Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

13.02.2024 року [PERSON] , в особі представника адвоката Сотської С.О., звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4825483800:01:000:0033 площею 4,9121 га, яка знаходиться в межах Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (нині - територія Кам`яномостівської сільської ради) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Зазначена земельна ділянка перебувала у користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких» відповідно до договору оренди земельної ділянки укладеного між позивачем та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» 01.11.2006 року строком на 50 років, який зареєстровано в Книзі державної реєстрації договорів оренди землі по Кумарівській сільській раді Первомайського району Миколаївської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.12.2007 року за № 040702200244. Даний договір оренди земельної ділянки було розірвано постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року та було покладено на товариство обов`язок повернути земельну ділянку [PERSON] , як власнику, в належному агротехнічному стані. 06 грудня 2022 року на виконання судового рішення Державною виконавчою службою позивачу було повернуто земельну ділянку з користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Після повернення земельної ділянки позивач приступив до самостійного обробітку землі, у 2023 році засіяв її та зібрав врожай та сплатив податки на дохід за використання земельної ділянки. На початку січня 2024 року позивачу випадково стало відомо, що 24 квітня 2023 року за нотаріально посвідченою довіреністю приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області від 17 грудня 2009 року за реєстровим № 7147, [PERSON] уклав від імені [PERSON] договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4825483800:01:000:0033 площею 4,9121 га , яка знаходиться в межах Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (нині - територія Кам`яномостівської сільської ради) з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» строком на 49 років, тобто в той час, як земельною ділянкою користувався позивач. 21 листопада 2023 року за вказаною вище довіреністю [PERSON] від імені [PERSON] уклав договір купівлі-продажу зазначеної вище земельної ділянки з [PERSON] . 13.12.2023 року [PERSON] скасував довіреність видану 17.12.2009 року. Даний договір купівлі-продажу зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності 21.11.2023 року, індексний номер 70315209. На даний час спірна земельна ділянка перебуває у користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких». За актом приймання - передачі [PERSON] земельну ділянку ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не передавав. Позивач не погоджував продаж земельної ділянки із повіреними особами. Повірений [PERSON] діяв виключно у власних інтересах та вчинив правочин купівлі- продажу в інтересах своїх дітей, які є засновниками ТОВ «Агрофірма Корнацьких», одна із яких громадянка російської федерації. [PERSON] , який діяв за довіреністю від імені [PERSON] , вважав, що останній продав йому спірну земельну ділянку ще у 2009 році і отримав кошти за її продаж, але у зв`язку із мораторієм на продаж земель сільськогосподарського призначення не був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, а договір оренди землі строком на 49 років. На цьому ґрунті у позивача з повіреним [PERSON] склались неприязні стосунки, про що свідчить звернення останнього до Первомайського ВП УМВС України у Миколаївській області із заявою про скоєння [PERSON] шахрайських дій щодо заволодіння спірною земельною ділянкою, скориставшись нескасованою довіреністю, повірений при відсутності волевиявлення позивача уклав договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки. За змістом ч.ч. 1,3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. За правилами ч.ч 1,3 ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належать вчиняти представнику, при цьому зазначені дії мають бути правомірними, конкретними та здійсненими (ст. 1003 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. За загальним правилом повірена особа, яка виступає від імені довірителя зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Повірений був обізнаний про відсутність волевиявлення позивача щодо продажу земельної ділянки, оскільки він самостійно займається обробітком землі та вирощуванням сільськогосподарських культур. Повірений не погоджував з ним умов продажу земельної ділянки і діяв на власний розсуд, так як у нього повноважень згідно змісту довіреності на продаж не було. Земельна ділянка із користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не вибувала, повірений скористався необізнаністю позивача у галузі права, і не скасував довіреність видану ще в 2009 році. Крім того, зміст довіреності від 17 грудня 2009 року на підставі якої вчинено правочин, свідчить про те, що позивач надав повіреним право представляти його інтереси з питань, які стосуються його як власника земельних ділянок, на які законодавством України не встановлені будь-які обмеження. На час видачі довіреності позивач розумів, що він не уповноважував повірених на продаж земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що підтверджується змістом довіреності. Таким чином, укладаючи оспорюваний договір купівлі-продажу, відповідач свідомо діяв в своїх інтересах та в інтересах своїх близьких родичів, а не в інтересах довірителя [PERSON] , що прямо заборонено ч.3 ст. 238 ЦК України. Більш того, за продаж земельної ділянки встановлена ціна, яка не відповідає ринковим цінам, які склались у Первомайському районі Миколаївської області та вочевидь не відповідає інтересам власника земельної ділянки. Кошти отримані від продажу земельної ділянки, позивач не отримував. Про наявність вказаних обставин позивач не знав і не погоджувався на укладення оспорюваного договору і в майбутньому правочин не схвалив. Отже, оспорюваний договір не відповідає інтересам позивача та його внутрішній волі. Спірна земельні ділянка відноситься за видом цільового призначення до земель «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» (код 01.01.). З 01 липня 2021 року право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею до 100 га дозволено набувати виключно громадянам України. Відповідно до вимог ст. 1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. У довіреності від 17 грудня 2009 року, на підставі якої було вчинено оскаржуваний договір купівлі-продажу земельної ділянки, позивач надав право повіреним представляти його інтереси з питань, які стосуються його як власника земельних ділянок. Для виконання цих повноважень позивач дозволив здійснювати конкретно визначені у довіреності дії, крім тих на які законодавством України встановлена заборона. Отже, на час видачі довіреності позивач розумів, що він не уповноважував повірених на продаж спірної земельної ділянки жодними повноваженнями. В довіреності не зазначений кадастровий номер земельної ділянки, а також інші істотні умови. Представник вказує, що укладаючи договір купівлі-продажу земельної ділянки, повірений не мав права самостійно погоджувати його умови. Представник [PERSON] з власної ініціативи розширив надані йому повноваження, не погодив таке розширення із позивачем і не отримав схвалення від останнього, що є підставою для визнання такого правочину недійсним. Отже, між сторонами виникли правовідносини, які урегульовані нормами Цивільного кодексу України щодо правочинів та правонаступництва. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Відповідач надала суду відзив, в якому просила розгляд справи проводити без її участі та відмовити в задоволенні позовних вимог вказуючи, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного права. Також, позивачем не доведено, шо спірна земельна ділянка вибула з його розпорядження та володіння не за його волею. Крім того, твердження, якими позивач обґрунтовує свій позов, є результатом помилкового тлумачення правової природи довіреності, обсягу та змісту повноважень повіреного відповідно до положень цієї довіреності. Відтак, на думку відповідача, Договір від 21.11.2023 року відповідає всім вимогам закону, підстави для його визнання недійсним відсутні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 095881 [PERSON] був власником земельної ділянки площею 4,91 га, кадастровий номер 4825481800:01:000:0473, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої у межах Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (нині територія Кам`яномостівської сільської ради). Зазначена земельна ділянка перебувала в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на підставі договору оренди землі від 01.11.2006 року, який було розірвано постановою Миколаївського апеляційного суду від 21.09.2022 року. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.12.2023 року, зазначена земельна ділянка площею 4,91 га, кадастровий номер 4825481800:01:000:0473, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої у межах Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (нині територія Кам`яномостівської сільської ради), на даний час, належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, серія та номер: 1648, виданий 21.11.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохмановою О.В. Зі змісту вказаного договору купівлі продажу вбачається, що продавцем даної земельної ділянки був позивач [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої Цихонею В.А., приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області 17.12.2009 року за реєстровим №7147. Представник позивача вказує, що зазначений договір купівлі продажу є недійсним, оскільки під час його укладення Повірений не погоджував з позивачем умов продажу земельної ділянки і діяв на власний розсуд, так як у нього повноважень згідно змісту довіреності на продаж не було. Позивач надав повіреним право представляти його інтереси з питань, які стосуються його як власника земельних ділянок, на які законодавством України не встановлені будь-які обмеження. Крім того, повірений [PERSON] діяв виключно у власних інтересах та вчинив правочин купівлі- продажу в інтересах своїх дітей, які є засновниками ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Дані твердження представника позивача є слушними і заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Відповідно до довіреності, зареєстрованої в реєстрі за № 7147 та посвідченої приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А. 17 грудня 2009 року [PERSON] уповноважив [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Агрофірма Корнацьких», [PERSON] , [PERSON] , представляти його інтереси в усіх установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування, галузевої належності з питань, зокрема: вчинення від його імені правочинів, щодо розпорядження всіма належними йому земельними ділянками, набутими ним на правомірних підставах, і на які законодавством України не встановлено будь яких обмежень, зокрема договорів купівлі-продажу, міни, застави в забезпечення виконання його майнових зобов`язань, а також зобов`язань інших осіб, найму (оренди), позички, договорів на прийняття в дар на його ім`я. На початку січня 2024 року позивачу стало відомо, що 24 квітня 2023 року за вказаною нотаріально посвідченою довіреністю, [PERSON] уклав від імені [PERSON] договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4825483800:01:000:0033 площею 4,9121 га , яка знаходиться в межах Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (нині - територія Кам`яномостівської сільської ради) з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» строком на 49 років, тобто в той час, як земельною ділянкою користувався позивач, а 21 листопада 2023 року за вказаною вище довіреністю [PERSON] від імені [PERSON] уклав договір купівлі-продажу зазначеної вище земельної ділянки з [PERSON] . 13.12.2023 року Після чого, [PERSON] скасував довіреність, видану 17.12.2009 року. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За нормами частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів. Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Отже, односторонній правочин є дією однієї сторони, яка створює обов`язки лише для особи, яка видала довіреність. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє (частини перша, друга статті 238 ЦК України). При цьому, якщо представник вчинив правочин не в інтересах довірителя, а у своїх власних, то це є підставою для визнання такого правочину недійсним. Правило, передбачене частиною третьою статті 238 ЦК України, покликане гарантувати інтереси особи, яку представляють, від можливих зловживань з боку представника. За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють. З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому, словосполучення «у своїх інтересах» необхідно розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, у тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. Обставини справи свідчать про те, що на момент укладення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4825483800:01:000:0033 площею 4,9121 га. від 24 квітня 2023 року учасниками (засновниками) ТОВ «Агрофірма Корнацьких» були діти представника власника земельних ділянок [PERSON] . При цьому, [PERSON] , будучи обізнаним про відсутність волевиявлення позивача щодо передачі ТОВ «Агрофірма Корнацьких» у користування належної йому на праві власності земельної ділянки, попри наявність судового рішення, яким ТОВ «Агрофірма Корнацьких» зобов`язано було повернути земельну ділянку її власнику, діючи від імені [PERSON] за довіреністю, уклав із ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договір оренди, а в подальшому уклав з відповідачем оспорюваний договір купівлі продажу. Таким чином, укладаючи вказані договори, зокрема і оспорюваний договір купівлі продажу від 21.11.2023 року, повірений [PERSON] свідомо діяв в інтересах своїх близьких родичів, своєї сім`ї та третіх осіб, а не в інтересах довірителя [PERSON] , що прямо заборонено частиною третьою статті 238 ЦК України. Більш того, спірна земельні ділянка відноситься за видом цільового призначення до земель «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» (код 01.01.). Згідно п. 15 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, в редакції, чинній на момент виготовлення вищевказаної довіреності, до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та ринок земель, не допускається: купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Тобто, на момент посвідчення довіреності, діяла заборона на продаж земель сільськогосподарського призначення, про що було достеменно відомо і довірителю і повіреному. У зв`язку з чим, нотаріусом в тексті довіреності було прямо вказано право повіреного представляти інтереси довірителя в усіх установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування, галузевої належності з питань, зокрема: вчинення від його імені правочинів, щодо розпорядження всіма належними йому земельними ділянками, набутими ним на правомірних підставах, і на які законодавством України не встановлено будь яких обмежень. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що договір купівлі продажу від 21.11.2023 року не відповідає всім вимогам закону, а тому наявні підстави для визнання його недійсним. Разом з тим, згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно державна реєстрація прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. Тобто, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права, оскільки визнання правочину (договору купівлі-продажу) недійсним саме по собі є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, підстави для скасування рішення суб`єкта державної реєстрації щодо державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4825483800:01:000:0033 площею 4.91 га. відсутні. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог, в сумі 1741.

Outcome: partial