Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами за період з червня 2023 року по 01 березня 2024 року в розмірі 80 666,67 грн по виконавчому листу № 757/282249/23 від 08 січня 2024 року по виконавчому провадженню № [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконанні у державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лобко О.В. перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року за виконавчим листом № 757/28249/23-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 грн, починаючи з 29 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. 01 лютого 2024 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості згідно виконавчого листа № 757/282249/23, зі змісту якого вбачається, що станом на 01 лютого 2024 року заборгованість зі сплати аліментів становить 70 666,67 грн. Позивач не погоджується з цим розміром заборгованості, вказуючи, що добровільно сплачував аліменти, що підтверджується переказами коштів на рахунок відповідача, однак відповідачка відмовляється підтвердити отримання коштів, а тому він звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.05.2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, передано за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у вищевказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15 жовтня 2024 року. У жовтні 2024 року від відповідачки надійшов відзив на позов. В обгрунтування своїх заперечень посилалася на ті обставини, що з долучених позивачем квитанцій не вбачається (жодним чином не підтверджують) факт перерахування позивачці коштів саме як аліментів на їх спільну дитину, оскільки із наданих позивачем копій квитанцій у призначенні платежу не вказано, що ці кошти перераховувались позивачці саме як аліменти на їх сина. Зазначає, що кошти, які були перераховані позивачем на банківську картку позивачки у період часу з червня 2023 року по 01 березня 2024 року, є додатковими витратами на їх спільну дитину, які зумовлені особливими обставинами розвитку сина (відвідування тренувань з футболу; придбання спортивного інвентарю; відвідування додаткових (позашкільних) занять із математики, англійської та української мови (репетитор), тощо). Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року розгляд справи відкладено на 27 січня 2025 року. У січні 2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій [PERSON] вказує на те, що позивач окремо в добровільному прядку сплачував аліменти на утримання сина, приймав участь в інших витратах (придбавався одяг та сплачувались грошові кошти за зайняття в кружках), окрім того піклувався про дитину та приймав участь в його вихованні, про що може безпосередньо підтвердити відповідачка. Починаючи з листопада 2023 року, ще до прийняття судом рішення про стягнення аліментів, почав виплачувати в добровільному порядку по 10 000,00 грн щомісяця. Станом на дату подання цього позову позивачем добровільно сплачено аліменти у розмірі 88 000,00 грн. Позивач зазначає, що між сторонами відсутні інші грошові зобов`язання, окрім аліментних. Відповідачка не заперечує щодо отримання від позивача грошових коштів, де вона зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Ураховуючи вищенаведене, позивач вважає за можливе захистити своє порушене право шляхом звільнення його від сплати заборгованості по аліментах за період з червня місяця 2023 року по 01 березня 2024 року, які нараховані на підставі виконавчого листа від 08 січня 2024 року у справі № 757/282249/23, по виконавчому провадженню № [NUMBER]. Позивач судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; просить розглядати справу за його відсутності та задовольнити позов. В судове засідання відповідач та представник третьої особи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, 09 лютого 2024 року постановою державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лобко О.В. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 грн щомісячно, починаючи з 29 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. 01 лютого 2024 року державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лобко О.В. здійснено розрахунок заборгованості згідно виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 08 січня 2024 року № 757/282249/23, зі змісту якого вбачається, що станом на 01 лютого 2024 року заборгованість по сплаті аліментів становить 70 666,67 грн. У справі, яка розглядається, позивач посилається як на обставину, що має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, на те, що сплачував аліменти у добровільному порядку за період з 29 червня 2023 року по 01 березня 2024 року у розмірі 80 666,67 грн., що підтверджується квитанціями про оплату, однак державним виконавцем не було враховано відповідні платежі у рахунок сплати аліментів. Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. Як визначено положеннями статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуріальній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18) зазначено, що заявник стверджував, що грошові кошти сплачував як добровільну виплату аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань перед стягувачем до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника. Суд врахував, що при грошових переказах через термінал самообслуговування банку у платника не було технічної можливості самостійно зазначати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування». У постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій. Судом встановлено, що при проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] державний виконавець не врахував сплачені ним кошти на картковий рахунок [PERSON] за період - серпня місяця 2023 року по 01 березня 2024 року, оскільки вони охоплюються періодом, за який державним виконавцем нараховано заборгованість за аліментами: за червень 2023 року - 8 500,00 грн; за серпень 2023 року - 7 000,00 грн сплачені згідно квитанції № СВ52-ВМ1Н-Т46; за вересень 2023 року - 7 000,00 грн; за листопад 2023 року - 10 000,00 грн, за грудень 2023 року - 10 000,00 грн; за січень 2024 року - 10 000,00 грн, які охоплюються періодом, за який державним виконавцем нараховано заборгованість за аліментами. Всього не враховано державним виконавцем платежі на суму 52 500,00 грн. Сторони не заперечують, що вказаний картковий рахунок, на який було здійснено переказ вищевказаних грошових коштів, відкритий на ім`я [PERSON] ; надходження коштів на ці рахунки відповідачка не заперечувала. Кошти за цей період були сплачені позивачем добровільно ще до відкриття виконавчого провадження. Реалізуючи стандарт переважаючої переконливості в оцінці обставин цієї справи, суд вважає, що описані вище перекази коштів на рахунок відповідача на підтвердження сплати боржником на користь стягувача аліментів мають бути враховані при визначенні розміру заборгованості відповідача за аліментами, оскільки доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем матеріали справи не містять, як і відсутні докази відмови відповідача від отримання грошових переказів від позивача. Інші здійснені у лютому 2024 року на суму 10 000,00 грн. та у березні 2024 року на суму 10 000,00 грн. суд до уваги не бере, оскільки вони не охоплюються періодом, за який державним виконавцем нараховано заборгованість за аліментами. Водночас, суд не враховує як належний і достатній доказ на підтвердження сплати позивачем аліментів додану ним до позовної заяви копію квитанції 0ХЗМ-ТН64-48КР-5РМ9 від 08 серпня 2023 року на суму 8 500,00 грн, фактичне призначення яких зазначено «На футбол Мише». Відхиляючи цей доказ, суд виходить із того, що обов`язок батьків утримувати своїх дітей не обмежується виключно сумою присуджених до сплати аліментів та може включати і інші добровільні платежі, обумовлені взаємовідносинами батька і дитини (подарунок, цільовий переказ коштів тощо). Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи покладений на сторони обов`язок доказування обставин, на які вона посилається, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині звільнення від сплати [PERSON] заборгованості по аліментам в сумі 52 500,00 грн. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. за подання позову до суду, що підтверджується квитанцією № 0353-2750-1320-0764 від 25.03.2025 року. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги частково на 65 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 787 грн. 20 коп. у відшкодування судових витрат.

Outcome: partial