Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

\~Заявниця [PERSON] звернулась до суду із наданою заявою, у якій просить видати обмежувальний припис відносно [PERSON] на строк 6 місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього певні обов`язки, а саме: - заборонити перебувати у місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити наближатись на відстань меншу ніж 50 м до місця проживання (перебування) постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити вести телефонні розмови з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заява мотивована\~тим,\~що [PERSON] та [PERSON] \~перебувають у\~шлюбних\~відносинах, наразі позивачка подала до суду заяву про розірвання шлюбу з [PERSON] . На даний час вона проживає разом з дітьми в орендованому будинку по [ADDRESS] . Відносини між\~ [PERSON] та [PERSON] \~припинені через\~те,\~що він\~зловживає спиртними\~напоями,\~часто вчиняв\~і продовжує\~вчиняти сварки\~та домашнє\~насильство щодо\~ [PERSON] ,\~погрожує їй\~фізичною розправою,\~штовхає, висловлюється на її\~адресу грубою нецензурною\~лайкою.\~З цих\~підстав [PERSON] \~неодноразово притягувався\~до адміністративної\~відповідальності за\~ст.\~173-2\~КУпАП.\~Однак\~ [PERSON] \~продовжує погрожувати\~розправою,\~висловлюється грубою нецензурною\~лайкою,\~на зауваження\~не реагує.\~Тобто\~заявниця повідомляє,\~що є\~постраждалою особою\~від кривдника\~шляхом психологічного\~та фізичного\~насильства,\~що призводить\~до травмування\~її психологічного\~та фізичного\~здоров`я.\~При цьому тиск продовжується\~і після\~фактичного припинення\~шлюбних відносин.\~Так відносно [PERSON] \~було складено\~протокол про\~адміністративне правопорушення\~серії ВАД № 360986 від 23.03.2024 року про притягнення\~його до\~адміністративної відповідальності\~за ч.1\~ст.\~173-2\~КУпАП, а також протокол про\~адміністративне правопорушення\~серії ВАД № 606458 від 28.12.2024 року про притягнення\~його до\~адміністративної відповідальності\~за ч.1\~ст.\~173-2\~КУпАП. Відповідно до\~постанови Первомайського\~міськрайонного суду\~Миколаївської області\~від 12.12.2024 року\~ [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності\~за ч.1\~ст.\~173-2\~КУпАП (справа № 484/6856/24, провадження № 3/484/3495/24). Тобто [PERSON] продовжує систематино чинити протиправну поведінку відносно [PERSON] . За таких обставин заявниця побоюється, що фізичне та психологічне насильство з часом може трансформуватись у тяжку форми фізичного насильства з трагічними наслідками. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.01.2025 року відкрито окреме провадження у справі. Заявниця [PERSON] до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила заяву задовольнити повністю. Заінтересована особа [PERSON] до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки шляхом надсилання смс-повідомлення на його номер телефону. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.п.3, 6, 7, 8, 14, 17 ч.1\~ст.1\~Закону\~України\~«Про запобігання\~та\~протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Сексуальне насильство форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності. Фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно до п.1 ч.1\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Частиною 2\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~встановлено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно до ч.ч.3, 4\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Оцінка ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18. Крім того, у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Судом встановлено, що [PERSON] проживає разом з дітьми в орендованому будинку по [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 02.12.2024 року та актом прийому-передачі до договору оренди житлового приміщення від 02.12.2024 року. Між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 04.03.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Первомайську Первомайського району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 113. На даний час заявниця [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Однак через те, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, він часто влаштовує сварки, чинить домашнє насильство фізичного та психологічного характеру щодо заявниці, ображає її грубою нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, штовхає її. Наразі, як зазначає заявниця, вона з дітьми не проживає разом із [PERSON] . З довідки Управління «Служба у справах дітей» Первомайської міської ради Миколаївської області від 21.01.2025 року № 80/4.1-18 вбачається, що діти бігітодітної матері [PERSON] , [INFO] , неповнолітня [PERSON] , [INFO] , малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дійсно перебувають на обліку управління «Служба у справах дітей» міської ради, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах у зв`язку зі вчиненням відносно них домашнього насильства відповідно до наказу від 07.01.2025 року № 1. Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.12.2024 року у справі № 484/6856/24, провадження № 3/484/3495/24 [PERSON] , [INFO] , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства психологічного характеру щодо дружини [PERSON] ), та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу. Крім того, відносно [PERSON] за вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру було складено протоколи про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: серії ВАД № 360986 від 28.06.2024 року (справа № 484/2843/24, провадження № 3/484/1485/24), а також серії ВАД № 606458 від 28.11.2024 року (справа № 484/89/25, провадження № 3/484/224/25). Також відносно [PERSON] , [INFO] , було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 606315 від 28.12.2024 року, а також терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 606589 від 16.01.2025 року. Тобто зазначене свідчить про те, що [PERSON] продовжує систематично вчиняти домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно дружини [PERSON] , порушувати вимоги заборонного припису, здійснювати вплив на дружину [PERSON] , що несе певні ризики для неї у майбутньому та може призвезти до тяжкої форми фізичного насильства з трагічними наслідками. Згідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1\~ст. 89 ЦПК України). Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Левчук проти України» (заява № 17496/19), в якій визнав порушення ст. 8 Конвенції з прав людини (право на повагу до приватного і сімейного життя). Згідно до ст. 8 Конвенції з прав людини, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. ЄСПЛ у даній справі вказав, що покладаючись на\~статтю 8 Європейської Конвенції з прав людини, суди не мають бути надмірно формалістичними у своїх рішеннях, які викликають у особи почуття безкарності та піддають заявника, ще більшому ризику психологічного переслідування та нападу. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19, обмежувальний припис, передбачений вищезазначеним законом, за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм кримінального законодавства), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених цим законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Також Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19, звернув увагу щодо необхідності оцінки судом пропорційності втручання у права та свободи особи при застосуванні обмежувального припису. Відповідно до практики ЄСПЛ будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, зокрема, заходи втручання мають бути передбачені національним законодавством (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» («Shchokin v. Ukraine», заяви № 23759/03 та № 37943/06, п.п. 50-51). При цьому таке втручання має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (дивитись, наприклад, рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява № 4909/04, п.39). Відповідно до ч.1\~ст.3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. В свою чергу, згідно із частиною четвертою\~статті 13 Конституції України\~держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина перша\~статті 63 Конституції України\~передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. Відповідно, враховуючи що найвища соціальна цінність, закріплена у\~статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою\~статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом. У цій справі життя та здоров`я, недоторканність і безпека заявниці, як найвища соціальна цінність, переважають над правом заінтересованої особи на вільне пересування, а тому допускається його обмеження, оскільки втручання держави у це право через механізм обмежувального припису є виправданим, якщо суд встановив підстави для застосування цього обмежувального припису. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У кожному конкретному випадку суд має враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону. Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Заявниця надала належні докази, зокрема, докази притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. Отже, враховуючи наявність конфліктної ситуації між заявницею та заінтересованою особою, суд дійшов висновку про високий рівень вірогідності повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис відносно [PERSON] , оскільки заявниця, як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків, потребує захисту у порядку, передбаченому законом. Відтак, виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи ризики продовження протиправної поведінки [PERSON] та його вплив на заявницю, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що він не здатний повністю контролювати свої дії, суд вважає, що такі втручання в особисті права як заборона перебувати у місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою, заборона наближатись на відстань меншу ніж 50 м до місця проживання (перебування) постраждалої особи, заборона вести телефонні розмови з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб є пропорційним, доречним та відповідає меті його застосування, та водночас забезпечить дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника. Відповідно до ч.ч.1-2, 4\~ст. 350-6 ЦПК України\~розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених\~Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"\~або\~Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. З огляду на вищевикладене, заява про видачу обмежувального припису є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. За заявою осіб, визначених\~статтею 350-2\~цього\~Кодексу обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою\~статті 350-6 цього Кодексу\~(ч.1\~ст. 350-7 ЦПК України). Відповідно до ч.3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved