становить 47,39% від заявленої вимоги, судовий збір у розмірі 47,39%, що становить 1434,97 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а 52,61% судового збору у сумі 1593,03 грн слід покласти на позивача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, з договору про надання правової допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024 вбачається, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» в особі директора Наваренка В.Г. уклало договір про надання правничої допомоги з адвокатом Литвиненко О.І. (а.с. 34-35). Згідно з п. 1.1 в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Авдвокат надає Клієнту послуги захисту прав та інтересів Клієнта під час розгляду судом будь-якої інстанції справ у якій Клієнт є учасником. Відповідно до п. 3.1 договору про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024 вартість послуг адвоката встановлюється з розрахунку, що ціна однієї години затраченого адвокатом часу на надання послуг становить 2000 грн без ПДВ. Конкретні суми до оплати наводяться у Акті (актах) приймання-передачі наданих послуг, надісланих Адвокатом та погоджених із Клієнтом. При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 01.09.2021 у справі № 178/1522/18, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18. Так, згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 (а.с. 35 зв.бік), сторони підтвердили, що адвокат надав, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 9200 грн, зокрема: первинна консультація 1000 грн; правовий аналіз наявних документів у замовника по справі 4000 грн; підготовка позовної заяви 4200 грн. Суд враховує, що відповідач подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому суд приймає до уваги незначну складність та характер даної справи, сталу судову практику з розгляду справ даної категорії, невеликий обсяг наданих суду доказів, відсутність значної кількості процесуальних документів, поданих під час розгляду даної справи, та відсутність представника позивача у судових засіданнях під час розгляду справи. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). З урахуванням викладеного суд вважає, що витрати на правничу допомогу у сумі 2000 грн, які позивач поніс у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами, а також відповідають критеріям співмірності, реальності та справедливості, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial