Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання, що продовжує навчання,\~ посилаючись на наступні обставини. Вона з відповідачем по справі перебували в шлюбі, але їхнє сімейне життя не склалося, тому шлюб між ними було розірвано. Від спільного життя мають сина [PERSON] [INFO] . Відповідач згідно рішення суду сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] до його повноліття. В даний час сину виповнилося 18 років та він навчається і є студентом Відокремленого структурного підрозділу «Технолого-економічного фахового коледжу Білоцерківського національного аграрного університету», за спеціальністю харчові технології, та потребує додаткової матеріальної допомоги. Відповідач добровільно відмовляється надавати матеріальну допомогу для сина під час навчання, а самій позивачу важко матеріально забезпечувати сина. Її колишній чоловік матеріально забезпечений, не сплачує аліменти на користь інших осіб і має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на час навчання сина. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітня донька, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років. Просила суд стягнути із [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Біла Церква, Київська обл., працюючого Ощадбанк, інкасатором, аліменти на її користь в розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до закінчення навчання Відокремленого структурного підрозділу «Технолого-економічного фахового коледжу Білоцерківського національного аграрного університету» до 30.01.2027 року (а. с. 1-2, 25-25А). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2024 (а. с. 15) головуючим суддею визначено суддю Орєхова О.І. та матеріали справи передані для розгляду. За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу (ч. 1 ст. 187 ЦПК України). Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а. с. 19-22). 03 грудня 2024 року за вх. № 63975 на адресу суду надійшло від позивача клопотання про виправлення недоліків, із позовною заявою та належно завіреними додатками (а.с. 24-32). Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 09 грудня 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання було повторно залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а. с. 34-35). 24 грудня 2024 року за вх. № 68112 на адресу суду надійшла від позивача заява про виправлення недоліків (а.с. 37) з додатками (а.с. 38-39). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (ч. 8 ст. 187 ЦПК України). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1019697 від 09.01.2025, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді щодо визначення підсудності, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 02.07.2008 (а.с. 41-42). Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 27 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Згідно Витягу з реєстру територіальної громади, вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 08.05.2001 (а. с. 39). Враховуючи те, що відповідач зареєстрований в м. Біла Церква та предметом спору є стягнення аліментів, позивач також зареєстрована в м. Біла Церква, тому дана справа підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача (ч. 1 ст. 187 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.\~\~ Ухвалою судді 09 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання у справі на 30 січня 2025 року (а.с. 43-44). 30 січня 2025 року за вх. № 5703 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, обґрунтувавши наступним, що позивач звернулась до суду з даною позовною заявою, у якій просить суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання сина - [PERSON] , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з часу звернення до суду і до закінчення навчання 30.01.2027. Відповідно до наданої позивачем копії довідки № 748 від 13.09.2024 Відокремленого структурного підрозділу «Технолого-економічний фаховий коледж Білоцерківського національного аграрного університету» [PERSON] є студентом 1 го курсу денної форми здобуття освіти вказаного навчального закладу. Термін навчання 01.09.2024 по 30.01.2027. Навчається на бюджеті. Таким чином, відповідно до вказаної довідки вбачається, що [PERSON] навчається за бюджетні кошти, тобто позивач жодних витрат пов`язаних з оплатою за його навчання не несе. Крім цього позивачем не надано суду жодних доказів існування юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є його процесуальним обов`язком, не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників, тощо). Разом з цим зазначає, що на даний час він не в змозі утримувати повнолітнього сина у розмірі заявленому позивачем (1/4 від усіх видів заробітку), у зв`язку з тим, що з травня 2022 року відповідач проживає в орендованій квартирі. Вартість оренди складає 4 000 грн без врахування комунальних платежів. Комунальні платежі за квартиру, як сплачуються ним, складають в середньому ще 2 500 3 000 грн. Крім цього має захворювання, які потребують постійних значних витрат на лікування. Крім цього у нього на утриманні перебуває непрацездатна мати [PERSON] , 1962 р.н., яка є пенсіонеркою, отримує мінімальну пенсію, якої не вистачає для нормального існування. Враховуючи викладене, приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), переслідує мету перекласти свій обов`язок на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, на відповідача одноособово. Разом з цим повністю усвідомлюючи свій обов`язок на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, з врахуванням положень щодо рівності прав та обов`язків батька та матері щодо дитини, а також положень ст. 200 СК України, вважає, що розмір аліментів має складати 1/8 частини усіх видів заробітку (доходів). А тому просив позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, [PERSON] , задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] , на утримання сина, що продовжує навчання, [PERSON] , в розмірі 1/8 усіх видів його заробітку (доходу) (а.