Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Антон Юрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення грошових коштів набутих без достатньої правової підстави. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.06.2021\~року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис № 93258, відповідно до якого звернуте стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів як заборгованості за Кредитним договором №1751/2796BCL2A від 31.01.2014, яка склала 19620,00 заборгованість за тілом кредиту,\~3730,55 грн. заборгованість за відсотками та комісією, 28142,13 грн. заборгованість за штрафними санкціями та 50,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису, а всього у загальній сумі 51542,68 грн. Позивач зазначає, що кредитний договір між ним та ПАТ «Платінум Банк» був укладений у простій письмовій формі та нотаріально посвідчений не був. Відповідно до листа Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» від 30.09.2024\~№7722, згідно договору факторингу № 250521-ФК від 25.05.2021, укладеного між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (правонаступник ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» (Первісний кредитор) та ТОФ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» (Новий кредитор) права вимоги за кредитним договором перейшли до Нового кредитора. Як зазначає позивач, виконавчого напису він ніколи не отримував, оскільки як потім з`ясувалося, вони направлялись йому на адресу, де він не проживав. Позивач стверджує, що 17.10.2024 з його банківського рахунку у межах виконавчого провадження ВП № 66398618\~було стягнуто\~6801,87 грн., 23.10.2024\~року було стягнуто 50581,08 грн., загальна сума стягнення склала 57382,95 грн. Вважає, що Виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, тому його належить визнати таким, що не підлягає виконанню, а вказані грошові кошти набуті Відповідачем без достатньої правової підстави. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 вересня\~2021\~року по справі №910/10374/17, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб?єктного складу сторін правовідносин. На підставі Виконавчого напису, який оскаржується, на користь відповідача з позивача було стягнуто, як борг за виконавчим документом, 51542,68 грн. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 04.06.2021\~року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 93258, яким звернуте стягнення з [PERSON] , реєстраційний номер РНОКПП [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», ЄДРПОУ\~40340222, грошових коштів як заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 51542,68 грн. Також просить суд, стягнути на користь позивача з відповідача набуті без достатньої правової підстави грошові кошти у сумі 51542,68 грн. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 11.11.2024 позовна заява залишена без руху. Позивачу надано п`ятиденний строк з моменту отримання ухвали на усунення зазначених недоліків. 14.11.2024 на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, зазначені в ухвалі суду недоліки були усунуті. 15.11.2024 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 18.11.2024 від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якій відповідач повідомив, що визнає позов у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню також у зв`язку з цим просив повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та просив зменшити витрати позивачу на правничу допомогу до 1000 грн. Свою позицію стосовно стягнення на користь позивача з відповідача набуті без достатньої правової підстави грошові кошти у сумі 51542,68 грн. відповідач у відзиві на позов не висловив. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 07.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. 10.12.2024 на адресу суду надійшла заява позивача у якій він зазначив, що під час виконання обов`язків військової служби отримав поранення, внаслідок чого перебуває на стаціонарному лікуванні та не зможе прибути до суду та особисто приймати участь у судових засіданнях. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Представник позивача адвокат Білостоцький Д.О. у судове засідання не з`явився, 27.01.2025 надіслав на адресу суду заяву у якій зазначив, що у зв`язку з сімейними обставинами прийняти участь у судовому засіданні не зможе, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд справу розглянути без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Антон Юрійович до суду не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Жодних клопотань, заяв про відкладення розгляду справи та пояснень до суду не надходило. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2014 між Приватним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №1751/2796BCL2A . (а.с. 13-14) 04.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис за № 93258, згідно із яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС», грошові кошти як заборгованості за Кредитним договором №1751/2796BCL2A від 31.01.2014 за період з 25.05.2021 по 03.06.2021, яка склала: 19620,00 заборгованість за тілом кредиту, 3730,55 грн. заборгованість за відсотками та комісією, 28142,13 грн. заборгованість за штрафними санкціями та 50,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису, а всього у загальній сумі 51542,68 грн. (а.с. 11) Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко А.Ю. від 05.08.2021, за зазначеним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження №\~66398618 (а.с. 20). Відповідно до відповіді про надання інформації щодо стягнутих та перерахованих коштів № 69492 від 01.11.2024, наданої приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком А.Ю. (а.с.30), на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко А.Ю. знаходилось виконавче провадження №66398618, відкрите 05.08.2021 року на підставі виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Остапенко Є.М. № 93258 від 04.06.2021. Виконавче провадження закінчено 29.10.2024 р. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). В період з 05.08.2021 р. по 29.10.2024 р. всього з [PERSON] було стягнуто та перераховано 57382,95 грн. Стягнуті кошти були розподілені та перераховані в черговості відповідно до ч. 1 ст. 45 3У «Про виконавче провадження», а саме: -витрати виконавчого провадження 686 грн. -сума заборгованості у розмірі 51542,68 грн та основна винагорода приватного виконавця 5154,27 грн. Судом встановлено, що відповідно до виписки про рух коштів по рахунку за період з 01.09.2024 по 28.10.2024 з позивача у межах виконавчого провадження ВП № 66398618 17.10.2024 було стягнуто 6801,87 грн., 23.10.2024 року стягнуто 50581,08 грн., загальна сума стягнення склала 57382,95 грн. Згідно із ч. 1 ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України № 3425-XII від 02.09.1993 «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України № 3425-XII від 02.09.1993 «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України № 3425-XII від 02.09.1993 «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 1.1, 3.1, 3.2 розділу 2 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно із пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №\~1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Разом із тим, суд звертає увагу, що на сьогодні є чинною постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, якою визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, пунктів 1, 2, зокрема, скасовано наступні норми: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині а після слів заставлене майно доповнити словами (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку) ; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: 1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу . п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі № 910/13233/17 визначено, що в зв`язку з визнанням судом не чинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів № 1172. Таким чином, зважаючи на визнання незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», на момент виникнення спірних відносин, зокрема, в момент вчинення приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Остапенко Є.М. виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 93258 від 04.06.2021 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором \~№1751/2796BCL2A від 31.01.2014, обов`язковою підставою для здійснення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальне посвідчення такого договору. В матеріалах справи не міститься доказів того, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу надавався кредитний договір, укладений із позивачем, який би був посвідчений нотаріально, більш того відповідач у своєму відзиві на позов визнав позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Докази того, що кредитний договір, на підставі якого було вчинено оспорюваний виконавчий напис був посвідчений нотаріально у матеріалах справи відсутні. Суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача про захист якого він звернувся до нотаріуса повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України № 3425-XII від 02.09.1993 «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України № 3425-XII від 02.09.1993 «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України №3425-XII від 02.09.1993 «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2019 у справі №137/1666/16-ц. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, тому позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Судом встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження № 66398618 з позивача на в рахунок погашення заборгованості перед відповідачем за виконавчим написом Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Остапенко Є.М. № 93258 від 04.06.2021 стягнута сума заборгованості у розмірі 51542,68 грн. Главою 83 ЦК України внормовано правовідносини, що виникають у зв`язку з набуттям та збереженням майна без достатньої правової підстави. Зокрема, статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За тлумаченням вказаної норми права, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15ц, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на правовій вказівці закону або суперечить меті правовідношення і її юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. За змістом ч. 3 ст. 1212 ЦК положення про безпідставно набуте майно застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Виключення з цього правила в силу ст. 1215 ЦК України становлять безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Вирішуючи спір, суд не може констатувати наявність сукупності передумов для залишення стягнутих на виконання виконавчого напису грошових коштів на користь відповідача, оскільки, як зазначено судом, набуття належних позивачеві грошових коштів сталося за його рахунок та у відсутність належної правової підстави. З огляду на правовідносини сторін суд знаходить всі підстави для застосування наведеної норми матеріального права, що тягне за собою задоволення позову. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо стягнення витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрат и, зокрема, на професійну правничу допомогу. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Також за ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.09.2020 року справі № 910/4201/19, форми гонорару відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн. На підтвердження розміру витрат у розмірі 6000,00 грн., понесених позивачем на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи, сторона позивача надала такі документи: - Договір № 04/1-09 про надання професійної правничої допомоги від 06.09.2024, який укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Фінанси і Право», пунктом 1.2. якого встановлено, що від Адвокатського об`єднання правничу допомогу здійснюють разом або окремо адвокати Ференець О.Є. та Білостоцький Д.О. (а.с.33); - Додаткова угода № 1 до Договору № 04/1-09 від 06.09.2024, в якій узгоджено розрахунок вартості правничої допомоги (а.с.34-35); -Рахунок № 15/10 від 31.10.2024 відповідно до якого вартість надання професійної правничої допомоги в рамках Договору № 04/1-09 від 06.09.2024 склала 6000 грн. 00 коп. (а.с.36); - Додаткова угода № 2 від 05.12.2024 до Договору № 04/1-09 від 06.09.2024 відповідно до якої сторони доповнили п. 1.6. Додаткової угоди № 1 до Договору № 04/1-09 від 06.09.2024 доповнили абзацом другим наступного змісту: «Вартість наданих послуг професійної правничої допомоги відповідно до акту надання-прийому професійної правничої допомоги №1 від 31.10.2024 року та рахунку на оплату № 15/10 від 31.10.2024 року Замовник має сплатити Адвокатському об?єднанню на протязі 30 (тридцяти) календарних днів з дня закінчення лікування наслідків отриманого 28.10.2024 року поранення» (а.с.70); - Копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги адвокат Білостоцький Д.О. та копія Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 696. У свою чергу, відповідач, заявивши клопотання про зменшення вказаних витрат, послався на те, що справа не є складною, складені адвокатом процесуальні документи є шаблонними та містяться в мережі інтернет, а заявлені витрати не є обґрунтованими і тому є явно завищеними. Як випливає з п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Крім того, суд враховує, сума витрат на надання правничої (правової) допомоги фактично є гонораром, фактично у вартість послуг адвоката входило попереднє збирання доказів шляхом звернення з адвокатськими запитами для отримання відповідей від приватного виконавця, підготовка запиту до Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Київ) підготовку та подання позовної заяви, обґрунтовані усталеною судовою практикою, а їх підготовка відповідає витраченому часу та професійним зусиллям. Відтак, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу по даній справі у розмірі 6000,00 грн. є розумними і справедливими, і приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру таких витрат. Розглянувши, викладене у відзиві клопотання відповідача про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, у зв`язку з тим, що відповідач визнав позов у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У відзиві на позов відповідач визнав позов частково, а саме в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів відповідач не визнав . Таким чином позов відповідачем визнаний частково, судом призначено розгляд справи по суті. З аналізу ч. 1 ст. 142 ЦПК України вбачається, що суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у разі визнання позову у повному обсязі до початку розгляду справи по суті. За вказаних підстав суд приходить до висновку, що клопотання відповідача про повернення позивачу 50 судового збору не підлягає задоволенню, а судовий збір підлягає стягненні з відповідача на користь позивача. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved