Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

В провадженні Франківського районного суду м.Львова перебувала цивільна справа за позовом (зустрічним позовом) [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору оренди квартири та акту прийому-передачі недійсними, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27.11.2024 року позов (зустрічний позов) [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору оренди квартири та акту прийому-передачі недійсними, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення задоволено частково; усунуто перешкоди [PERSON] у користуванні нерухомим майном шляхом виселення [PERSON] , з квартири [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1073.60 грн. 03.12.2024 року до суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] - адвоката Посікіри Р.Р. про ухвалення додаткового судового рішення, відповідно до якого просив вирішити питання про стягнення з [PERSON] та [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні заяву підтримав, просив таку задоволити у повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви, просив відмовити у такій. Вказав суду, що рішенням суду позов задоволено частково, а саме задоволено лише одну з трьох позовних вимог [PERSON] . Окрім цього, покликаючись на постанову Верховоного Суду від 10.01.2024 у справі №285/5547/21, як на підставу для залишення заяви про стягнення на користь [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу без задоволення, зазначив, що стороною позивача пропущено строк подання доказів, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, оскільки такі не подано до закінчення судових дебатів, а поважність причин не подання таких доказів суду стороною позивача не обгрунтовано. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача та представника відповідача, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Як вже зазначалось, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27.11.2024 року позов (зустрічний позов) [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору оренди квартири та акту прийому-передачі недійсними, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення задоволено частково; усунуто перешкоди [PERSON] у користуванні нерухомим майном шляхом виселення [PERSON] , з квартири [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1073.60 грн. Разом з тим, з вищевказаного рішення вбачається, що судом не вирішено питання про судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої (правової) допомоги. Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу). Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 27.11.2024 представником позивача - адвокатом Посікірою Р.Р. зроблено відповідну заяву, що ними буде подано заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу та подано відповідні докази цього. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). При цьому, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що 08.11.2022 року [PERSON] укладено договір про надання професійної правничої допомоги №08/11-22 з Адвокатським бюро Романа Посікіри, відповідно до умов якого Бюро зобов`язується надати Клієнту професійну правничу допомогу, визначену цим договором, а Клієнт зобов`язується оплатити гонорар в порядку та на умовах, вказаних у договорі, а також здійснювати повне сприяння Бюро у виконанні покладених на нього обов`язків. Відповідно до п.6.1 вищевказаного договору винагорода адвоката за надання послуг згідно цього договору визначена сторонами згідно ст.30 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з урахуванням складності справи, зайнятості адвоката, економічної вигоди для клієнта та його господарської діяльності, а саме шляхом встановлення фіксованої суми гонораруу розмірі 100000,00 грн. Розмір гонорару включає в себе надання усіх послуг, що визначені п.2.2 договору без обмеження їх кількості та тривалості, попри те розподіляється таким чином: 1) 50000,00 грн. за усі послуги з представництва клієнта в суді першої інстанції та пов`язані із такими; 2) 30000,00 грн. за усі послуги з представництва клієнта в суді апеляційної інстанції та пов`язані із такими; 3) 20000,00 грн. за усі послуги з представництва клієнта в суді касаційної інстанції та пов`язані із такими. Згідно Акту №1 прийому-передачі наданих послуг від 02.12.2024 до Договору про надання професійної правничої допомоги №08/11-22 від 08.11.2022 Адвокатським бюро Романа Посікіри надано [PERSON] послуги, а саме: - консультація клієнта та надання інформації правового характеру; - пошук, вибірка та аналіз правових позицій Верховного Суду; - написання відзиву на позовну заяву за первісним позовом, підготовка до подання (перевірка, копіювання та оформлення додатків) та подання у справі №465/5165/22; - написання зустрічного позову, підготовка до подання (перевірка, копіювання та оформлення додатків) та подання у справі №465/5165/22; - написання заяви про зміну предмета за зустрічним позовом, підготовка до подання (перевірка, копіювання та оформлення додатків) та подання у справі №465/5165/22; - написання відзиву на позовну заяву (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) за первісним позовом, підготовка до подання (перевірка, копіювання та оформлення додатків) та подання у справі №465/5165/22; - написання відповіді на відзив на зустрічний позов, підготовка до подання (перевірка, копіювання та оформлення додатків) та подання у справі №465/5165/22; - участь у судових засіданнях від 01.12.2022, 20.06.2023, 25.07.2023, 07.09.2023, 13.11.2023, 06.02.2024, 28.03.2024, 22.04.2024, 05.08.2024, 19.09.2024, 27.11.2024 у справі №465/5165/22. Підписанням даного акту сторони засвідчують, що послуги надані Бюро Клієнтові належним чином, відповідно до умов Договору, а також вимог, що звичайно ставляться до таких або подібних послуг. Відповідно до Квитанції про оплату №302935901 від 19.11.2024 платником [PERSON] сплачено АБ Романа Посікіри 17300,00 грн. адвокатського гонорару за послуги представництва у справі №465/5165/22 ( [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ). Окрім цього, відповідно до Квитанції про оплату №303088447 від 20.11.2024 платником Босяк М.Б. сплачено АБ Романа Посікіри 18700,00 грн. адвокатського гонорару за послуги представництва у справі №465/5165/22 ( [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих адвокатом доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Суд не бере до уваги покликання сторони позивача в Акті прийому-передачі наданих послуг від 02.12.2024 на участь у судових засіданнях 25.07.2023, 07.09.2023, 06.02.2024, 28.03.2024, 22.04.2024, 05.08.2024, оскільки у вказані дні представник позивача - адвокат Посікіра Р.Р. у судових засіданнях присутній не був. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги надані послуги у Франківському районному суді м.Львова, які були необхідними та немуничими для захисту прав позивача, час, витрачений на надання професійної правничої допомоги адвокатом, враховуючи обсяг наданих послуг та виконаних робіт, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмір 30000,00 грн. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, а саме задоволено позовну вимогу до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення (одна з двох заявлених позовних вимог), суд приходить до висновку, що з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] підлягають до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50% від суми, яку суд визнав за необхідне стягнути за надання правничої допомоги - 15000,00 грн. Витрати на професійну правничу допомогу у визначеному судом розмірі є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з їх вартості. Окрім цього, вирішуючи заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу на користь [PERSON] , суд не бере до уваги покликання представника [PERSON] - адвоката Подоляка Б.Р. на постанову Верховоного Суду від 10.01.2024 у справі №285/5547/21, а саме, що стороною позивача пропущено строк подання доказів, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, оскільки такі не подано до закінчення судових дебатів, а поважність причин не подання таких доказів суду стороною позивача не обгрунтовано, виходячи з наступного. Зі змісту постанови Верховоного Суду від 10.01.2024 у справі №285/5547/21, на яку покликався представник відповідачки, вбачається, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Так, у справі №285/5547/21 рішення по справі ухвалене 27.12.2022, а акт щодо надання послуг до договору про надання правничої допомоги № 50 від 09 грудня 2021 року складений 03.08.2022, тобто до винесення судом рішення у справі. Відтак, Верховний Суд дійшов до висновку, що оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви представника про стягнення витрат на правову допомогу. З матеріалів даної справи вбачається, що рішення суду ухвалено 27.11.2024. Натомість, Акт №1 прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання професійної правничої допомоги №08/11-22 від 08.11.2022 підписано лише 02.12.2024, тобто після ухвалення рішення судом, що позбавляло адвоката Посікіру Р.Р. можливості до закінчення судових дебатів у справі подати докази розміру судових витрат на правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позов [PERSON] задоволено частково, позивач поніс судові витрати на правову допомогу, що підтверджено належними засобами доказування, суд вважає за необхідне ухвалити у даній цивільній справі додаткове рішення, яким стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, що становить суму в розмірі 15000,00 гривень, що відповідає принципу розумності та реальності розміру витрат на правову допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved