Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Запоріжжя, у порядку статті 31 ЦПК України, з Томаківського районного суду Дніпропетровської області надійшла дана цивільна справа за позовною заявою [PERSON] , в особі представника [PERSON] , який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №\~1643588 від 26 червня 2024\~року (а.с.17-18), до\~ [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 18 червня 1997 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану Торезького міського управління юстиції Донецької області, про що складено відповідний актовий запис № 216. Від спільного подружнього життя у подружжя є спільна дитина повнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що протягом тривалого часу сторони не розуміють один одного, мають різне бачення на роль чоловіка і дружини у сім?ї. З часом між позивачем та відповідачем було втрачено почуття любові. Позивач переконана, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. При цьому стверджує, що з відповідачем вони не проживають спільно однією сім`єю понад десять років, не ведуть спільного господарства, тобто фактично між ними шлюбні відносини припинені та існують лише формально. Посилаючись на зазначені обставини, враховуючи, що шлюб фактично не існує, сім`ю зберегти неможливо, позивач просить суд розірвати шлюб, який укладений між [PERSON] і [PERSON] , та який зареєстрований 18 червня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Торезького міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 216. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 02 вересня 2024 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу для розгляду по суті (а.с.29). У судове засідання позивач [PERSON] і представник позивача адвокат Філін Е.В. не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином (а.с.31-32, 36-37). Разом з тим, у пункті третьому прохальної частини позовної заяви міститься прохання про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Позивач не заперечує також проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с.5). Відповідач [PERSON] у судове засідання також повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України та ст.\~121\~ Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача [PERSON] до зали судових засідань (а.с.33, 38). Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідач суду не надав, відзиву на позов, заперечень проти заявлених [PERSON] позовних вимог на адресу суду також не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частин 3, 4 статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 3 статті 105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 18 червня 1997 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Торезького міського управління юстиції Донецької області, видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 22 березня 2001 року, відповідний актовий запис № 216. При укладенні шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.7). [INFO] у [PERSON] і [PERSON] народилася донька [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Торезького міського управління юстиції Донецької області повторно видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 22 березня 2001 року, відповідний актовий запис № 94. (а.с.13). Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог, врахувавши, що сторони не бажають зберегти шлюб та сім`ю, а також не мають намірів проживати спільно, оскільки факти, які викладені у позовній заяві, свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, шлюбні стосунки сторони не підтримують, від шлюбу мають спільну повнолітню дитину, спір між сторонами щодо нажитого у шлюбі майна відсутній, приймаючи також до уваги, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, незважаючи на зусилля суду до примирення сторін, суд дійшов висновку про те, що сім`ю зберегти не має можливості, тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. За правилами ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с.19). У зв`язку з тим, що позивач [PERSON] не заявляє вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved