Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

18 грудня 2024 року в провадження суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 30 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №R52150446102В від 30 липня 2013 року, за яким останній отримав кредитні кошти у розмірі 91 280 гривень, зі строком повернення до 30 липня 2020 року, із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 15,49 % річних. Позичальник зобов`язався повернути банку суму отриманих кредитів та виконати всі інші зобов`язання встановленні кредитним договором не пізніше 30 липня 2020 року. 22 червня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв, відповідно до якого останнє набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №R52150446102В від 30 липня 2013 року. 29 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-2 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого останнє набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №R52150446102В від 30 липня 2013 року. У звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 94 340,13 гривень, яка складається із: загальної суми заборгованості за основною заборгованістю за кредитом (тіло) згідно умов договору - 82 700,49 гривень, загальної суми заборгованості за основною заборгованістю за нарахованими доходами (%) згідно умов договору - 11 639,64 гривень, яке було відступлено позивачу. Окрім цього, відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідачу нараховано індекс інфляції та 3 % річних за період з 22 червня 2015 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 79 961,05 гривень. Посилаючись на вищевказані обставини представник позивача просив суд стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 174 301,18 гривень, та судові витрати, які складаються з судового збору - 3 028 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, просить в задоволенні позову відмовити, врахувавши те, що він уклав кредитний договір 30 липня 2013 року з "ВТБ Банком" на суму 91 280 гривень, платив кредит один рік, потім розпочалася АТО, банк припинив свою роботу в Луганській області, він не мав змогу сплачувати кредит, тому що із банком не було зв`язку, через шість місяців йому телефонували з "Прайм Альянс" з погрозами про оплату всього боргу, але реквізитів, куди сплачувати - не надали, більше зв`язку з ними або банком не було. 21 серпня 2020 року він з сім`єю виїхав із зони АТО до м.Першотравенська (нині м.Шахтарське), Синельниківського району, Дніпропетровської області, де проживають і наразі, має статус ВПО, втратив домівку, роботу, доходи, є особою з інвалідністю ІІ групи, має на утриманні малолітню дитину. Вважає, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду з даним позовом, оскільки останній раз він платив кредит у липні 2014 року, а до суду банк звернувся лише в грудні 2024 року. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 30 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R52150446102В про надання кредиту для здійснення розрахунку з метою придбання у власність в інтересах сім`ї нового транспортного засобу. Сума кредиту 91 280 гривень. Строк креитування до 30 липня 2020 року. Умовами договору та графіком платежів визначено процентну ставку - 15,49 % річних. Пунктом 3.4 договору визначено, що погашення кредиту та процентів відбувається щомісячно, відповідно до графіку повернення кредиту, дата списання банком платежів - 22 число кожного місяця. Договір та графік платежів містить підпис відповідача. Належним чином завіреною копією меморіального ордеру №92429 від 30 липня 2013 року підтверджується, що відповідачу перераховано кредитні кошти в розмірі 91 280 гривень. Розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором №R52150446102В від 30 липня 2013 року за період з 31 липня 2013 року по 22 червня 2015 року підтверджується, що останній платіж за договором здійснено відповідачем 22 липня 2014 року на суму 1 062,30 гривень. Борг за договором, станом на 22 червня 2015 року, становить 94 340,13 гривень. 22 червня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв, за яким останнє набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №R52150446102В від 30 липня 2013 року. Згідно витягу з реєстру боржників № 1 до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв від 22 червня 2015 року, загальна сума заборгованості відповідача за вищевказаним кредитним договором складає 94 340,13 гривень, з яких: 75 127,28 гривень - сума основного боргу, 7 573,21 гривень - сума простроченого основного боргу, 1 086,98 гривень - сума нарахованих процентів, 10 552,66 гривень - сума прострочених процентів. Разом з тим, 29 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу №29/01/19-2 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого останнє набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №R52150446102В від 30 липня 2013 року. Витягом з реєстру боржників до договору факторингу №29/01/19-2 встановлено, що загальна сума заборгованості відповідача за вищевказаним кредитним договором складає 94 340,13 гривень. Копією довідки №1248-5000293216 від 24 липня 2020 року підтверджується, що [PERSON] , зареєстрований в м.Ровеньки, Луганської області, є внутрішньо переміщеною особою та фактичне місце проживання зареєстроване в м.Шахтарському (колишнє м.Першотравенськ), Синельниківського району, Дніпропетровської області. Копією довідки МСЕК серії 12ААА №131276 від 22 листопада 2024 року підтверджується, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи по трудовому каліцтву. За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Як передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України, норми якої в силу ч.2 ст.1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно положень пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Стаття 514 цього Кодексу визначає, щодо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі строки і на умовах, передбачених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України). Так, відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статті 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2 статті 1054 цього Кодексу застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем правомірних вимог позивача, суд вважає вимоги останнього правомірними та обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності за клопотанням відповідача суд виходить з наступного. Положеннями статті 256 ЦК України визначено поняття позовної давності як строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статей 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації - в один рік. Згідно статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). Виходячи з вимог ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Також, у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними, однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Як зазначалося вище, судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №R52150446102В від 30 липня 2013 року за період з 31 липня 2013 року по 22 червня 2015 року, останній платіж за договором здійснено відповідачем 22 липня 2014 року на суму 1 062,30 гривень. Борг за договором, станом на 22 червня 2015 року, становить 94 340,13 гривень. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було здійснено останній платіж проплати заборгованості за кредитним договором 22 липня 2014 року, відповідно трирічний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №R52150446102В від 30 липня 2013 року закінчується в липні 2017 року, однак до суду позивач звернувся з позовом 18 грудня 2024 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням причин поважності пропуску такого строку, позивачем суду не надано. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає необхідним відмовити у позові, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). В зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі слід залишити за останнім. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed