Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ФОРІНТ за довіреністю адвокат Ковалевський Р.В. звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якій, посилаючись на норми законодавства та судову практику, просив суд: визнати недійсним Договір дарування від 30.01.2009, будинку житловою площею 30,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Веліковою H.A. за реєстровим №297, реєстраційний номер майна: 26285210; стягнути із відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір. Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 липня 2008 року між ЗАТ «Дочірній банк «Сбербанк Росії» (правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРІНТ») та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії №12-07-08/ФО, надалі Кредитний договір). За умовами Кредитного договору банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 500 000,00 доларів США, а позичальник зі свого боку зобов`язався такі кошти повернути згідно графіку повернення кредитної заборгованості, що є невід`ємною частиною Кредитного договору (повернення з розстроченням). Починаючи з 01 жовтня 2008 року позичальник припинив повернення кредитних коштів та допустив прострочення виконання зобов`язання за Кредитним договором. У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань в травні 2009 року банк звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкас з позовом про примусове виконання заборгованості за Кредитним договором. 13 серпня 2010 року рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси у справі №2-4281/10 позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Дочірній банк Сбербанк Росії заборгованість по договору про відкриття кредитної лінії №12-07-08/Ф0 від 23.07.2008 року у сумі 1139 228,37 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.07.2010 р. становить 9004233 (дев`ять мільйонів чотири тисячі двісті тридцять три грн.) 19 коп. Досліджуючи обставини справи №2-4281/10 судом встановлено факт укладення кредитного договору та видачі кредитних коштів, неповернення таких коштів позичальником та наявності заборгованості станом на дату ухвалення судового рішення, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не доказуються позивачем повторно. 27травня 2024\~року між\~Акціонерним товариством\~Міжнародний РезервнийБанк та\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~Фінансова компанія\~ФОРІНТ укладено Договір\~№GL3N225744,\~посвідчений приватнимнотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Малим О.С.\~за реєстровим\~№799,відповідно до п.1 якого банк відступив Позивачу право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] 25 липня 2024 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси у справі №2-4281/10 (провадження №6/711/166/24) задоволено заяву ТОВ ФК ФОРІНТ та замінено сторону у виконавчому провадженні №67424188, а саме, - стягувача Акціонерне товариство СБЕРБАНК (код ЄДРПОУ 25959784) на товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ФОРІНТ (код ЄДРПОУ 40658146, 01010. м. Київ, вул. Князів Острозьких, 32/2), з виконання виконавчого листа, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 17.11.2010 року за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.08.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Дочірній банк Сбербанк Росії за договором від 23.07.2008 №12-07-08/ФО заборгованості в розмірі 1139228,37 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.07.2010 становить 9004233 грн. 19 коп. Станом на\~07\~серпня 2024\~року рішення\~суду від\~13.08.2010\~у справі\~№2-4281/10\~не виконано,\~що підтверджується\~відомостями з\~автоматизованої системи\~виконавчогопровадження про перебування виконавчого листа на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.C., виконавче провадження №67424188. 06 серпня 2024 року представником позивача адвокатом Ковалевським Р.В. отримано інформацію з ДРРПНМ (довідка №389844501) щодо об`єкту нерухомості: за адресою: [ADDRESS] , з якої стало відомо, що [PERSON] маючи прострочене невиконане грошове зобов`язання здійснив безоплатне відчуження нерухомого майна на користь свого сина. Позивачем встановлено, що 30 січня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Веліковою Н.А. за реєстровим №297, за умовами якого нерухоме майно: будинок за адресою: [ADDRESS] було подаровано [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач не є стороною оспорюваного правочину, та жодним чином не міг довідатися про те, що боржником передано безоплатно в дар своєму сину належний йому будинок, що свідчить про подання даного позову в межах встановленого законом строку позовної давності. На думку позивача, дії боржника з виведення (відчуження) належного нерухомого майна були вчинені в період настання у [PERSON] обов`язку виконання грошового зобов`язання, майно було відчужено безоплатно і на близького родича - сина, що свідчить про вчинення такого правочину з метою завдати шкоду інтересам кредитора та не допустити звернення стягнення на майно, за таких умов з упевненістю можна стверджувати, дії вчиненні [PERSON] є недобросовісними, а вчинений правочин - фраудаторним (вчинений на шкоду кредитору). Отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] договір дарування від 30.01.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Веліковою H.A. за реєстровим №297 про дарування будинку за адресою: [ADDRESS] має бути визнаний судом недійсним. У судове засідання представник позивача не з`явився, у матеріалах справи наявна заява представника позивача про слухання справи за його відсутності на підставі наявних матеріалів. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився повторно, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання, про що свідчать конверти, які повернулись на адресу суду без вручення із зазначенням причини повернення адресат відсутній. У матеріалах справи наявна заява відповідача [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи, та розписка про повідомлення про судове засідання, яке було призначене на 24.10.2024 року. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився повторно, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання, про що свідчать конверти, які повернулись на адресу суду без вручення із зазначенням причини повернення адресат відсутній. У судове засідання представник відповідача [PERSON] не з`явився повторно, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать довідки про доставку смс-повідомлень. Відзив, заяви та клопотання від відповідачів до суду не надходили. Оскільки відповідачі про розгляд справи повідомлялись належним чином, відзив на позовну заяву не подали та не повідомили причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст.\~280-282\~ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13.08.2010 року у справі № 2-4281/10, позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства Дочірній банк Сбербанку Росії до [PERSON] третя особа: ліквідатор (арбітражний керуючий) Яценко Андрій Олексійович про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного Акціонерного товариства Дочірній банк Сбербанку Росії заборгованість по договору про відкриття кредитної лінії №12-07-08/ФО від 23.07.2008р. в сумі 1139228,37 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12.07.2010 р. становить 9004 233 грн. (дев`ять мільйонів чотири тисячі двісті тридцять три грн.) 19 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного Акціонерного товариства Дочірній банк Сбербанку Росії судові витрати в сумі 1950 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 08.11.2021 року відкрито виконавче провадження № 67424188 за виконавчим листом від 17.11.2010 року у справі № 2-4281/2010, який видано Придніпровським районним судом м.Черкаси про стягнення з з [PERSON] на користь Публічного Акціонерного товариства Дочірній банк Сбербанку Росії заборгованість по договору про відкриття кредитної лінії №12-07-08/ФО від 23.07.2008 р. в сумі 1139228,37 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12.07.2010 р. становить 9004 233 грн. (девять мільйонів чотири тисячі двісті тридцять три грн.) 19 коп. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 25.07.2024 року, замінено сторону у виконавчому провадженні № 67424188, а саме стягувача АТ СБЕРБАНК (код ЄДРПОУ 25959784) на Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ФОРІНТ (код ЄДРПОУ 40658146, 01010. м. Київ, вул.Князів Острозьких,32/2), з виконання виконавчого листа, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 17.11.2010 за рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13.08.2010 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Дочірній банк Сбербанку Росії за договором від 23.07.2008 №12-07-08/ФО заборгованості в розмірі 1139228,37 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.0-7.2010 становить 9004233 грн. 19 коп. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 01.08.2024 року у ВП № 67424188, замінено сторону виконавчого провадження з АТ СБЕРБАНК на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ФОРІНТ (код ЄДРПОУ 40658146). Згідно даних інформації про виконавче провадження від 08.08.2024 року, виконавче провадження № 67424188 на даний час є відкритим. Відповідно до інформаційної довідки № 389844501 від 06.08.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником будинку по [ADDRESS] , житловою площею 30,1 кв.м., реєстраційний номер майна 26285210 є [PERSON] на підставі договору дарування від 30.01.2009 року, який посвідчено приватним нотаріусом Веліковою Н.А., реєстровий номер 297. Згідно п. 1.1 копії договору дарування від 30.01.2009 року, який надано до суду приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. на виконання ухвали суду від 20.08.2024 року, [PERSON] бозоплатно передає у власність [PERSON] належний йому на праві власності жилий будинок з прибудовою та надвірними спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці Дубіївської сільської ради. Вказаний договір зареєстровано у реєстрі за № 297. Суд зазначає, що договір дарування між відповідачами [PERSON] та [PERSON] від 30.01.2009 року укладений після настання у відповідача [PERSON] зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором згідно кредитного договору від 23.07.2008 року. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до сталої позиції Верховного Суду недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на нього стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанови Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі №523/17429/20, 31 січня 2024 року в справі № 355/91/22). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України». Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України). Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа). Правочини за участю боржника, які допомагають реалізувати цю мету, мають ознаки фраудаторності, незалежно від того, чи такий правочин є двостороннім (одностороннім) чи багатостороннім (у якому буде задіяно низку учасників, об`єднаних єдиною неправомірною метою). Для класифікації правочину як фраудаторного має значення фактична участь боржника у ньому як одного з учасників вольових дій, направлених на виведення майна боржника з метою незадоволення вимог одного або декількох його кредиторів у легальній судовій процедурі (п.10.42. постанови Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20). У постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 07.09.2022 у справі №910/16579/20 зазначено, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору. Верховний Суд у постанові від 05 січня 2024 року у справі № 761/40240/21 зауважив, що: недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; в практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов); кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна; очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, відображеної зокрема в постановах від 14 січня 2020 року у справі № 489/5148/18, 27 квітня 2023 року у справі № 461/4033/20 правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору). Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Встановивши, що договір дарування спрямований на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення грошових коштів, обґрунтованим є висновок про визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі статті 234 ЦК України. Такий висновок зроблений Касаційним цивільним судом Верховного Суду 15 березня 2021 року у справі № 754/14704/19-ц. Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані зі зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності з огляду на презумпцію фраудаторності правочину, вчиненого боржником на шкоду кредиторам. Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсними правочинів внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, суд враховує, що: 1) на момент укладення спірного договору дарування відповідач [PERSON] мав невиконані грошові зобов`язання перед кредитором; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) на момент здійснення безоплатного відчуження нерухомого майна кредитне зобов`язання вважалося простроченим, його належне виконання не відбулося; 4) майно відчужене на користь близького родича (сина), який проживає за однією адресою з відповідачем [PERSON] . На переконання суду сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач [PERSON] діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Такі дії відповідачів, вказують на те, що укладення між відповідачами спірного правочину не направлене на реальне настання правових наслідків, які обумовлені договором дарування, а здійснені з метою фіктивного переходу права власності на будинок з метою уникнення виконання договірних зобов`язань. Суд зазначає, що укладення спірних договорів не відповідає пункту 6 частини 1 статті 3 та частинам 3, 6 статті 13 Цивільного кодексу України, оскільки вони вчинені всупереч принципу добросовісності та внаслідок зловживання правом власності на шкоду кредитору. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що оспорюваний договір дарування було вчинено саме з метою невиконання зобов`язання та уникнення звернення стягнення у рахунок погашення боргу, а тому є фіктивним і підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 234 ЦК України. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. (а.с.14), тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у рівних частинах, по 1514,00 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved