Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

09.04.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно уточненої заяви представник позивача посилався на те, що 25.06.2020 року між АТ «Альфа Банк» та відповідачем укладено договір про надання кредиту 491028642, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 24930,03 гривень на споживчі потреби строком на 60 місяців, з відсотковою ставкою 39,90% річних. АТ «Альфа Банк» повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредит, відповідач кредит отримала, але свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, в результаті чого, станом на 20.12.2021 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 35513,74 грн., яка складалась з тіла кредиту у розмірі 24360,36 грн., та заборгованості за відсотками в розмірі 11153,38 грн. Також позивач зазначав, що 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. В поданій до суду позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 35513,74 грн., судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 7100 грн. Ухвалою суду від 23.04.2024 року позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 17.06.2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому останній прохав відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт укладення між «Альфа-Банк» та [PERSON] договору про надання кредиту від 25.06.2020 року №4910286642 із погодженням умов та правил надання кредитних коштів, натомість позивачем долучено до матеріалів справи паспорт споживчого кредиту датований 05.02.2018 року, строком чинності до 07.03.2018 року, паспорт споживчого кредиту до договору про надання кредиту від 25.06.2020 року №491028642 не додано. Крім того, вказував що до матеріалів справи не додано детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів. Тому у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] просив відмовити. 16.09.2024 року представник позивача, подав до суду клопотання, яким долучив до матеріалів справи вірні копії документів щодо укладення кредитного договору №491028642 від 25.06.2020 року, а саме: копію оферти на укладення угоди про надання кредиту №491028642, копію додатку №1 до угоди про надання кредиту. Вказав, що під час подачі позову до суду, помилково були надані копії документів,що стосуються іншого кредитного договору, укладеного з відповідачем. Позовні вимоги ТОВ «Еліт Фінанс» прохав задовольнити в повному обсязі. 30.09.2024 року від представника відповідача адвоката Оніпченка В.В. надійшли додаткові пояснення по справі, в яких останній вказує, що як доказ наявності заборгованості позивач додає виписку по особовим рахункам з 25.06.2020 року по [INFO] , проте вказує, що в данному випадку вказана виписка не підтверджує факт наявності заборгованотсі та не підтверджує факт перерахування коштів вдповідачу за вказаним кредитним договором. На підставі вищевикладеного, прохав суд прийняти законне та обгрунтоване рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6\~000 грн. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 14.11.2024 року,витребувано інформацію щодо належності відповідачу карткового рахунку, на який 20.12.2021 року були перераховані кошти в розмірі 24930,03 грн. Представник позивача будучи належним чином повідомленим про місце, час та дату судового засідання, в судове засідання не з`явився, прохав розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їй задовольнити. (а.с.82). Відповідач та представник відповідача, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду не з`явилися, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача за наявними матеріалами справ з врахуванням позиції викладеної у відзиві на позов, в задоволенні позову прохав відмовити повністю. (а.с.84). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 25.06.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №491028642 згідно якого Банк зобов`язався надати [PERSON] \~\~кредит в сумі 24930,03 грн., який остання прохала перерахувати на її картковий рахунок, відкритий в АТ "Альфа Банк" № [NUMBER] , строком на 60 місяців з відсотковою ставкою 39,90% річних. (а.с.91). Сторонами також був підписаний додаток № 1 до Угоди про надання кредиту, який є невід`ємною частиною договору, яким визначено Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Зі змісту якого слідує, що сума кредиту за договором становить 57804,78 грн., з яких: 24930,03 грн.\~тіло кредиту, 32934,75 грн.\~проценти за користування кредитними коштами. Дата щомісячного платежу до 18 числа кожного місяця. Розмір мінімального платежу 964,43 грн. (а.с.92). Підписом в оферті позичальник [PERSON] підтвердила, що вона отримала акцепт угоди про надання споживчого кредиту №491028642 від 25.06.2020 року, а також беззаперечно підтвердила, що перед укладенням угоди ознайомлена, в тому числі у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з нормами\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та нормативними актами НБУ; із інформацією, зазначеною в ч. 2\~ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка розміщена на офіційній сторінці банку у мережі інтернет за посиланням www.alfabank.ua (а.с.91). Отже, сторони договору погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами та досягли згоди з усіх істотних умов договору від 25.06.2020 року. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого, АТ «Альфа-Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» приймає належні АТ «Альфа-Банк», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у додатку №1-1 до договору (а.с. 8-15). Відповідно до витягу з Додатку №1-1 до договору факторингу №4 від 20 грудня 2021 року ТОВ «ФК Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №491028642 від 25.06.2020 року в загальну розмірі 35513,74 грн., що складається з основної заборгованості за кредитом в розмірі 24360,36 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 11153,38грн. (а.с.14). Згідно з загальнодоступними даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ 23494714) на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (код ЄДРПОУ 23494714). Із виписки по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 25.06.2020 року по 20.12.2021 року, вбачається, що 26.06.2020 року, банком АТ «Альфа Банк» на картковий рахунок [PERSON] перераховані кредитні кошти у сумі 24930,03 грн. за кредитним договормо №491028642 від 25.06.2020 року. З вказаної виписки вбачається, що позичальник вносила кошти на виконання умов договору, чим підтвердила отримання нею кредитних коштів. (а.с. 18-28). Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за [PERSON] станом на 20.12.2021 обліковується заборгованість в розмірі 35513,74 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 24360,36 грн. та заборгованості за нарахованими процентами в сумі 11153,38 грн. З розрахунку вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховувались первісним кредитором АТ «Альфа-Банк» до дати відступлення прав вимоги 20.12.2021. В свою чергу, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» жодних нарахувань не здійснювало (а.с.29). Відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст. 627\~ЦК України). За змістом ст.ст.\~626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсудсторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048\~ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разівідсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язанавчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися відпевноїдії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1\~ст.509 ЦК України) Згідно\~ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як визначено у\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч.2\~ст. 615ЦК України). Відповідно до ст.204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 1077 Цивільного кодексу України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно\~ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Відповідно до ст.\~517\~ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно\~ст.\~518\~ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови не виконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц. Відповідно до позиції Верховного суду у цивільній справі №278/2177/15-ц, викладеній у постанові від 17.12.2020 року, розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст.\~77,\~78 ЦПК України, якщо він досліджується разом з іншими доказами у сукупності. Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів у розмірі 24930,03 грн. підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 25.06.2020 року по 20.12.2021 року. Крім того, згідно відповіді АТ «Сенс Банк» за вих. №13835-БТ-32.2/2024 від 06.12.2024 року, вбачається, що [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), клієнт банку та на її ім`я відкрито запитуваний рахунок для обліку кредитних операцій клієнта № [NUMBER] , на рахунок якої 26.06.2020 року здійснено переказ коштів на суму 24930,03 грн.за кредитним договором №491028642 від 25.06.2020 року.(а.с.123-125). Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Крім того, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня2020 року у справі №278/2177/15-ц. Таким чином, виписка по рахунку [PERSON] згідно з вимогами\~Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України затвердженого постановою правління Національного банку України №75 від 04.07.2018 року є первинним документом, яка фіксує здійснення банківських операцій, а отже підтверджує отримання останньою кредитних коштів та здійснення нею банківських операцій, зокрема, сплати процентів за кредитним договором, поповнення рахунку. Доводи відповідача про те, що виписка не підтверджує наявності у неї заборгованості та не підтверджує її розмір, суд вважає необґрунтованими, оскільки банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23) та ін.). Розмір заявленої банком заборгованості у сумі 35513,74 грн. підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та відповідає умовам вказаного договору, тобто є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості. Відповідачем власного контррозрахунку в спростування розміру заборгованості за вказаним кредитним договором за час розгляду справи в суді не надано. Інші доводи відповідача щодо відмовити в задоволенні позову, суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Таким чином, судом встановлено, що в порушення умов договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 20.12.2021 року складає 35513,74 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 24360,36 грн., та заборгованості по відсоткам в розмірі 11153,38 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 35513,74 грн. Щодо стягнення із відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги суд зазначає наступне. В підтвердження понесених позивачем витрат на правничу правову допомогу при розгляді даної справи долучено договір №05-10/23 про надання правничої допомоги від 05.10.2023 року, акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 07.03.2024 року, платіжна інструкція №1141 від 07.03.2024 року на сплату адвокатських послуг в розмірі 7100 грн. У відзиві на позовну заяву, представник відповідача вказав, що вимога представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7100 грн. задоволенню не підлягає. Згідно ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат , пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~п.1\~ч.2\~ст.141\~ЦПК\~України судові\~витрати пов`язані\~з розглядом\~справи покладаються\~у разі задоволення позову - на відповідача; Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо ). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Положеннями статті 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціну позову та (або) значенню справи. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial