Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення у будинок мотивуючи свої вимоги тим, що вона із відповідачем в справі почала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 1996 року. Офіційно шлюб між ними було укладено 23.12.2013 року. Протягом всього їх спільного життя, вона весь час проживала у будинку [PERSON] . Вони разом із відповідачем вели спільний побут, спільне господарство, утримували будинок та прибудинкову територію, спільно здійснювали покращення будинку, забезпечували собі нормальні умови для проживання, окрім того обробляли земельні ділянки, тощо. Так, 02.02.2024 року рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу жодних конфліктів чи суперечок щодо користувания будинком до останнього часу не виникало. 17.02.2024 року колишній чоловік не впустив її у будинок, в якому знаходяться всі її особисті речі, в тому числі і документи, що негативно впливає на її здоров`я, оскільки іона являється особою з Інвалідністю (III група інвалідності) Окрім того, [PERSON] , за її відсутності змінив замок на вхідних дверях та не впускає її до будинку, двері не відчиняє. У зв`язку з чим вона була вимушена шукати тимчасове житло у своїх знайомих та родичів та була змушена звернутись до правоохоронних органів-за захистом своїх прав. Таким чином, дії відповідача неправомірні, порушують її конституційні права та зневажливе ставлення до особи з інвалідністю третьої групи. Просить позов задоволити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Від представника позивачки адвоката Синишин П.Є. до суду подано заяву із клопотанням про розгляд справи без їх участі. Вимоги позову підтримує та просить задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомленим про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 20.01.2025 року про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Позивачка в поданому на розгляд суду позові стверджує, що вони із відповідачем в справі почала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1996 року. Шлюб між сторонами в справі було укладено 23.12.2013 року у виконкомі Розтоківської сільської ради Косівського району за актовим записом № 11 підтвердженням чого є долучена до матеріалів справи копія свідоцтва про шлюб а.с.92. Рішенням Косівського районного суду від 02.02.2024 року вирішено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23 грудня 2013 року у Розтоківській сільській раді Косівського району Івано-Франківської області, про що було зроблено актовий запис №11 - розірвати. Позивачка стверджує, що протягом всього їх спільного життя, вона весь час проживала у будинку [PERSON] . Вони разом із відповідачем вели спільний побут, спільне господарство, утримували будинок та прибудинкову територію, спільно здійснювали покращення будинку, забезпечували собі нормальні умови для проживання, окрім того обробляли земельні ділянки, тощо. Так, 02.02.2024 року рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу жодних конфліктів чи суперечок щодо користувания будинком до останнього часу не виникало. 17.02.2024 року колишній чоловік не впустив її у будинок, в якому знаходяться всі її особисті речі, в тому числі і документи, що негативно впливає на її здоров`я, оскільки іона являється особою з Інвалідністю (III група інвалідності) Окрім того, [PERSON] , за її відсутності змінив замок на вхідних дверях та не впускає її до будинку, двері не відчиняє. Вказаний факт відповідачем не спростовано а відтак не підлягає доказуванню. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки перешкод в користуванні будинковолодінням в якому вона фактично проживала з 1996 року. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, за приписами статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем не спростовано вимог позову та не заперечено факту заміни замків у спірному житловому будинку, через що позивачка не може потрапити до цього будинку, відтак в силу положень частини 1 статті 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. Суд звертає увагу на те, що у зв`язку із зазначеною обставиною у позивачки наявна перешкода, яка чиниться відповідачем, в користуванні нерухомим майном будинковолодінні , зокрема у проживанні в ньому. За наведених обставин, позовна вимога про усунення відповідачем вказаної перешкоди є ефективним способом захисту порушеного права позивачки. За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений не тільки договором або законом, але й судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, та призводить до їх відновлення. Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47 Конституції України). Ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій (ст.9 ЖК України). Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися в судовому порядку. За приписами ст. 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За вимогами с.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України. В свою чергу, припинення позивачем сімейних відносин із відповідачем не позбавило її права користування житловим будинком. Вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 у справі № 441/667/17. На переконання суду, позивачкою доведено належними доказами, що вона набула права користування житловим будинком відповідно до вимог Закону, при цьому припинення сімейних відносин з відповідачем не позбавило її права користування жилим приміщенням, однак не має можливості користуватися цим житлом, оскільки відповідач чинить їй перешкоди у користуванні вказаним майном. Тому порушене право позивачки [PERSON] підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні житловим будинком, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , і такий спосіб захисту, з урахуванням правовідносин, які виникли між сторонами є ефективним. З врахуванням викладеного, зважаючи на те, що позивачем доведено факт порушення її прав користування житловим приміщенням з боку відповідача в справі [PERSON] , такі права підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні житлом. Водночас, суд зауважує, що вимога про вселення позивачки до житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] є неефективним способом захисту та містить похідний характер від вимог позову, що підлягають до задоволення в частині зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні житловим будинком, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. На підставі наведеного, ст. ст. 7, 9, 156, ЖК України,

Outcome: dismissed