с. 50-5). В судове засідання [PERSON] не з`явилась, 30.01.2025 за вх. № 5751 надала заяву, в якій остання просила справу за її позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання, розглядати за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 59). В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, 30.01.2025 за вх. № 5752 надав заяву, в якій останній просив справу за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів на час навчання, розглядати за відсутності відповідача. Проти позовних вимог заперечує, при винесенні рішення просив врахувати наданий відзив на позовну заяву (а. с. 60). Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України). Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Інших заяв та клопотань на час розгляду справи від учасників судового розгляду на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи не з`явилися в судове засіданні, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] , перебували у шлюбі з 06 червня 2006 року зареєстрованому у Відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 585, про що встановлено судовим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2022 року про розірвання шлюбу, та яке набрало законної сили 16.08.2022 (а.с. 28). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що від шлюбу у подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про народження, серія\~ [NUMBER] , видана Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 21 листопада 2006 року, актовий запис № 1800, де батьками останнього вказані\~ [PERSON] та [PERSON] (а. с. 27). Як зазначала позивач звертаючись до суду з даним позовом, відповідач згідно рішення суду сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] до його повноліття, а оскільки [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, сплата аліментів [PERSON] на його утримання було припинено. Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що повнолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] \~ (а. с. 38). Також, за даною адресою, а саме: [ADDRESS] зареєстрована і позивач [PERSON] , [INFO] , про що свідчить Витяг з реєстру територіальної громади (а. с. 39). Звертаючись до суду з вказаними вимогами, позивач зазначає, що дитина продовжує навчатися, їй одній без допомоги батька складно забезпечити належний рівень утримання її сина, тому вимушена звернутися з вищевказаними вимогами в судовому порядку. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають: той з батьків, з ким проживає дочка, син, які продовжують навчання; безпосередньо дочка, син, які продовжують навчання. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю, позивачем по справі, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади (а.с. 38, 39). Враховуючи вимоги статті 199 СК України позивач [PERSON] , як мати [PERSON] , з якою зареєстрований та проживає останній, має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на час навчання. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Так, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання. Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом вищенаведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц. Такий правовий висновок міститься і в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19). Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено, [PERSON] досяг повноліття у листопаді 2024 року (08.11.2024). З довідки\~ № 930 від 02.12.2024, яка видана Відокремленим структурним підрозділом «Технолого-економічний фаховий коледж Білоцерківського національного аграрного університету» вбачається, що [PERSON] , [INFO] дійсно є студентом Відокремленого структурного підрозділу «Технолого-економічний фаховий коледж Білоцерківського національного аграрного університету» 1-го курсу денної форми здобуття освіти. Термін навчання з 01.09.2024 по 30.01.2027. Навчається на бюджеті. Не знаходиться на повному державному утриманні (а. с. 26). Отже, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] , [INFO] є повнолітнім, навчається на денній формі навчання, а відтак потребує матеріальної допомоги, оскільки саме по собі перебування на денній формі навчання свідчить про неможливість його працевлаштування впродовж часу навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання ним коштів, необхідних для його життєдіяльності, оскільки на період навчання він не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років. Такий правовий висновок міститься в\~ постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/20347/20.\~\~\~\~\~\~\~ Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. До того ж, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, провадження № 61-46794св18. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Такої позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/21, провадження № 61-15542св21. Отже, судом встановлено, що не лише відповідач, а й позивачка перебувають в рівних умовах щодо утримання їх повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання є обов`язком батьків, отже вимоги про сплату аліментів за цей період є законними (ВС/КЦС у справі № 308/4214/18 від 13.04.2021). В зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Такий обов`язок покладається на батьків ст. 199 СК України. Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, встановлені обставини справи, оцінює надані докази в їх сукупності, виходячи з принципу розумності, при цьому суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпеченням необхідних для їх життєдіяльності, збереження рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька для забезпечення гармонійного розвитку. В свою чергу, відповідач звертаючись з відзивом на позовну заяву позивача, визнав вимоги частково, просив стягувати з нього аліменти на час навчання дитини у розмірі 1/8 частини, оскільки в розмірі 1/4 частини, яку просила стягувати позивач він не в змозі обґрунтовуючи тим, що на його утриманні знаходиться непрацездатна мати [PERSON] , 1962 року народження, проживання на орендованій квартирі та його захворювання. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані з боку представника відповідача докази, суд приходить до наступного. Так, посилання відповідача у відзиві на те, що на його утриманні знаходиться непрацездатна мати [PERSON] , 1962 року народження не заслуговує на увагу, оскільки жодного належного та допустимого доказу зазначеному з боку останнього не було надано суду. Крім того, з наявного в справі пенсійного посвідченого, виданого на ім`я [PERSON] вбачається, що остання є пенсіонером за віком (а.с. 57), тобто, отримує пенсію, а інших доказів тому, що [PERSON] потребує додаткових витрат та відповідно знаходиться на утриманні відповідача, останнім не надано. Не заслуговують на увагу і доводи відповідача в частині того, що останній хворіє, як підстава для визначення аліментів в іншій частині (1/8), так як доданий до відзиву консультативний висновок невролога від 09.11.2024 та повторний консультативний висновок невролога від 27.11.2024 (а.с. 55, 56) не свідчать про те, що з приводу цього, останній дійсно лікується, купує ліки, тощо, тобто несе витрати на лікування. Водночас, суд враховує доводи та докази надані з боку відповідача стосовно того, що останній дійсно винаймає житло, проживає в орендованій квартирі, про що свідчить доданий до відзиву Договір оренди № 01 від 03 травня 2022 року (а.с. 53), де орендна плата за користування квартирою встановлена 4 000 грн на місяць. В орендну плату не входить оплата за всі комунальні платежі. Умовами договору оренди передбачено, що розмір орендної плати може змінюватись у випадку збільшення квартплати під час дії договору або по взаємній згоді сторін. Передоплата складає 5 000 грн (за перший місяць + страхова сума). Крім того, в договорі оренди зазначено, що орендар сплатив 1 000 грн страхову суму і зобов`язується сплати 1 000 грн страхової суми 03.06.2022 (п. 14 договору). Відповідно до умов вказаного договору, цей договір набирає сили з 03.05.2022 і діє до 03.11.2022 із можливою пролонгацією по взаємній згоді сторін. В підтвердження тому, що на сьогодні останній продовжує винаймати житло, додано до відзиву квитанції на оплату комунальних послуг за листопад 2024 року, грудень 2024 року (а.с. 54), на яких зазначено відповідачем, оплату здійснено з телефону. В свою чергу, з боку позивача не було спростовано зазначеному. Водночас, не було надано з боку позивача і підтверджень тому, як зазначено в позовній заяві, що відповідач матеріально забезпечений та має можливість надавати їй допомогу на час навчання сина у вищезазначеній частці. Тому, суд, оцінюючи докази в їх сукупності та виходячи при цьому із принципу розумності, враховуючи майновий стан як відповідача, так і позивача, вважає, що сторони перебувають в рівних умовах щодо утримання їх повнолітнього сина, повинні надавати допомогу дитині, і, беручи до уваги, що син сторін по справі навчається на денній формі навчання, потребує матеріальної допомоги, окрім навчання, існують побутові витрати, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт, придбання канцтоварів та іншого необхідного для навального процесу, дійшов висновку щодо можливого стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який\~ продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки, який є справедливим і не буде накладати непропорційний фінансовий тягар на відповідача та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, та буде співмірним з майновим станом сторін. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням\~ суду від дня\~ пред`явлення позову.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи вищенаведені обставини, матеріальне становище дитини та батька, матеріальне становище платника аліментів, суд приходить до висновку, що з відповідача\~ [PERSON] , [INFO] , підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання сина, що продовжує навчання, [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 15 листопада 2024 року, і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення сином\~ двадцяти трьох років. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Дана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З 1 січня 2024 року відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» ставки судового збору змінюються. Як визначено у Законі, судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення заборгованості,\~ неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6\~ ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що оскільки позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави, на день звернення до суду, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок). Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial