Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

15 серпня 2024 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі - ТДВ «СГ «Оберіг») звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання недійсним з моменту укладення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Обґрунтовуючи позов, ТДВ «СГ «Оберіг» вказувало, що відповідач звернувся до нього для укладення полісу обов`язкового страхування стосовно транспортного засобу «Mercedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] , (vin-code [NUMBER] ), який відноситься до вантажних автомобілів. Відповідно до пункту 14.2 статті 14\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 19 квітня 2023 року між сторонами у справі укладений поліс № АР/3976714 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з терміном дії з 20 квітня 2023 року по 19 квітня 2024 року включно, яким забезпечувався транспортний засіб «Mercedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] , ( vin-code [NUMBER] ). У розділі «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» зазначено, що транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю ( далі - ОТК ). 06 квітня 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі вказаного вище транспортного засобу відповідача. На запит страховика Головний сервісний центр МВС повідомив, що транспортний засіб «Mercedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] , (vin-code [NUMBER] ) підлягає проходженню ОТК з періодичністю кожні два роки. Вищевказаний транспортний засіб ОТК не проходив, станом на 06 квітня 2024 року немає діючого протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу. За такої інформації очевидно, що на час укладення полісу щодо цього транспортного засобу відповідач як страхувальник надав неправдиві відомості стосовно відсутності у нього обов`язку з проходження ОТК. Істотною умовою договору страхування при укладенні полісу щодо транспортних засобів, які підлягають ОТК, є проходження обов`язкового технічного контролю. Обов`язок повідомити страховику усю інформацію про проходження ОТК покладається виключно на відповідача як страхувальника. Проте [PERSON] , знаючи про необхідність проходження його транспортним засобом ОТК, про відсутність у нього діючого протоколу про проходження ОТК, не повідомив про це страховика, тобто, умисно ввів позивача в оману. За поінформованості про такі обставини поліс не був би укладений, оскільки це суперечило б закону. Обман має місце, коли задля вчинення правочину надається недостовірна, невірна інформація або вона навмисно замовчується з метою аби правочин був вчинений. Позивач просив суд визнати недійсним з моменту укладення поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/3976714, яким був забезпечений транспортний засіб «Mercedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] , (vin-code [NUMBER] ). Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2024 року вказана цивільна справа передана на розгляд до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 26.09.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Від представника позивача 27 вересня 2024 року надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги останній підтримав, не заперечував з приводу ухвалення заочного рішення. Відповідачу позивачем направлено рекомендованим листом копія позовної заяви, судом копія ухвали суду надсилалась рекомендованими листами з зворотнім повідомленням на адресу його реєстрації, проте поштовий конверт був повернутий до суду з відміткою «повернення за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Номер мобільного телефону зазначеного в полісі обов`язкового страхування містить закреслення трьох останніх цифр таким чином, що не можливо встановити номер. Поспілкувавшись по телефону з особою на ім`я [PERSON] по телефону зазначеному в правому куту поліса останній повідомив що йому не відома людина на ім`я [PERSON] . Судом вжиті всі можливі заходи з метою повідомити відповідача про розгляд справи судом. У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 910/1730/22 вказано, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями\~162,\~165,\~258,\~263,\~290,\~295 ЦПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 910/8197/19, від 09 грудня 2021 року у справі № 911/3113/20). Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 19 липня 2023 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»» та [PERSON] укладено поліс № АР/3976714 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого транспортний засіб «Mercedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] , є забезпечений і відповідальність [PERSON] застрахованою з 00 годин 00 хвилин 20 липня 2023 року по 19 липня 2024 року включно. У розділі 8 «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» зазначено, що, формуючи пропозицію на укладення договору страхування, позивач вніс до умов договору повідомлені страхувальником відомості, вказавши зокрема: ТЗ підлягає обов`язковому технічному контролю (ОТК) - ні /а.с. 9 зв./. Зі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що транспортний засіб марки - «Mercedes Benz», тип Вантажний -Спеціалізований фургон, № шасі [NUMBER] , повна маса - 3500, маса без завантаження - 2684, колір білий, держаний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований у встановленому Законом порядку в органах МВС України та належить [PERSON] /а.с. 10/. Позивач вказує, що в ході розслідування страхового випадку (ДТП 06 квітня 2024 року за участю застрахованого автомобіля) ним здійснено запит до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України про проходження ОТК вказаним вище транспортним засобом. У відповідь на звернення адвоката Ольги Стецюри Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України повідомив, що транспортний засіб «Mercedes Benz», держаний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] , за конструкцією вантажний, вантажопідйомність 0,816 т та відповідно до частини 7 статті 35 Закону України «Про дорожній рух підлягає проходженню обов`язкового технічного контролю з періодичністю кожні два роки. Вищезазначений транспортний засіб ОТК не проходив та станом на 06 квітня 2024 року немає діючого протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу /а.с. 12/. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач вказував на те, що відповідач, знаючи про необхідність проходження ОТК транспортного засобу на момент укладання Полісу, про відсутність протоколу проходження ОТК транспортного засобу не повідомив про це позивача, тобто умисно ввів в оману позивача. Відтак, відповідач надав неправдиві відомості про істотні умови договору страхування, у зв`язку з чим Поліс було укладено з порушенням вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності». Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Судом встановлено, що договір внутрішнього страхування, який є предметом спору, є оспорюваним правочином. Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Відповідно до ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України). Порядок укладення і початок дії договору страхування визначено у ст. 97 Закону України «Про страхування», у частині 5 якої зазначено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Аналогічні положення містяться й у ст. 981 ЦК України. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Приписами ст. 97 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування укладається виключно в письмовій формі з дотриманням вимог Цивільного кодексу України, встановлених до письмової форми правочину, та оформляється у паперовій формі або у формі електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", або в порядку, передбаченому законодавством про електронну комерцію. Пунктом 17.6 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що особливості укладення договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у порядку, визначеному Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Як вбачається із матеріалів справи оспорюваний договір страхування було укладено в письмовій формі. Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Крім того, відповідно до п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до Закону України «Про дорожній рух», укладаються страховиками за умови проходження зазначеними транспортними засобами обов`язкового технічного контролю, якщо вони згідно з протоколом перевірки технічного стану визнані технічно справними. Договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, укладаються на строк, що не перевищує строку чергового проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю відповідно до вимог\~Закону України\~"Про дорожній рух". З метою дотримання вищевказаного положення Закону, страховиком було включено до умов оспорюваного договору страхування особливі умови цього договору, викладені в розділі «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ». Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137 (надалі Порядок), визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС, за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, у відповідності до ст. 35 Закону України «Про дорожній рух». З повідомлення Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України вбачається, що транспортний засіб «Mercedes Benz», держаний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] , за конструкцією вантажний, вантажопідйомність 0,816 т та відповідно до частини 7 статті 35 Закону України «Про дорожній рух підлягає проходженню обов`язкового технічного контролю з періодичністю кожні два роки. Вищезазначений транспортний засіб ОТК не проходив та станом на 06 квітня 2024 року немає діючого протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу /а.с. 12/. Як вбачається з розділу зі страхового полісу № АР/3976714, позивач на підставі отриманої інформації на страхування від відповідача, заповнюючи договір страхування, вніс до умов договору повідомлені відповідачем відомості, зазначивши зокрема: ТЗ використовується протягом повного строку страхування\~1-й місяць, 2-й місяць…12-й місяць, ТЗ використовується як таксі/маршрутне таксі ні, ТЗ підлягає обов`язковому технічному контролю (ОТК) - ні; до керування допущені особи з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника менше 3-х років так. Водночас, враховуючи повідомлення Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 25.06.2024 № 31/1734А3-19165-2024, суд дійшов висновку, що відповідачу на момент укладення договору страхування достеменно було відомо, що транспортний засіб «Mercedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] , (vin-code [NUMBER] ) підлягає обов`язковому технічному контролю, за результатами якого видається протокол перевірки технічного стану транспортного засобу кожні два роки, однак такий контроль його ТЗ не проходив. Крім того, ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» визначено заборону експлуатації транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»). Правилами дорожнього руху України також встановлено вищевказану заборону (пп. «ґ» п. 2.1 та пп. «б» п. 31.3 цих Правил). За приписами ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний, зокрема, своєчасно подавати транспортний засіб, що підлягає обов`язковому технічному контролю, на такий контроль. Згідно з п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху, зокрема, зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху. Отже, відповідачу також було достеменно відомо про неможливість експлуатації ТЗ без проходження технічного контролю та без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ. Відповідно до п. 14.2 ст. 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Вимогами ч. 2 ст. 99 Закону України «Про страхування» визначені обов`язки страхувальника, серед яких, визначено, що страхувальник перед укладенням договору страхування зобов`язаний поінформувати страховика або страхового посередника про відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику (визначення ймовірності та вірогідності настання страхового випадку і розміру можливих збитків), та/або надати йому іншу інформацію, що має істотне значення для прийняття страховиком рішення про укладення договору страхування, у тому числі про наявність страхового інтересу, та/або про розмір страхової премії за договором страхування.. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, якби відповідач, виконавши покладені на нього законом зобов`язання, повідомив страховика про те, що транспортний засіб засобу «Mercedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] , (vin-code [NUMBER] ), підлягає обов`язковому технічному контролю, однак на час укладення договору відсутній протоколу перевірки технічного стану забезпечуваного транспортного засобу, страховик міг би укласти договір страхування, однак дана обставина була б відкладальною умовою - строк дії договору був з моменту проходження ТЗ обов`язкового технічного контролю, що було б пов`язано з особливою умовою використання забезпечуваного транспортного засобу. Суд зауважує, що необхідно розмежовувати поняття «укладення договору» та «набрання чинності договором». Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору. Отже, момент укладення договору може не збігатися з моментом набрання ним чинності. Водночас, правочин вважається вчиненим із відкладальною умовою у випадку, коли особи, що його вчиняють, обумовили нею відкладення прав та обов`язків. Однак, відповідач свідомо повідомив неправдиві відомості, зазначивши, що забезпечуваний транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю і використовується протягом повного строку страхування, тобто приховав правдиву інформацію, що мала значення для укладення договору страхування. Так, за твердженням позивача останній умисно був введений відповідачем в оману з приводу істотних умов договору страхування. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо). Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач знав про відсутність діючого протоколу обов`язкового технічного контролю на момент укладення полісу 19.07.2023 та не лише не повідомив про такі обставини, а навпаки замовчав їх, зазначивши неправдиву інформацію, що забезпечуваний транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю. Таким чином, суд погоджується із твердженнями позивача, що відповідач 19.07.2023 ввів в оману іншу сторону оспорюваного договору страхування, свідомо надавши неправдиві відомості про предмет договору (полісу). Згідно положень Цивільного кодексу України, зміст договору становлять не лише умови, визначені на розсуд сторін і погоджені сторонами, а й умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ч. 1 ст. 106 Закону України «Про страхування» договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Договір страхування визнається недійсним у судовому порядку. За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 83ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, 4, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві і докази надані разом до неї. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд дійшов висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом визнання недійсним полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/3976714, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «Mercedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] , з моменту його укладення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2 422, 40 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 10049 від 07.08.2024 (а.с. 9) Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 422, 40 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Outcome: approved