Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

09.02.2024 року виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Малолітня [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.04.2019 року по справі №174/315/18, відібрана у батьків - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення виконкому Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 24.06.2019 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та влаштовано її до КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР». [INFO] мати дитини [PERSON] померла, а батько [PERSON] на той час відбував покарання в місцях позбавлення волі, строк його покарання закінчився 20.10.2021 року. Службою у справах дітей йому направлялись листи з роз`ясненнями щодо обов`язку батька/матері забрати дитину після повернення з місць позбавлення волі. Зазначені листи були отримані батьком через установу виконання покарань. Після звільнення, [PERSON] не забезпечив умов для повернення доньки, натомість вчинив кримінальне правопорушення, за яке засуджений вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2022 року. Доньку не відвідував, не цікавився її здоров`ям, не брав участі у її житті. Таким нехтуванням потреб доньки у батьківському піклуванні, веденням способу життя, який суперечить моральним нормам суспільства, батько не лише не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, а й подає негативний приклад, що може шкодити моральному розвитку дитини, та завдає їй страждань. З цих підстав виконкомом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області було прийнято рішення від 13.12.2023 року, яким визнається доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав. З огляду на викладене вище, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] та передати її органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Вільногірської міської ради для подальшого влаштування. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.57-58). Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.11.2024 року закрито підготовче засідання по даній справі, призначено справу до судового розгляду (а.с.83). Представник позивача в судове засідання не з`явився, 16.07.2024 року на електронну адресу суду від представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі представник виконавчого комітету Вільногірської міської ради, на задоволенні позовних вимог наполягає, та додатково зазначає, що після подання даного позову до суду ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків не змінилось на краще, життям і здоров`ям доньки так і не цікавиться. (а.с.69). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення за місцем його реєстрації судової повістки з рекомендованим повідомленням, що підтверджується поштовим конвертом (а.с.89), який повернувся на адресу суду, як не вручений за відсутністю адресата за вказаною адресою. Крім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи публікацією оголошення на сайті Судової влади України. Відзиву на адресу суду не направив, причину неявки суду не повідомив. 02.01.2024 року до канцелярії суду надійшла заява в.о. директора КП «Дніпропетровський центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» ДОР» Анжели Чучви, в якій вона просить суд розглядати справу без участі представника третьої особи, та прийняти рішення на розсуд суду (а.с.90). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, оскільки відсутні заперечення позивача щодо заочного розгляду справи. Справа розглядалась без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 17.04.2018 року Вільногірським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. (а.с.6). Матір`ю малолітньої [PERSON] є [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01.06.2020 року виконкомом Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.8). Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.04.2019 року малолітню [PERSON] було відібрано у батьків без позбавлення батьківських прав та передано Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, а також з них стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі частини від доходів щомісяця. Рішення набуло законної сили 04.06.2019 року (а.с.14-17). Згідно рішення виконкому Вільногірської міської ради Дніпропетровської області за №208/017-19 від 24.06.2019 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та влаштовано її до КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР» (від 03.12.2021 року - КП «Дніпровський центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» ДОР»), де вона перебуває і на теперішній час (а.с.10). Згодом, після смерті матері, рішенням виконкому Вільногірської міської ради Дніпропетровської області за №225/0/7-20 від 21.07.2020 року було змінено правові підстави надання малолітній дитині [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.11). Батько [PERSON] 07.07.2017 року був засуджений Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області до семи років позбавлення волі (а.с.20-21). Покарання відбував в ДУ «Дніпровська виправна колонія №89», строк утримання під вартою - до 20.10.2021 року. Службою в справах дітей Вільногірської міської ради Дніпропетровської області відповідачу через установу виконання покарань неодноразово надсилались листи з роз`ясненнями щодо обов`язку батька/матері забрати дитину після повернення з місць позбавлення волі (а.с.31,35). Але після звільнення відповідач не виявив бажання виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] . Крім того, в 2022 році він повторно вчинив кримінальне правопорушення, та знов був взятий під варту на підставі вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2022 року, засуджений до 6 років позбавлення волі (а.с.46-49). Покарання відбував в ДУ «Петриківська виправна колонія №49», був звільнений 07.06.2024 року умовно-достроково та вибув у військову частину [NUMBER] (а.с.67). Але в своєму листі №4/4305 від 05.08.2024 року [INFO] повідомляє, що [PERSON] , [INFO] , не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних (а.с.73). Як вбачся з матеріалів справи, відповідач не виявив бажання займатись вихованням своєї дитини. Її життям та здоров`ям не цікавиться, не відвідує її в КП «Дніпровський центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» ДОР». Рідня бабуся дитини - [PERSON] , [INFO] , в бесіді з начальником Служби в справах дітей Нікопольської міської ради повідомила, що немає ніяких домовленостей з батьком дитини щодо виховання онуки, та просила не турбувати її з даного питання (а.с.30). Малолітня [PERSON] має важке хронічне захворювання і потребує пожиттєвого лікування і систематичного догляду. А тому рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області №493/0/7-23 від 13.12.2023 року було визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки (а.с.50). Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують те, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не бере участі у її навчанні, вихованні, не забезпечує її матеріально, не цікавиться її здоров`ям, що негативно впливає на фізичний та моральний розвиток дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до положень ч.ч.2,3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Інтереси дитини захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При вирішенні даної справи, суд враховує також і практику ЄСПЛ, зокрема у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 року, вказано на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України"). Суд вважає, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до доньки, поважних причин щодо неможливості їх виконання відповідачем судом не встановлено. На підставі зазначеного, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки - [PERSON] . У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved