Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

23 серпня 2024 року заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про встановлення факту реєстрації шлюбу між ними 10 жовтня 2018 року в м. Сімферополь АР Крим Україна, Відділом реєстрації шлюбу м. Сімферополь, департаменту записів актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис №120189910000501847003 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що встановлення факту укладення шлюбу надасть їм можливість отримати належним чином юридично дійсне на території України свідоцтво про шлюб та зробити відповідний актовий запис у Державному реєстрі актів цивільного стану, як підтвердження шлюбних стосунків сторін на державному рівні. 15 листопада 2024 року від заінтересованої особи Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява про слухання справи без присутності представника Відділу. 09 січня 2025 року представник заявника звернулась до суду з заявою про розгляд справи без участі, заявлені вимоги підтримали. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином, звернулись з заявами про розгляд справи без участі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до положень статті 293, 315 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що між громадянином України [PERSON] та громадянкою України [PERSON] [INFO] в м. Сімферополь, Відділом реєстрації шлюбу м. Сімферополь, департаменту записів актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим був зареєстрований шлюб, актовий запис №120189910000501847003, видане свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . З метою реалізації своїх прав на легалізацію шлюбу згідно з законодавством України заявники звернулися із заявою про поновлення актового запису про шлюб до Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на що 19 березня 2024 року отримали відповідь №1600/33,2-88, що факт реєстрації шлюбу на тимчасово окупованій території України встановлюється виключно в судовому порядку. Підставою звернення заявників до суду є неможливість реєстрації шлюбу в зв`язку з тим, що свідоцтво про шлюб, що посвідчують зазначений факт, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях України. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Автономна Республіка Крим та місто Сімферополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Отже, заявники зареєстрували шлюб після тимчасової окупації Автономної Республіки Крим російською федерацією. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У відповідності до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану. Згідно зі ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися , якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Згідно з Консультативним висновком Міжнародного суду ООН у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Тому, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Ця недійсність не може бути застосована до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей, шлюбів. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав. У частині першій статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Згідно із частиною другою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідній запис чи відмовлено у його відновленні, або він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту цивільного стану. Із заявами про встановлення факту реєстрації шлюбу може звернутися подружжя або кожен із них. Якщо заяву подано лише одним з подружжя другий з них притягається до участі у справі як заінтересована особа. Згідно із п. 18 цієї Постанови рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Таким чином, встановлення факту реєстрації шлюбу має для заявників юридичне значення, оскільки надасть їм право отримати свідоцтво про шлюб в органах державної реєстрації актів цивільного стану на території України, яка контролюється державними органами, що є загальною передумовою визначення правового статусу громадянина у сфері шлюбно-сімейних правовідносин, так як інший спосіб отримати відповідний документ не можливо з незалежних від неї об`єктивних обставин. Враховуючи вищезазначене, а також те, що заява про встановлення факту реєстрації шлюбу породжує юридичні наслідки для заявників, оскільки від нього залежить захист їхніх законних прав та інтересів, а встановити його іншим шляхом неможливо, тому суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved