Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що за наслідком звернення до АТ «Сенс Банк» за отриманням кредитних коштів відповідною установою відмовлено у наданні кредиту у зв`язку з наявністю у ТОВ «Українське бюро кредитних історій» відносно особи даних з відомостями - тип кредиту: кредитний договір на поповнення обігових коштів; дата кредиту: 21.03.2005 року, сума кредиту: 35\~500,00; поточна заборгованість: 11\~376,88; поточна прострочена заборгованість: 11\~376,88 грн.; валюта USD; термін кредиту: до 18.03.2008 року, джерело BNK, кредит закритий: відкритий; дата оновлення: 31.05.2024 року; вид забезпечення: кілька видів забезпечення. Позивач вказує на невідповідність даної кредитної історії фактичним обставинам, що виникли за взаємними правовідносинами між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] як позичальником, помилковому висновку банківської установи щодо продовження існування зобов`язального обтяження за договором поруки, що укладався між банком та позивачем. Так, за твердженням учасника, у вересні 2014 року банк звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором кредиту від 17.03.2005 року в сумі 39\~846,19 доларів США. За результатом розгляду справи рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 31.05.2016 року у задоволені позову в частині вимог до [PERSON] відмовлено у зв`язку з припиненням поруки. Позивач зауважує, що розміщення недостовірної інформації порушує його права на отримання банківських послуг, позбавляє права на споживче кредитування. Посилаючись на\~положення Закону\~України «Про\~організацію формування\~та обігу\~кредитних історій»,\~що визначає\~джерела формування\~кредитних історій,\~відомості,\~які вносяться\~до неї,\~порядок та\~підстави вилучення\~інформації з\~кредитної історії,\~позивач просить\~ зобов`язати\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» виключити з кредитної історії [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) інформацію щодо наявності заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором поруки від 17.03.2005 №МК20-05/01; зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», виключити з власної Єдиної клієнтської бази інформацію щодо наявності у [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором поруки від 17.03.2005 №МК20-05/01. Ухвалою суду від 18.11.2024 року по справі відкрите спрощене позовне провадження. Відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» подано відзив на позовну заяву, в якому звернуто увагу на тому, що позивачем не надано доказів визнання недійсними договору поруки та/чи кредитного договору як основного зобов`язання. Відмова у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про солідарне стягнення заборгованості рішенням суду у справі № 274/5179/14-ц з [PERSON] , [PERSON] в частині стягнення за договором поруки не є встановленим фактом недійсності договору поруки. Банку було відмовлено у стягненні з поручителя [PERSON] на підставі ч. 4 ст. 554 ЦК України, судом встановлено: "…порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя". На думку учасника, оскільки умовою для виключення відомостей з кредитної історії є, зокрема, відсутність кредитного правочину, договору або визнання їх недійсними, а відповідні обставини, у свою чергу, судовим рішенням не підтверджено, заявлена вимога не підлягає до задоволення. Сторона зауважує також на неналежному способі захисту порушеного права при зверненні із вимогою про зобов`язання виключити з власної Єдиної клієнтської бази бангку інформацію щодо наявності у [PERSON] заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором поруки від 17.03.2005 №МК20-05/01. Звертаючись до викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 висновках про те, що суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, при цьому, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, характеру його порушення, невизнання або оспорення, що обумовлює необхідність їх захисту у спосіб, який є ефективним, відповідач просить відмовити у задоволенні позову. У поданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» письмових поясненнях також звернуто увагу на відсутності обставин визнання договору поруки недійсним або припинення поруки. На думку учасника, відмова у задоволенні позову в частині вимог до поручителів внаслідок перевищення встановленого строку пред"явлення вимог не дозволяє прийти висновку про припинення поруки та існування підстав для виключення відомостей з кредитної історії. В судове засідання позивачем подано заяву про можливість розгляду справи у його відсутності. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» підтримав викладені у відзиві на позовну заяву заперечення. Судом встановлено, що згідно відомостей кредитного звіту фізичної особи, підприємця [PERSON] наявна інформація за договором 3969371: тип кредиту: кредитний договір на поповнення обігових коштів; дата кредиту: 21.03.2005 року, сума кредиту: 35\~500,00; поточна заборгованість: 11\~376,88; поточна прострочена заборгованість: 11\~376,88 грн.; валюта USD; термін кредиту: до 18.03.2008 року, джерело BNK, кредит закритий: відкритий; дата оновлення: 31.05.2024 року; вид забезпечення: кілька видів забезпечення. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, за результатом розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 31.05.2016 року позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № МК 20-05 від 17.03.2005 року, яка виникла станом на 09.07.2014 року в сумі 12280,57 доларів США, що за курсом НБУ становить 143068 грн. 64 коп. та 619 грн. 14 коп. судового збору. Судове рішення обґрунтоване тим, що [PERSON] , який виступив позичальником за укладеним із ПАТ КБ «ПриватБанк» договором кредиту від 17.03.2005 року, не виконав взяті на себе зобов`язаня з повернення суми кредиту, нарахованих відсотків пені, що призвело до виникнення заборгованості. При цьому, вирішуючи питання ґрунтовності заявлених вимог до поручителів [PERSON] , [PERSON] суд зазначив: «Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя»....«Договорами поруки, укладеними з поручителів [PERSON] , [PERSON] було передбачено, що вони діють до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що на час закінчення строку, на який було укладено кредитний договір, існувала заборгованість (а.с. 5-6 том 1). Проте, вимогу про стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] . Банком направлено тільки 23.07.2014 року (а.с. 8 том 1). Інших доказів справа не містить. Крім того, колегія суддів вважає, що порука щодо [PERSON] також є припиненою, оскільки після ухвалення рішення Апеляційним судом Житомирської області від 13.09.2012 року, Банк направив вимогу до вказаного поручителя 23.07.2014 року, а з позовом звернувся у вересні 2014 року, чим порушив термін, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року по справі №\~522/1528/15-ц звернула увагу, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: - кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; - особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася. З наведеного слідує, що розгляд справи за пред`явленими вимогами кредитора про стягнення заборгованості за договором кредиту як з основного позичальника, так і з поручителів, усував потребу розгляду зустрічних вимог про визнання поруки припиненою. Відповідний висновок розуміється з самих мотивів, яким керувався суд при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» № 2704-IV бюро кредитних\~історій (далі\~-\~Бюро)\~-\~юридична особа,\~виключною діяльністю\~якої є\~збір,\~зберігання,\~використання інформації,\~яка складає\~кредитну історію; ведення кредитної\~історії -\~діяльність Бюро\~із збирання,\~оброблення,\~зберігання,\~захисту,\~використання інформації,\~яка складає\~кредитну історію; кредитна\~історія -\~це сукупність\~інформації про\~юридичну або\~фізичну особу,\~що її\~ідентифікує,\~відомостей про\~виконання нею\~зобов`язань за\~кредитними правочинами,\~іншої відкритої\~інформації відповідно\~до Закону; користувач Бюро (далі - Користувач) - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію. У відповідності\~до ст.\~5\~Закону №\~2704-IV \~джерелами формування\~кредитних історій\~є: відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону. Згідно зі\~ст.\~10\~Закону №\~2704-IV \~ Бюро\~вилучає з\~кредитної історії: інформацію, яка передбачена\~пунктом 2\~частини першої\~статті 7,\~у разі\~відсутності кредитного\~правочину,\~Договору або\~визнання їх\~недійсними; всю\~інформацію,\~що міститься\~у кредитній\~історії,\~у разі\~відсутності письмової\~згоди суб`єкта\~кредитної історії\~на збір,\~зберігання,\~використання та\~поширення через\~Бюро інформації\~про нього; інформацію, яка передбачена\~пунктами 2-4\~частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії. Бюро має право за участю Користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим Користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та Договором. Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину. В даному випадку суд звертає увагу, що положення ст. 10 Закону № 2704-IV в їх змістовному розумінні не можуть зводитись до буквального сприйняття такої підстави як відсутність договору кредиту, а повинно оцінюватись через призму правого значення та впливу на інші, пов`язані із вчиненням основного зобов`язання у формі договору кредиту взаємні відносини. Сама відсутність зобов`язання позивача за договором кредиту внаслідок припинення поруки становить собою ознаки відсутності договору, та може бути прийнята до уваги на врегулювання спору між сторонами. На думку\~суду,\~оскільки будь-який\~кредитор при\~вирішенні питання\~щодо надання\~згоди у\~видачі кредиту\~на з`ясування\~передбачуваного рівня\~матеріальних ризиків\~ за\~результатами вчинення\~правочину має\~право на\~запит у Бюро\~ інформації в формі кредитних звітів, що складають кредитну історію, наявність даних з невідповідним фактичним обставинам змістом порушуватиме передбачуване право особи на отримання банківських послуг. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. З огляду на викладене, суд вважає ефективним для поновлення невизнаних прав позивача задовольнити вимоги про зобов`язання Товариства з\~обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» виключити з кредитної історії [PERSON] інформацію щодо наявності заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором поруки від 17.03.2005 №МК20-05/01. При цьому, діючи в забезпечення виконання завдань цивільного судочинства, що полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб, суд вважає необхіднім задовольнити вимогу про зобов`язання Банку виключити з власної Єдиної клієнтської бази інформацію щодо наявності у [PERSON] заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором поруки від 17.03.2005 №МК20-05/01. Наявність такої інформації призводитиме до можливого повторного внесення даних до кредитної історії, крім того, фактично перешкоджатиме повноцінній реалізації особою прав як споживача на доступ до послуг саме у даному банку у зв`язку з очевидно передбачуваним висновком щодо клієнтської добросовісності. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів судовий збір на користь держави в сумі 1211.20 грн. з кожного. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved