Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

21.04.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 09.08.2019 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, за час якого у них [INFO] народився спільний син [PERSON] . За час перебування в шлюбі ними, як подружжям, було придбано автомобіль MERCEDES-BENZ Е280, д.н.з. [NUMBER] , 1997 р.в., а також проведено капітальний ремонт у квартирі [ADDRESS] та вмебльовано кухню. Майнові права на квартиру були придбані відповідачем 10.09.2018 року у ТзОВ «Голдіс Буд» та на той момент житло було повністю порожнім. До виходу у відпустку по догляду за дитиною (декрет) вона працювала у ТзОВ «Кромберг енд Шуберт України Лу» на посаді інженера, отримувала високий заробіток, а тому її внесок у спільне майно подружжя був досить вагомим. На даний час у неї виникла необхідність провести поділ спільного майна подружжя, проте визначити ціну позову вона не в змозі через відсутність у неї доступу до об`єктів поділу. Враховуючи наведене, просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь грошову компенсацію вартості: 1/2 частини автомобіля MERCEDES-BENZ Е 280, д.н.з. [NUMBER] , 1997 р.в., виділивши спірний автомобіль у власність відповідача; 1/2 частину збільшення вартості поліпшень (завершеного ремонту) квартири [ADDRESS] ; 1/2 частини кухонних меблів (кухні); а також судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.05.2023 року судом було застосовано заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль MERCEDES-BENZ Е 280, д.н.з. [NUMBER] , 1997 р.в. та квартиру [ADDRESS] (Том 1, а.с. 66-67). 08.06.2023 року відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що спірний автомобіль був придбаний переважно за рахунок коштів, які були отримані від реалізації іншого транспортного засобу, що належав його матері [PERSON] . При купівлі автомобіля MERCEDES-BENZ Е 280 зі спірних коштів подружжя було витрачено 1000 дол. США. Капітальний ремонт у належній йому квартирі також здійснювався за рахунок коштів [PERSON] . Вартість кухонних меблів на даний час оплачена частково та такі наразі не встановлені. Натомість, після припинення спільного проживання із [PERSON] він продовжував здійснювати ремонтні роботи. Долучені до позовної заяви платіжні документи не мають жодного відношення до предмету даного спору. Також зазначає, що в якості поділ спільного майна подружжя він готовий компенсувати позивачці 150000 грн., а тому заявлені позовні вимоги він визнає частково (Том 1, а.с. 77-78). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.07.2023 року у справі було призначено автотоварознавчу експертизу для визначення дійсної ринкової вартості автомобіля марки Mercedes-Benz, модель Е 280, д.н.з. [NUMBER] , 1997 р.в. (Том 1, а.с. 104-105). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.07.2023 року у справі було призначено судово-товарознавчу\~та судово-будівельну\~експертизи для визначення дійсної ринкової вартості кухонних меблів та завершеного капітального ремонту квартири [ADDRESS] (Том 1, а.с. 110-111). 26.10.2023 року від Волинського відділення Львівського НДІСЕ надійшло до суду повідомлення про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3532 від 26.10.2023 року (Том 1, а.с. 141). 29.11.2023 року від Волинського відділення Львівського НДІСЕ надійшов до суду висновок експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 3534 від 15.11.2023 року (Том 1, а.с. 145-157). 18.12.2023 року від Волинського відділення Львівського НДІСЕ надійшов до суду висновок експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3531-Е від 12.12.2023 року (Том 1, а.с. 159-168). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.01.2024 року у справі було повторно судово-будівельну експертизу, предметом якої було визначення дійсної ринкової вартості завершеного капітального ремонту квартири [ADDRESS] (Том 1, а.с. 185-186). 19.08.2024 року від Волинського відділення Львівського НДІСЕ надійшов до суду висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 499 від 14.08.2024 року (Том 1, а.с. 203-214). \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що вона та відповідач в період шлюбу придбали спірний автомобіль за 4200 доларів США, з яких 2000 доларів США були власними заощадженнями подружжя. Інша частина коштів була отримана внаслідок реалізації відповідачем транспортного засобу його батьків. Капітальний ремонт у квартирі розпочався влітку 2020 року за рахунок коштів, які були отримані ними як весільний подарунок. Зокрема, на проведення ремонтних робіт було витрачено 7000 Євро, а також щомісячно витрачалися кошти із їх заробітних плат. У капітальний ремонт вона вклала свої особисті дошлюбні кошти в сумі 4000 доларів США. При цьому, розмір її щомісячного заробітку перевищував доходи відповідача [PERSON] . Також щоліта вона їздила за кордон на підробітки. Жодних коштів на ремонт квартири мати відповідача - [PERSON] не давала. \~ \~ \~ \~Представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, позов просив задовольнити в повному обсязі. Також просив стягнути з відповідача на користь позивачки витрати за проведення судових експертиз. \~ \~ \~ \~Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково з підстав, які викладені у його відзиві на позовну заяву. Також відповідач суду пояснив, що кухонні меблі були придбані частково за спільні кошти подружжя в сумі 70000 грн., а решту коштів 60000 грн. дала безповоротно його мати - [PERSON] . В ремонт квартири були вкладені спільні з позивачкою 8000 Євро, а ще 10000 Євро також дала [PERSON] . Ремонтні роботи у квартирі розпочалися до реєстрації шлюбу з позивачкою. До розробки дизайнерського проекту у квартирі було зроблено стяжку, покладено теплу підлогу, виведені труби та встановлені фільтри на воду. Зазначив, що в рахунок компенсації за спірний автомобіль [PERSON] підлягає поверненню 650 доларів США, за меблі 35000 грн., за ремонт квартири 200000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала позицію свого довірителя, просила позов задовольнити частково. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). [INFO] у сторін народилася спільна дитина син [PERSON] , про що свідчить відповідне свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). На дату звернення позивачки [PERSON] до суду з даним позовом шлюб між сторонами розірвано не було. Так, 10.09.2018 року між ТзОВ «Голдіс Буд» (продавець) та [PERSON] (покупець) був укладений договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти у власність майнові права на квартиру. 19.05.2020 року до вказаного договору була укладена додаткова угода № 1, а в подальшому, 17.06.2020 року, був підписаний акт приймання-передачі оплаченої покупцем квартири (сукупності майнових прав). Згідно з даним актом [PERSON] була передана у власність квартира [ADDRESS] , проектною загальною площею 86,80 кв.м., фактичною загальною площею 88,00 кв.м. (а.с. 13-21). 21.07.2020 року [PERSON] зареєстрував за собою право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 88,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2130482607101. Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 217610459 від 24.07.2020 року (а.с. 21). Судом також встановлено та стороною відповідача не заперечується, що після набуття [PERSON] права власності на вищевказане нерухоме майно та під час перебування останнього в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у квартирі було розпочато капітальний ремонт, а також придбано кухонні меблі. Крім того, 20.03.2020 року за відповідачем було зареєстровано право власності на транспортний засіб MERCEDES-BENZ Е 280, д.н.з. [NUMBER] , 1997 р.в., на підставі договору купівлі-продажу № 0740/2020/1966657 (а.с. 9-12). У своєму позові [PERSON] , в порядку поділу спільного майна подружжя, ставить питання щодо стягнення із [PERSON] на свою користь грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, 1/2 частини збільшення вартості поліпшень (завершеного ремонту) квартири та 1/2 частини кухонних меблів. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Під час розгляду даної справи сторонами не було надано доказів того, що між сторонами існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року (справа № 6-399-цс17). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Статтею 57 СК України закріплений перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Разом з тим, ч.ч. 6, 7 ст. 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Зазначене дає підстави для висновку, що обов`язок доведення факту набуття за час шлюбу майна, як об`єкту права приватної власності, покладається на того з подружжя, який посилається на дану обставину, а його (факту) спростування на іншого. В ході розгляду справи стороною відповідача не заперечувалася та обставина, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі на час придбання спірного майна та що таке майно придбано частково за спільні кошти подружжя. Відповідач у ході розгляду справи стверджував, що кошти на придбання автомобіля та кухонних меблів, а також проведення капітального ремонту в переважній частині належали його матері [PERSON] . Однак, суд не приймає до уваги вищевказані доводи відповідача з огляду на таке. Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона неодноразово безповоротно передавала своєму сину 1200 Євро під час придбання ним спірного автомобіля та ще близько 10000 Євро при проведенні ними ремонтних робіт у квартирі. Яке було цільове спрямування даних коштів вона не знає. Як їй відомо, [PERSON] витрачала свої відпускні (декретні) кошти на ремонтні роботи у квартирі, частину запозичувала у своєї родини. Крім того, подружжя її сина та позивачки вклали у ремонт подаровані їм на весілля кошти. Спірний автомобіль був придбаний в переважній частині за кошти, які були отримані [PERSON] від реалізації належного їй автомобіля. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що батько відповідача є його рідним братом, і відповідно відповідач [PERSON] племінником. Він разом з іншим майстром проводили ремонтні роботи у квартирі відповідача. Кошти, на оплату вартості наданих послуг, сплачувалися [PERSON] та його батьком. Ремонт продовжувався до осені 2021 року (за пів року до початку повномасштабної війни). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її колегою. Як їй відомо, позивачка брала фінансову участь в проведенні ремонтних робіт у спірній квартири, остання замовляла дизайнерський проект. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивачка у справі є рідною сестрою його дружини. Під час проведення у спірній квартирі ремонтних робіт влітку 2021 року, він допомагав виносити будівельні матеріали з помешкання, а також робити перепланування шляхом знесення стін. Крім того, сторони запозичували у нього грошові кошти в сумі 1000 дол. США. На переконання суду, пояснення свідків жодним чином не спростовують презумпції правового режиму спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] стосовно спірних автомобіля, кухонних меблів, а також вартості проведення капітального ремонту в квартирі, натомість, такі вказують на те, що як позивач, так і відповідач у межах своєї можливості вносили свій фінансовий вклад у спільне майно. Сам по собі факт передачі [PERSON] грошових коштів на цілі подружжя не встановлює для спірного майна право особистої приватної власності [PERSON] , оскільки такі передавалися на потреби подружжя, безповоротно та без жодних застережень щодо використання коштів. Крім того, зі слів [PERSON] , не можливо однозначно встановити цільове спрямування коштів, які передавалися нею на сім`ю свого сина. \~ \~ \~ \~Відтак, стороною відповідача в ході розгляду справи не було доведеного того, що частка [PERSON] у спільній сумісній власності подружжя є більшою від частки [PERSON] , або ж що будь-яке зі спірного майна є його особистою приватною власністю. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України манно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України). Отже, суд вважає доведеним, що на автомобіль MERCEDES-BENZ Е 280, д.н.з. [NUMBER] , 1997 р.в., на проведений капітальний ремонту квартири [ADDRESS] та на кухонні меблі (кухню) поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя [PERSON] до [PERSON] . Варто зауважити, що відповідачем не заперечується ані факт придбання спірного автомобіля та кухонних меблів, ані сам факт проведення ремонтних робіт у належній йому квартирі в період, коли він перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачкою. При цьому, відповідач визнав, що усе спірне майно придбавалося, у тому числі, за їх спільні із позивачкою [PERSON] кошти. У свою чергу, суд вважає доведеним й те, що позивач [PERSON] приймала фінансову участь в придбанні спірного майна, оскільки як вбачається із довідок про доходи, остання за час роботи у ТзОВ «Кромберг енд Шуберт України Лу» отримала дохід в сумі 228973,57 грн. у 2020 році та 217571,73 грн. у 2021 році (Том 1, а.с. 52-53). Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Результати аналізу змісту положень ст. 71 СК України дають підстави для висновку про те, що ч. ч. 4, 5 цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст. 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Оцінюючи положення ч. 5 ст. 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд у постанові від 03.02.2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18) зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Частинами 1, 2 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі ст. 364 ЦК України. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Як встановлено судом, поліпшення (ремонт), проведений у квартирі [ADDRESS] , фактично є невід`ємною частиною майна, яке належить на праві приватної власності [PERSON] , а тому таке не може бути поділене між сторонами в натурі. Також, не може бути поділеною між сторонами в натурі кухонні меблі (кухня), оскільки такі за своєю структурою є вмонтованими та виготовлені за індивідуальним замовленням, із індивідуальними параметрами, а отже також є невід`ємною частиною належної відповідачу квартири. Автомобіль MERCEDES-BENZ Е 280, д.н.з. [NUMBER] , 1997 р.в., теж є неподільною річчю, право власності на який зареєстровано за [PERSON] . З огляду на наведене, суд вважає в повній мірі обґрунтованими вимоги [PERSON] щодо стягнення саме компенсації вартості її частки у спільному майні подружжя. Згідно з висновком судового експерта Волинського відділення Львівського НДІСЕ за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 3534 від 15.11.2023 року, ринкова вартість кухонних меблів, які знаходяться в квартирі [ADDRESS] становить 130000 грн. (Том 1, а.с. 144-157). Згідно з висновком судового експерта Волинського відділення Львівського НДІСЕ за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3531-Е від 12.12.2023 року, ринкова вартість автомобіля MERCEDES-BENZ Е 280, д.н.з. [NUMBER] , 1997 р.в., становить 114911 грн. (Том 1, а.с. 159-168). Згідно з висновком судового експерта Волинського відділення Львівського НДІСЕ за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 499 від 14.08.2024 року, ймовірна ринкова вартість ремонтно-будівельних робіт з капітального ремонту квартири [ADDRESS] становить 765191 грн., з яких: 582620 грн. будівельні матеріали, 182571 грн. заробітної плати (Том 1, а.с. 203-214). Таким чином, 1/2 вартості спірних автомобіля, капітального ремонту та кухонних меблів складає 505051 грн. (з розрахунку: (765191 грн. + 130000 грн. + 114911 грн.) / 2. Крім того, за проведення усіх вищевказаних судових експертиз позивачкою було сплачено їх вартість в сумі 31067,40 грн., з яких: 13382,88 грн. вартість будівельно-технічної експертизи; 11949 грн. вартість товарознавчої експертизи; 5735,52 грн. вартість транспортно-товарознавчої експертизи. Жодних доказів, які б спростовували обґрунтованість вищевказаних висновків експертів Волинського відділення Львівського НДІСЕ стороною відповідача надано не було, клопотання про призначення повторних експертних дослідження останніми не заявлено, а тому суд не вбачає будь-яких правових підстав ставити під сумнів їх достовірність. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя є в повній мірі обґрунтованою, а тому заявлені позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із проведенням експертизи та з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, при зверненні до суду з даним позовом [PERSON] було сплачено 12346 грн. за подачу позову та 536,80 грн. за звернення із заявою про забезпечення позову. В ході розгляду даного справу та за наслідками постановлення судового рішення було встановлено, що ціна позову в даному провадженні становить 5050,51 грн. З огляду на наведене, та враховуючи положення ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивачки, у зв`язку із задоволенням її позову в повному обсязі, підлягають стягненню судові витрати по справі в загальному розмірі 36654,71 грн., з яких: 5050,51 грн. за звернення до суду з позовом; 536,80 грн. за звернення до суду із заявою про забезпечення позову; 31067,40 грн. витрат, пов`язаних із проведенням експертиз.

Outcome: approved