Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

08.03.2024 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулося Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» з позовом до [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.04.2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Merсedes» реєстраційний № [NUMBER] та транспортного засобу «Volkswagen» реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .Внаслідок вищевказаної\~ДТП транспортним\~засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 8 травня 2020 р. по справі № 753/7206/20 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт. На підставі страхового акту АТ «СК «Країна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 31 995,78 грн. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen» реєстраційний № [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/194247229. ПрАТ «СК «Уніка» здійснило виплату страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 23 489,09 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 8506,69 грн. (31 995,78 - 23 489,09), у зв`язку з чим у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого страховою компанією страхового відшкодування страхувальнику останнього, а тому просить задоволити позовні вимоги. Ухвалою суду від 27.03.2024 року відкрито спрощене провадження та справу призначено до судового розгляду. 09.04.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із спливом строків позовної давності на підставі поданої заяви про застосування строку позовної давності. 24.05.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій спростовуються доводи сторони відповідача. 01.10.2024 року до суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача. У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник третьої особи в судове засідання також не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 30.04.2020 о 18.24 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN GOLF», державний номерний знак [NUMBER] рухаючись по мосту Південний в м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «MERCEDES-BENZ GLC 250», державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 12.1, п. 13.1\~Правил дорожнього руху\~України. Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 8 травня 2020 року по справі №753/7206/20 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал», від імені та в інтересах якого діє Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] було укладено Договір страхування наземного транспорту № 10.10.5-М.19_571. Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «MERCEDES-BENZ», державний номерний знак [NUMBER] . Згідно заяви [PERSON] про виплату страхового відшкодування №11107/20 від 02.06.2020 року було складено страховий акт №30/58540/2.1.5.1., на підставі якого АТ «СК «Країна» здійснила виплату страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 31 995,78 грн. Згідно рахунку №2120002116 від 29.05.2020 р. складеного СП «Автомобільний дім Україна Мерседес-Бенц», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «MERCEDES-BENZ GLC 250», державний номерний знак [NUMBER] , склала 31995,78 грн. Відповідно до Висновку про виплату страхового відшкодування за полісом №194247229 вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «MERCEDES-BENZ GLC 250», державний номерний знак [NUMBER] , з врахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу складає 24489,09 грн. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/194247229. Як вбачається зі страхового акту №00353729 від 27.07.2020 року, виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору, ПрАТ «СК «Уніка» виплатило позивачу суму страхового відшкодування за договором у загальному розмірі 23489,09 грн. з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу та франшизи, передбаченої договором, що підтверджується даними претензії від 24.06.2020 року, випискою по рахунку за період з 27.07.2020 по 31.07.2020, а також копією платіжного доручення №163657 від 28.07.2020 року. Підставою нарахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу стало те, що згідно постанови Подільського районного суду м. Києва від 15.08.2018 р. по справі №758/5413/18 [PERSON] керуючи транспортним засобом «MERCEDES», державний номерний знак [NUMBER] , порушила Правила дорожнього руху та допустила наїзд на перешкоду, що призвело до пошкодження транспортного засобу. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 8506,69 грн. (31 995,78 - 23 489,09). Виплата страхового відшкодування потерпілому у ДТП була здійснена страховиком в особі АТ СК «Країна» у зв`язку зі страховою подією та у відповідності до умов договору добровільного страхування наземного транспортного засобу. Оскільки ПрАТ «СК «Уніка» відшкодувала позивачу вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») [PERSON] зобов`язаний відшкодувати витрати, які не покриває Страхова компанія на підставі ст.ст. 22, 993, 1194 ЦК України. Таким чином, факт виплати страховиком потерпілої особи страхового відшкодування обумовив перехід до нього від страхувальника відповідних прав щодо відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки. Суд звертає увагу на те, що обсяг відповідальності відповідача у даній справі обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди (31995,78 грн.) і сумою страхового відшкодування (23489,09 грн.), здійсненого страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, різниця між реальними збитками і виплаченим страховим відшкодуванням складає 8506,69 грн., які повинен відшкодовувати відповідач як особа, яка завдала збитків. 30.10.2020 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію щодо відшкодування завданих збитків в розмірі 8506,69 грн. в порядку ст. 1194 ЦК України, проте зазначені кошти не були сплачені відповідачем. Статтею 1 Закону України «Про страхування»\~визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до\~статті 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. З роз`яснень, викладених у п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Відповідно до\~ст. 993 ЦК України\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частиною першою\~статті 16 Закону України «Про страхування»\~визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником та страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування, на користь якої укладеного договір страхування (подати допомогу, виконати послуги тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно зі\~статтею 20 Закону України «Про страхування»\~страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до\~статі 25 Закону України «Про страхування»\~здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника. Згідно зі\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до\~статті 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 22.1\~ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до\~статті 27 Закону України «Про страхування»\~та\~статті 993 ЦК України\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.12.2020 року по справі №352/1384/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц, постанові Верховного Суду від 03.09.2018 року по справі №464/1937/16-ц. Виходячи із наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Таким чином, стаття 27 Закону України «Про страхування»\~та\~стаття 993 ЦК України\~передбачають перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. Отже, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, до АТ «СК «Країна» перейшло право вимоги в порядку суброгації до відповідача [PERSON] на підставі ст. 993 ЦК України як до особи, відповідальної за завдані збитки у сумі 8506,69 грн., які не були відшкодовані ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до умов договору про добровільне страхування. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджені наявними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] майнової шкоди в сумі 8506,69 грн. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до положень статей\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Згідно з частиною 1\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини 4\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При суброгації перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку, тоді як при регресі - з моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування, тобто зазнав збитків. При цьому, суд звертає увагу на те, що до спірних відносин під час обчислення позовної давності мають застосовуватись положення\~статті 262 ЦК України, згідно якої заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При суброгації деліктне зобов`язання не припиняється, змінюється лише одна із сторін такого зобов`язання - кредитор. Судом встановлено, що заподіяння шкоди відбулося під час ДТП, яка мала місце 30.04.2020, а страхове відшкодування було виплачено потерпілій 28 липня 2020 року, тобто саме вказана дата є початком перебігу строку позовної давності, який обраховується з наступного дня після відповідної календарної дати, який сплив 28.07.2023 (три роки). Позивач звернувся до суду з позовною заявою 08.03.2024 року, про що свідчить відмітка зі штампом на позовній заяві. Разом з тим, пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень»\~ЦК України\~(у редакції\~Закону № 2120-IX від 15.03.2022) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії, а в редакції Закону\~№ 3450-IX\~від 08.11.2023 - перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого\~Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102 -IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Станом на день розгляду вказаної справи термін дії воєнного стану продовжений, таким чином позивачем не пропущено строк для звернення з вказаним позовом до суду. Інші доводи відповідача, які наведені у відзиві, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь позивача майнової шкоди в порядку суброгації у сумі 8506,69 грн. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн.

Outcome: approved