Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2024 року в особі представника, адвоката Кочукова Д.Г., через систему «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 січня 2018 року Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області між ним та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис № 8. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося. Після початку повномасштабного вторгнення рф в Україну з 2022 року між подружжям постійно виникали сварки та суперечки щодо ведення домашнього господарства, виховання сина, сімейного бюджету та місця проживання. Сторони біля року проживають окремо, спільний побут не ведуть та спільним рішенням вирішили будувати свої долі окремо. Малолітній син проживає за домовленістю з матір`ю [PERSON] . Спроби примирення не мали бажаний результатів, шлюб носить формальний характер. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечить інтересам сторін. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.03.2022 року № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей» територіальна підсудність справ Краснолиманського міського суду Донецької області визначена Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 грудня 2024 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 13 грудня 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Кочуков Д.Г., у судове засідання не з`явилися, натомість представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, натомість через систему «Електронний суд» подала заяву, відповідно до якої просила розглядати цивільну справу без її участі. Підтвердила, що наразі з чоловіком [PERSON] спільно не проживає, їх сім`я фактично розпалася, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Не заперечувала щодо суті позовних вимог [PERSON] та просила суд ухвалити рішення, яким розірвати їх з [PERSON] шлюб, та залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 16 січня 2018 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») уклали шлюб, який зареєстровано Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що складено відповідний актовий запис № 8 (а.с. 13). Позивач та відповідач мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 17). Між позивачем та відповідачем відсутній спір про місце проживання спільної дитини, яка за спільною згодою сторін проживає разом з матір`ю. Також, встановлено, що між сторонами припинені шлюбні стосунки, сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, між ними примирення неможливе. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, доказів протилежного не надано, збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім`ї є протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про залишення її прізвища після розірвання шлюбу без змін, суд вважає необхідним залишити його без змін. Таким чином, суд вважає, що сімейно-шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена.

Outcome: approved