Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Представник ТзОВ «Діджи Фінанс» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №717544 в розмірі 19338,74 грн., судовий збір в розмірі 2422,40 грн, та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 29 вересня 2021 року між ТзОВ "СЛОН КРЕДИТ» та відповідачкою було укладено договір про споживний кредит №717544, за яким остання отримала позику. 28 серпня 2023 року між ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» та позивачем укладено Договір факторингу №2808-23, у відповідності до умов якого позивач набув права вимоги до відповідачки за кредитним договором №717544 від 29.09.2021 в сумі 19338,74 грн. Зазначає, що всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідачки, остання припинила повертати наданий їй кредит. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, надає згоду на прийняття заочного рішення по справі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи думку представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дотримуючись вимог ст. 280 ЦПК України дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі. Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 29 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №717544 (а.с.14-16). Встановлено, що відповідачка, власноручним підписанням договору підтвердила, що ознайомилася з умовами публічної пропозиції на укладення договору про надання споживчого кредиту ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, яка розміщена на сайті фінансової компанії http://sloncredit.ua/, в повному обсязі з урахуванням паспорту споживчого кредиту, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, тарифів, які складають договір про надання споживчого кредиту, укладення якого підтверджено. Відповідачка погодилася та зобов`язувалася виконувати його умови. Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору, на умовах встановлених договором, товариство надає споживачку кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором. Згідно п.1.2, 1.3, 1.4 вказаного Договору, сума кредиту 13125 грн., кредит надається строком на 730 днів з 29.09.2021 по 29.09.2023. Відповідно до п.1.5 вказаного договору, тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: - за перший день користування кредитом -25% в день; - за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня й до кінця строку надання кредиту - 85 % річних. Пунктом 2.1 вказаного договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. З платіжного доручення №9693 від 29.09.2021 судом встановлено, що ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" на картковий рахунок відповідачки [PERSON] перерахувало 10500 грн. (а.с.13 зворот). Судом встановлено, що 28 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ», та позивачем, був укладений Договір факторингу №2808-23, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах визначених цим договором (а.с.25-28). Відповідно до п.4.1. вказаного договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги у формі наведеної в додатку №1 до цього договору, за умови виконання фактором вимог перерахування сум грошових коштів фінансування передбачених розділом 3 договору. Встановлено, що позивачем перерахованого грошові кошти на виконання умов зазначеного договору факторингу та підписано акт приймання реєстру прав вимоги за договором факторингу №2808-23 від 28.08.2023, що підтверджується матеріалами справи (а.с.8 зворот, 32 зворот). Згідно витягу з додатку до договору факторингу №2808-23 від 28.08.2021, вбачається, що позивач набув права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] , за кредитним договором №717544 від 29.09.2021, в сумі 19338,74 грн., з яких 8260,66 грн. - сума заборгованості за тілом, 11078,08 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.12). Як слідує з розрахунку заборгованості за кредитним договором №717544, який надано ТОВ "СЛОН КРЕДИТ", загальний розмір заборгованості по кредиту - 19338,74 грн. (а.с.12 зворот). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, судом встановлено, що 29.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачко було укладено договір про надання споживчого кредиту №717544. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови позики, зокрема, розмір позики, порядок її надання і повернення, розмір відсотків за користування позикою. Первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання, натомість відповідач умови договору належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунків, поданих позивачем, складає за кредитним договором №717544 в розмірі 19338,74 грн. Позивач ТзОВ «Діджи Фінанс» на підставі вищедослідженого судом договору відступлення права вимоги, набув права грошової вимоги до відповідача по вказаному договору позики, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість по вказаному договору. Що стосується судових витрат, то суд вирішив це наступним чином. Відповідно до акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 16.09.2024 (а.с.10), детального опису робіт, виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення заборгованості (а.с.13), додаткової угоди №717544 від 16.09.2024 (а.с.10 зворот), договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.04.2024 (а.с.22-24), встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача становить 6000,00 грн. Відповідно до п. 1-4 ч. 4.ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи,

Outcome: approved