Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

24.06.2024\~року до\~Верхньодніпровського районного\~суду Дніпропетровської\~області в\~порядку підсудності\~надійшла цивільна\~справа за\~позовом акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК», представник позивача, Мєшнік Костянтин Ігорович до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.06.2024 року відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи на 23.10.2024 року. 23.10.2024 року розгляд справи відкладений до 21.01.2025 року у зв`язку з неотриманням відповідачем повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Відповідно до положень ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 07.03.2020 року, яка виникла станом на 11.02.2024 року у розмірі 55 000 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: «Monobank» - це мобільний банк в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні карки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнта встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https//www.monobank/ua/terms. 07.03.2020 року відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту на паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язувався виконувати його умови. На підставі укладеного договору та вищезазначених пунктів відповідач отримав кредит у розмірі 45\~000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач порушував умови укладеного Договору, зокрема не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. Досудового врегулювання спору між сторонами не відбувалось. Станом на 28.12.2022 року у відповідача прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло 90 днів у зв`язку з чим на підставі положення 5.17 п. 5 розділу ІІ Умов відбулось істотне порушення Клієнтом заборгованості. вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 28.12.2022 року відправив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно до п. 5.18, 5.19 кредит 26.01.2023 став у формі «на вимогу». Загальний розмір заборгованості відповідача перед АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за договором становить 55 000 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту), що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. \~ \~ \~ Судом\~встановлено такі\~факти та\~відповідні їм\~правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 07.03.2020 року відповідач звернувся до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з метою отримання банківських послуг рамках проекту monobank, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, що підтверджується копією анкети-заяви. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язувався виконувати його умови. Таким чином судом встановлено, що між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір у належній формі та погоджені всі його істотні умови. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Судом встановлено, що укладений між сторонами договір раніше не оспорювався та не визнавався судом недійсним. Крім того, відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було активовану видану йому картку та останній активно користувався виданою йому карткою, отримував кредитні кошти та періодично вносив грошові суми на погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, тобто відповідач фактично виконував умови укладеного договору. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Частино 2 ст. 6 ЦК України, передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що на підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 45 000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Таким чином позивач, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що останній активно користувався кредитного коштами, здійснював розрахунки, поповнював мобільний телефон, здійснював переказ коштів тощо. Тобто позивачем надані докази як про відкриття рахунку, так і про перерахування відповідачеві на платіжну картку кредитних коштів та активне використання їх відповідачем Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] , порушував умови укладеного Договору, зокрема не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. Станом на 11.02.2024 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 55 000 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України - Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612\~Цивільного\~кодексу\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.\~Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Доказів того, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання та сплатив заборгованість за укладеним кредитним договором, останнім суду не надано. \~ \~\~\~Відповідно до\~\~\~ч.1\~\~ст.\~265\~\~ЦК\~України \~- Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що належними та допустимими доказами знайшло своє підтвердження порушення прав позивача, яке виражається в неналежному виконанні відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором, щодо повернення кредитних коштів. Тому у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд приходить до висновку про наявність підстав для їх задоволення і стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за укладеним кредитним договором, в загальній сумі 55 000 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог. На основі ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved