Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить стягнути з останньої на користь ТОВ «Санфорд Капітал» заборгованість у розмірі 14\~756,95 грн., судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~200,00 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.03.2017 року між ПАТ "Ідея Банк" і [PERSON] було укладено угоду № С05.184-73422 про відкриття кредитної лінії обслуговування кредитної картки. За умовами угоди відповідачу було надано можливість користуватися кредитними коштами в розмірі 3 000 грн., в межах кредитного ліміту, який було встановлено у розмірі 200 000 грн., процентна ставка за користування коштами кредитної лінії - 48,00% річних. Банк свої зобов`язання виконав. Відповідачка свої зобов`язання не виконує. Останній платіж здійснено 19.07.2019 року. Сума заборгованості за кредитом становить 11527,33 грн. з яких заборгованість за основним боргом 4445,73 грн., заборгованість за нарахованими і несплаченими відсотками 7081,60 грн. 16.11.2023 року між АТ "Ідея Банк " та ТОВ "ФК "Сонаті" укладено договір факторингу №16/11-23. 29.12.2023 року між ТОВ "ФК "Сонаті" та ТОВ «Санфорд Капітал» укладено договір факторингу №29/12-23, згідно якого ТОВ «Санфорд Капітал» набуло права вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за первинним договором, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № С05.184-73422 від 15.03.2017 року. На 16.11.2023 року згідно довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за цим кредитним договором, сформованої первісним кредитором АТ «Ідея Банк», заборгованість відповідача становить 11527,33 грн., з яких 4445,73 грн. - заборгованість за основним боргом, 7081,60 грн. - заборгованість за нарахованими і несплаченими відсотками. Усі нарахування були проведені первісним кредитором АТ "Ідея Банк" на день відступлення права вимоги 16 листопада 2023 року. У зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 01 листопада 2024 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача до судового засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, на адресу суду направив клопотання про розгляд справи без їх участі, не заперечував проти заочного рішення суду (а.с. 6, 22-23). Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини не явки суд не повідомила, також в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подала до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленою належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Оскільки відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідно до частин 3, 11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 16-18, 20-21), в судове засідання не з`явилася без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. 15.03.2017 року [PERSON] уклала з ПАТ «Ідея Банк» угоду № С05.184-73422 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, за умовами якої сторони погодили, що ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, - 3000 грн. (п. 3.2), процентна ставка за користування коштами кредитної лінії 48 % річних (п. 3.3) (досліджено в системі «Електронний суд»). За довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором № С05.184-73422 від 15.03.2017 року, на 16.11.2023 року загальна сума заборгованості становить 11527,33 грн., з яких 4445,73 грн. - заборгованість за основним боргом, 7081,60 грн. - заборгованість за нарахованими і несплаченими відсотками (досліджено в системі «Електронний суд»). 16.11.2023 року АТ «Ідея Банк» уклав з ТОВ «ФК «Сонаті» договір факторингу № 16/11-23, на підставі якого до нього перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором С05.184-73422 від 15.03.2017 року, на 16.11.2023 року загальна сума заборгованості становить 11527,33 грн. з яких 4445,73 грн. заборгованість за основним боргом, 7081,60 грн. заборгованість за нарахованими і несплаченими відсотками, що підтверджується реєстром боржників № 1 від 16.11.2023 року (досліджено в системі «Електронний суд»). 29.12.2023 року ТОВ "ФК "Сонаті" і ТОВ "Санфорд Капітал" уклали договір факторингу № 29/12-23, за умовами якого від ТОВ "ФК "Сонаті" до ТОВ "Санфорд Капітал" перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором С05.184-73422 від 15.03.2017 року (досліджено в системі «Електронний суд»). Таким чином, додатково до суми боргу та процентів, що були нараховані протягом строї дії кредитного договору, відповідно до його умов, [PERSON] має також сплатити - інфляційні втрати в сумі 2 355,12 гривень; три проценти річних в сумі 874,50 гривень. Таким чином, між сторонами виник спір щодо виконання умов кредитного договору, право вимоги за яким перейшло до ТОВ "Санфорд Капітал". За ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З урахуванням положень ч.1 ст.1048 ЦК України, за якою позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержавння процентів встановлюються договором, банк нараховував позичальнику відсотки, що передбачені умовами кредитного договору, з розміром яких відповідач погодився під час підписання кредитного договору. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за вказаним кредитним договором. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту, процентів відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому банком кредитними коштами, а також не долучив будь-яких доказів на спростування наданого ПАТ «Ідея Банк» розрахунку заборгованості. На підставі ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, договори факторингу, укладені між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Сонаті», між ТОВ ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності цих правочинів. Таким чином, позивач належним чином підтвердив право вимоги до відповідача за кредитним договором. Після отримання права вимоги до [PERSON] , позивач не здійснював будь-яких інших нарахувань, до стягнення заявлені суми заборгованості в частині тіла кредиту та процентів, які були нараховані первісним кредитором на час відступлення права вимоги, в межах строку кредтитування. Враховуючи, що ПАТ «Ідея Банк», як первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконало у повному обсязі, перехід прав вимоги належним чином підтверджено, тому, враховуючи правомірність набуття прав вимоги ТОВ «Санфорд Капітал», суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог до відповідача на суму 11527,33 грн., з яких 4445,73 грн. заборгованість за основним боргом, 7081,60 грн. заборгованість за нарахованими і несплаченими відсотками. Вимогами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за змістом ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним отриманими грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Зміст норми щодо нарахування процентів та застосування індексу інфляції свідчить про компенсаційний, а не штрафний характер визначених ст. 625 ЦК трьох процентів річних, а тому не є подвійною відповідальністю боржника. Враховуючи, що умови договорів факторингу не містять обмеження (застереження) щодо обсягу прав нового кредитора в частині нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат на суму основного боргу за період після передачі права вимоги, що узгоджується з приписами статті 514 ЦК України, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до цих правовідносин ст. 625 ЦК України і стягнення на користь позивача визначених цією нормою законодавства сум, як відповідальність за прострочення грошового зобов`язання. Звертаючи увагу на те, що відповідачка порушила умови угоди № С05.184-73422 від 15.03.2017 року у встановленому порядку та строки не погашала кредит та проценти за користування кредитом, позивач набув права вимоги за цим зобов`язанням на підставі договору факторингу, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. При вирішенні питання щодо судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення справи. Так, на підтвердження надання правничої допомоги у розмірі 5 200,00 грн., до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024 року, укладеного між ТОВ «Санфорд Капітал» в особі директора Маринича Р.Ф. та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС», в особі керуючого партнера Маслюженко М.П.; акт № 4 прийому-передачі наданих послуг від 12.08.2024 року, в якому зазначено надання юридичних послуг, а саме: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника, тривалістю 1 години на суму 1200,00 грн.; складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з боржника, тривалістю 1 година на суму 5200,00 грн. Розмір здійснених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності від відповідача не надійшло. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5200 грн. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved