Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

04 листопада 2024 року [PERSON] звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом поданим представником позивача - адвокатом Гудзь Олександром Сергійовичем до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] отримала у спадщину після померлої матері [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 жовтня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори за реєстровим № 4379 [PERSON] видане вказане свідоцтво на квартиру [ADDRESS] . Вищевказана обставина також підтверджується записами в технічному паспорті та будинковій книзі від 06 квітня 1994 року про те, що вказана квартира дійсно належить на праві власності [PERSON] .. У зв`язку із повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року РФ на територію України, м. Сєвєродонецьк (нині Сіверськодонецьк) Луганської області - є тимчасово окупованим, що змусило позивача виїхати на територію України, що підконтрольна українській владі, є внутрішньо-переміщеною особою. Звернувшись до реєстратора з заявою щодо реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав - рішенням № 74375504 від 31 липня 2024 року позивачу було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, через те, що Сєвєродонецька міська військова адміністрація Луганської області надала відповідь про те, що щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях. Відповідачем не підтверджено реєстрацію права власності у зв`язку з відсутністю паперових носіїв та перебування приміщення БТІ на окупованій території. Через відсутність зареєстрованого права власності на майно позивача - останній позбавлений можливості навіть заявити свої права на отримання компенсації від пошкодження такого майна. Іншого способу захисту права власності позивача, ніж як звернення із даним позовом, на даний момент не існує, тому просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2024 року провадження у справі відкрите, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження. 03 грудня 2024 року ухвалою суду закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду. Позивач та представник позивача в судове засідання не зьявились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі та, посилаючись на ті ж підстави, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені судом. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом по справі встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; згідно довідки № 7104-5001430612 від 18 квітня 2022 року взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 жовтня 1999 року, вказано, що на підставі заповіту посвідченого Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою від 21 вересня 1994 року за реєстром №7616, спадкоємцем майна після померлої [PERSON] , є її донька - [PERSON] , що проживає [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , вбачається, що власником квартири є [PERSON] на праві спільної власності. Квартира загальною площею 18,9 кв.м., житловою площею 36,1 кв.м. З копії домової книги вбачається, що [PERSON] є єдиною особою, зареєстрованою у вказаній квартирі. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Дем`яненко І.А. за № 74375504 від 31 липня 2024 року [PERSON] було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, через те, що відповідачем не підтверджено реєстрацію права власності у зв`язку з відсутністю паперових носіїв та перебування приміщення БТІ на окупованій території. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Пункт 5 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснює, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , право власності зареєстроване у встановленому законом порядку станом на 1994 рік. В той же час на сьогоднішній день за відсутності відповідних підтверджень зареєстрованого права власності відповідним БТІ - позивач позбавлений можливості, як зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку на сьогодні так здійснити інші дії, стосовно майна, що йому належить, а тому позовні вимоги позивача - підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved