Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (ЄДРПОУ 43541163) Тараненко Артем Ігорович звернувся до суду з позовною заявоюдо [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідачана користь позивача заборгованість за кредитним договором № 606656562 від 27.02.2020 в розмірі 22974,50 гривень, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривні та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 27.02.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ЄДРПОУ 38569246 (кредитодавцем), та [PERSON] , ІПН [NUMBER] , (позичальником, відповідачем) було укладено кредитний договір № 606656562 з використанням інформаційно-комунікаційної системи шляхом обміну електронними повідомленнями відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням одноразовим ідентифікатором кредитного договору [PERSON] підтвердив, що ознайомився з умовами цього договору та прийняв їх.Відповідно до умов кредитного договорукредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 9750,00 гривень, шляхом перерахування цих коштів на вказану ним банківську карту, строком на 30 днів, а позичальник (відповідач) зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування коштами. Умовами договору передбачені: дисконтна процентна ставка у розмірі 1,66 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом та базова процентна ставка у розмірі 1,7 % від суми кредитуза кожен день користування кредитом, яка застосовується у випадку користування позичальником коштами понад строк, встановлений в договорі, і нараховується за увесь період користування цими коштами. 24.04.2020 між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору № 606656562 від 27.02.2020 кредитодавець дає позичальнику розстрочку на погашення заборгованості в розмірі 14205,75 гривень на 28 днів.Позичальник зобов`язався повернути суму кредиту та проценти за користування коштами, проте свої зобов`язання перед кредитором не виконав, у зв`язку з чим у нього за кредитним договором № 606656562 від 27.02.2020 утворилася заборгованість у розмірі 22974,50 гривень. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05.12.2024 року відкрито провадження у справіза правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а. с. 80). У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу без участі представника позивача, у випадку неявки відповідача або його представника не заперечує проти заочного рішенняу справі(а. с. 7). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи, відзиву на позов до суду не надходило. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач повідомлявся про дату, час та місце судового засідання за адресоюйого місця реєстрації, проте згідно з трекінгом відправлення поштової кореспонденції адресат відсутній за вказаною адресою (а. с. 84). Згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації про їхні адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, [PERSON] повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву на позов до суду не надав, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін за наявними у ній матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, установив, що 27.02.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ЄДРПОУ 38569246, та [PERSON] , ІПН [NUMBER] , укладено кредитний договір № 606656562 з використанням інформаційно-комунікаційної системи шляхом обміну електронними повідомленнями відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням одноразовим ідентифікатором кредитного договору [PERSON] підтвердив, що ознайомився з умовами цього договору та прийняв їх. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 9750,00 гривень, шляхом перерахування цих коштів на вказану ним у заявці на отримання грошових коштів в кредит банківську карту (а. с. 18, 27, 28-29), а позичальник (відповідач) зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування коштами у розмірі 1,66 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (а. с. 10-11). Надання позичальником відповідачу кредитних коштів підтверджується копією платіжного доручення від 27.02.2020 на суму 9750 гривень з призначенням платежу - «переказ коштів згідно договору № 606656562 від 27.02.2020, [PERSON] код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] …»» (а. с. 27) та довідкою № 09_1/2024 від 27.09.2024 про здійснення платежів (а. с. 28-29). Кредит надавався позичальнику строком на 30 днів. Доказів пролонгації кредитного договору № 606656562 від 27.02.2022 року матеріали справи не містять. Позичальник зобов`язався своєчасно повернути суму кредиту та проценти за користування коштами, проте свої зобов`язання перед кредитором не виконав у строк, передбачений договором, у зв`язку з чим у нього за кредитним договором № 606656562 від 27.02.2020утворилася прострочена заборгованість. Кредитним договором № 606656562 від 27.02.2020 сторони узгодили строк дії договору та умови щодо сум нарахувань (відсотків), які будуть здійснені протягом його дії, а саме: 9750 гривень тіло кредиту, 4855,5 гривень проценти за період з 27.02.2020 по 28.03.2020 (період дії договору). Нарахування, які відображені в розрахунку та здійснені поза межами дії договору на думку суду не могли нараховуватись відповідно до умов договору поза строком його дії. Необхідно зазначити, що відповідно до розрахунку заборгованості боржником станом на 11.06.2020 сплачено ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» суми у розмірі 9750 гривень для погашення тіла кредиту, 17286,75 гривень для погашення процентів (а.с. 62-63). Відповідно до п. 2.1.1.6. кредитного договору № 606656562 від 27.02.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» має право укласти договір відступлення права вимоги за кредитним договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою (а. с. 10). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (ЄДРПОУ 38569246) та ТОВ «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ 39700642) укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» (фактору) права грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») за плату на умовах, визначних цим договором. 28.11.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (ЄДРПОУ 38569246) та ТОВ «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ 39700642) уклали додаткову угоду № 19, згідно якої строки дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому всі інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (ЄДРПОУ 38569246) та ТОВ «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ 39700642) уклали угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, якою продовжено строк дії договору факторингу до 31.12.2021. В даній додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 р. викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (ЄДРПОУ 38569246) та ТОВ «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ 39700642) уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору факторингу до 31.12.2022. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020. 31.12.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (ЄДРПОУ 38569246) та ТОВ «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ 39700642) уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору факторингу до 31.12.2023. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020. 31.12.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (ЄДРПОУ 38569246) та ТОВ «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ 39700642) уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024. 27.02.2020 сторони договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 82, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 606656562 від 27.02.2020 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ 39700642) та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (ЄДРПОУ 42254696) укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого до визначено до 04.08.2021, та, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (фактору) права грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») за плату на умовах, визначних цим договором. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03.08.2021 та № 3 від 30.12.2022, яким продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови договору залишилися без змін. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 (з урахуванням додаткових угод до нього) ТОВ «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ 39700642) відступає ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (ЄДРПОУ 42254696) право вимоги до [PERSON] на загальну суму 22974,50 гривень. 28.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (ЄДРПОУ 42254696) та ТОВ «Юніт Капітал» (ЄДРПОУ 43541163) (позивачем) укладено договір факторингу № 28/10/24 відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» (фактор, позивач) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (клієнту) за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до боржників, включаючи суму позики, проценти за користування позикою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договором факторингу № 28/10/24-У від 28.10.2024 від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (ЄДРПОУ 42254696) до ТОВ «Юніт Капітал» (ЄДРПОУ 43541163) переходить право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 606656562 від 27.02.2020 на загальну суму 22974,50 гривень. Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 207ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до частини першої ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ч. ч. 1-2 ст. 612 ЦК України). За змістом ст. ст.\~626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (Постанова Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18). Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (абзац 2 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмові формі (ст. 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 606656562 від 27.02.2020,укладеного шляхом використання позичальником електронного підпису, що визначено ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та відповідає приписам ч. 1 ст. 205 ЦК України, право вимоги за яким йомувідступлено на підставі ряду вищезазначених договорів факторингу. Відповідно до приписів ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок про те, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20зроблено висновок про те, що «відповідно достатті 514 ЦК Українидо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто, якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Водночас, положення частини першоїстатті 203 ЦК Українипрямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управлений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті512, статті514 ЦК Україниу цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається». У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemoplusiurisadaliumtransferrepotest, quamipsehaberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20). Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16. Суд вважає, що докази, які свідчать про те, що до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 606656562, відсутні, оскільки, правовідносини за вказаним кредитним договором між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] виникли тільки 27.02.2020 року (пізніше, ніж було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року). На час укладення договору факторингу № 28/1118-01 - 28 листопада 2018 року у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 606656562, а тому право вимоги до [PERSON] до кожного наступного фактора (в тому числі і до позивача) за вищезазначеними договорами факторингу переходити не могло. Наданий позивачем Витяг з реєстру прав вимог № 82 від 11.06.2020 року (а.с. 44-45) до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують перехід права вимоги від Клієнта (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») до Фактора(ТОВ «Таліон Плюс»), не приймається судом, оскільки, у додатку № 1,№ 2, № 3 до договору факторингу не міститься будь-якої інформації (ПІБ позичальника, ідентифікаційний номер позичальника,суми заборгованості за кредитни м договором; номер кредитного договору) про передачу ТОВ «Юніт Капітал» прав вимоги серед інших боржників і [PERSON] за кредитним договором № 606656562 від 27.02.2020 у розмірі заборгованості 22974,50 гривень. Крім цього, суд звертає увагу, що позивачем не надано до суду доказів підтвердження оплати за договорами факторингу, а також доказів того, що фактором було надіслано боржнику (відповідачу) письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги цьому факторові з визначеною грошовою вимогою, яка підлягає виконанню, та зазначенням фактора, якому має бути здійснений платіж. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20). Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення його прав з боку відповідача [PERSON] та наявність у нього підстав звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 606656562 від 27.02.2020, який укладений після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості відсутні, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» не мали права на подальше відступлення права вимоги, яких вони не набули. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК Україниуза результатами розгляду справи судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі судові витрати на відповідача не покладаються. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed