Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

14.11.2024 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. 110, ст. 112, ст. 113 Сімейного Кодексу України, ст.4, ст. 175 ЦПК України, просить розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 31 липня 1999 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 82 (Свідоцтво про шлюб видане повторно Серія [NUMBER] ). Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що з вересня 2022 року шлюбні відносини фактично припинені, через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Кожен живе самостійним життям, спільне господарство не ведеться, кожен має окремий бюджет. Шлюб існує формально, що суперечить інтересам позивача. Ухвалою судді\~від 25.11.2024\~року після виконання вимог, передбачених ч.6 ст.187 ЦПК України, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді\~від 25.12.2024\~року було відкладено судове засідання на підставі ст. 223 ЦПК України. В призначене судове засідання 28.01.2025 року сторони не з`явились. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджено зворотним поштовим повідомленням про отримання процесуальних документів 17.01.2025 року. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась за місцем реєстрації, проте конверти із судовою повісткою та процесуальними документами повернуто до суду з відміткою «повертається» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Також викликалась через оголошення на офіційному сайті «Судова влада України». Заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву до суду не подано. Відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим. Відповідно до ухвали від 28.01.2025\~року суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З матеріалів\~справи судом\~встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб виданого повторно Серії [NUMBER] , виданого 13 листопада 2024 року Відділіом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 31 липня 1999 року зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 82. Після державної реєстрації шлюбу прізвища: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . За час перебування у шлюбі у сторін неповнолітніх спільних дітей не має. Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, спірних питань з приводу розподілу спільного майна у сторін немає. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач своєї думки не висловила, то суд вважає, що після розірвання шлюбу необхідно залишити їй прізвище - « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, то з другої сторони стягуються судовий збір на користь держави. Відповідно до посвідчення громадянина евакуйованого у 1986 року із зони відчудження (Чорнобильське) серії [NUMBER] , позивач у справі звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі і він звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави стягується судовий збір у розмірі 1211 гривні 20 копійок.

Outcome: approved