Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором від 25.02.2020 № 811691488 у розмірі 10562,01 грн. Також позивач просить вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача 2422,40 грн. судового збору та 6000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.02.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір № 811691488. Договір укладено в електронному вигляді, а саме відповідач на офіційному сайті товариства (www.moneyveo.ua) ознайомилась з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого [PERSON] заявила про бажання отримати кошти, подавши відповідну заявку, де зазначила свої персональні дані: прізвище ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахунку коштів, місце реєстрації/проживання. За умовами договору відповідачу було надано кредит у розмірі 8000,00 грн. на строк 30 днів, базова процентна ставка 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. 28.10.2024 між позивачем та ТОВ «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 28/10/24/Е, відповідно до якого ТОВ «ФК «Ейс» отримало право грошової вимоги до відповідача. ТОВ «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги до відповідача за договором факторингу № 05/0820-01, укладеного з ТОВ «Таліон Плюс». У свою чергу ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № 28/1118-01, укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та реєстру прав вимог від 01.06.2020 № 81. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 81 від 01.06.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 17005,32 грн. Згідно з Реєстром боржників за договором факторингу № 28/10/24/Е, до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] на суму 10562,01 грн. Позивач зазначає, що [PERSON] не виконала свого обов`язку щодо повернення суми кредиту, має прострочену заборгованість за кредитним договором від 25.02.2020 № 811691488 в загальному розмірі 10562,01 грн., в тому числі 7949,00 грн. заборгованості по кредиту та 2613,01 грн. заборгованості по несплачених відсоткам, яку позивач і просить стягнути. Ухвалою від 05.12.2024 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 24.12.2024 представник відповідача подав до суду відзив у якому проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що саме відповідачем підписано кредитний договір, а також будь-які докази того як саме проводилася ідентифікація/верифікація особи, яка укладала той договір. Відсутні докази направлення цифрового ідентифікатора (цифрових чи алфавітних комбінацій на мобільний номер відповідача, на електронну адресу,) їх отримання і використання для авторизації. Договір не містить відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме [PERSON] оскільки саме тільки зазначення в кредитному договорі її персональних даних не підтверджує проходження верифікації та ідентифікації згідно з вимогами законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи. Достовірно перевірити параметри для ідентифікації неможливо, оскільки повідомлення з одноразовим ідентифікатором буде надсилатись на вказаний особою мобільний телефон чи e-mail без будь-якого встановлення особи. По суті відбувається лише підтвердження волевиявлення щодо особи із вказаними реєстраційними даними. Провести ж дійсну належність цих даних зазначеній особі неможливо. Додані до позовної заяви документи не містять достовірних підтверджень того, що спірний договір акцептовано саме відповідачем. Крім того, представник відповідача заперечував проти стягнення з [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Зазначив, що витрати повинні бути необхідними, а їх розмір розумним та виправданим. Однак, на його думку, покладення на відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн., що становить майже 60 % від майнових вимог позивача є надмірним та явно не відповідає критерію розумного розміру. Згідно з додатковою угодою № 1 до договору про надання правничої допомоги, така допомога надається АБ «Татаренко та партнери» ТОВ «ФК «ЕЙС» по аналогічним справам щодо 99 осіб. Таким чином, на думку представника, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. є неспіввісними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, тому вважає, що сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має бути зменшена до 2000,00 грн. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Так, 25.02.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 811691488, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 8000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти. Кредит надається на строк 30 днів. На період строку, визначеного п. 1.2 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою 0,01 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Відповідно до п. 1.4 договору у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору, умов щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, відповідно до чого позивальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення). Згідно з п. 1.6 договору позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно з п. 1.3 цього договору не пізніше строку вказаного в п. 1.2 цього договору. Як свідчить розділ 5 договору, його підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (99AW55YH) (а.с. 9-10). Як свідчить платіжне доручення від 25.02.2020 № 8d3f0f13-e05e-406a-be0d-d9670825284d ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на рахунок [PERSON] 8000,00 грн., призначення платежу: переказ коштів згідно з договором № 811691488 від 25.02.2020, для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] (а.с. 25). Згідно з копією довідки АТ КБ «ПриватБанк» № 06_1/2024, 25.02.2020 на платіжну картку № [NUMBER] перераховано 8000,00 грн. (а.с. 26-31). 28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 32-35) відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до відповідача, в тому числі на підставі реєстру прав вимоги від 01.06.2020 № 81 (а.с. 51-52). Також, 05.08.2020 між ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 05/0820-01. Відповідно до указаного договору ТОВ «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги до відповідача, в тому числі на підставі реєстру прав вимоги від 28.10.2021 № 7 (а.с. 53-54). 28.10.2024 між ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 2810/24/Е, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідача (а.с. 56-59). Згідно з копією реєстру боржників від 28.10.2024 ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 10562,01 грн., в тому числі 7949,00 грн. заборгованості по кредиту та 2613,01 грн. заборгованості по відсоткам (а.с. 62). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Так, згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як встановлено судом в межах даної справи, кредитний договір укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідні відомості зазначені безпосередньо у кредитному договорі, а саме відомості щодо ідентифікації клієнта та інформацію про одноразовий ідентифікатор для підписання договору. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів укладення спірного договору саме [PERSON] , розуміння його умов щодо суми кредиту та необхідності сплати відсотків, суд вважає необґрунтованими, оскільки по-перше у відзиві представник не заперечував факту отримання [PERSON] кредитних коштів. По-друге, відповідачем та її представником не спростовано відомості щодо отримання [PERSON] на її мобільний номер, ( [NUMBER] ) одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору. Також не надано відомостей про те, що зазначений номер їй не належав/не належить. Факт перерахування коштів на платіжну картку № [NUMBER] підтверджується як копією платіжного доручення так і відомостями про таку операцію, наданими АТ КБ «ПриватБанк». Однак, відповідач та її представник не надали доказів того, що банківська картка, на яку перераховано кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн. не належить [PERSON] , або того, що кошти на такий рахунок не надходили. За таких обставин суд вважає позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» про стягнення з [PERSON] 10562,01 грн. заборгованості правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо питання розподілу судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved