Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: виконком Берегометської селищної ради Вижницького району як орган опіки та піклування, посилаючись на наступне. Позивач та відповідач являються батьками [PERSON] , [INFO] ,\~та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вижницького районного суду шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач будучи мамою дітей, злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Виходячи з викладеного позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо її дітей. Ухвалою від 30.10.2024 відкрито загальне позовне провадження, у справі призначено підготовче судове засідання та витребувано з виконкому Берегометської селищної ради Вижницького району як органу опіки та піклування висновок щодо розв`язання спору. 25.12.2024 винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача адвокат Ткач В.В. в судове засідання не з`явилась надала суду клопотання про розгляд справи у позивача та його представника.. Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила хоча про час та розгляд справи належним чином була повідомлена. Третя особа органі опіки та піклування Берегометської територіальної громади Вижницького району в судове засідання свого представника не направила, надала заяву про розгляд справи у відсутності представника. Позовні вимоги визнала. Надала суду висновок органу опіки та піклування №1631 від 23.12.2024, яким вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача. Суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача та третьої особи. Проаналізувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд знаходить, що у задоволенні позову слід відмовити позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом ст.89 ЦПК України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач та відповідач, являються батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] ,\~та [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. З акту обстеження матеріально-побутових умов №02-152 від 09.09.2024 Мигівського старостинського округу №2 Берегометської селищної ради вбачається, що позивач проживає разом з дітьми [PERSON] , [INFO] ,\~та [PERSON] , [INFO] по [ADDRESS] без реєстрації. З характеристики №10-16/131 від 18.10.2024 ОЗ «Мигівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів-заклад дошкільної освіти» Берегометської селищної риди Вижницького району вбачається, що [PERSON] навчається в 5 класі у ОЗ «Мигівський ліцей» Батько хлопця активно бере участь у житті дитини цікавиться успіхами в школі, хвилюється за його навчання та виховання. З характеристики№10-16/132 від 18.10.2024 ОЗ «Мигівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів-заклад дошкільної освіти» Берегометської селищної риди Вижницького району вбачається, що [PERSON] навчається в 3-А класі у ОЗ «Мигівський ліцей» . Батько приймає участь у заходах школи особисто. З Висновку органу опіки та піклування від 23.12.2024 Берегометської селищної ради Вижницького району вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [INFO] ,\~та [PERSON] , [INFO] . При цьому вказаний висновок базується виключно на поясненнях позивача та заяви відповідача про те,що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Вказаний висновок є недостатньо обґрунтований, здійснений без урахування характеристики матері дитини та її ставлення до виконання батьківських обов`язків. Вирішуючи даний позов, суд виходить з такого. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Судом не встановлено фактів нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо її дітей. У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №638/2254/18 зазначено про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК) є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. При цьому суд зазначає про те, що позивачем не доведено факту злісного ухилення відповідачкою від здійснення батьківських обов`язків відносно дітей. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дітей, їхнім вихованням і розвитком займається батько, не є безумовним свідченням небажання матері дитини приймати участь у їхньому утриманні і вихованні, тобто не є свідомим, умисним нехтуванням матір`ю її батьківськими обов`язками. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного з батьків батьківських прав. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Оцінюючи висновок органу опіки та піклування, суд не погоджується з вказаним висновком, зважаючи на те, що у вказаному висновку не наведено належних підстав та достатніх аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дітей та не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей. Крім того, цей висновок є недостатньо обґрунтований, здійснений без урахування характеристики матері дитини та її ставлення до виконання батьківських обов`язків. Зі змісту вказаного висновку органу опіки та піклування вбачається, що висновок про нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо її дітей органом опіки та піклування в більшій мірі було зроблено лише на підставі слів позивача, пояснень дітей, довідок з ліцею та лікаря, проте інших доказів на підтвердження такої обставини надано не було. Отже, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей, який судом оцінено у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено. За таких обставин суд знаходить, що у позов слід залишити без задоволення. Водночас обставини цієї справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакт з дітьми, брати участь у їх вихованні, розвитку та піклуванні. Суд звертає увагу, що залишення поза увагою попередження про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 09 червня 2023 року у справі № 591/6037/21, провадження № 61-4524св23). Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що [PERSON] слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків. Зважаючи на те, що позивачу у позові відмолено, тому, відповідно до ст.141 ЦПК України, на користь позивача не належить стягувати понесені ним при зверненні до суду судові витрати. На підставі ст.ст.150, 164, 165, 166, 180-182, 184 СК України, ст.526 ЦК України,

Outcome: dismissed