Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

У грудні 2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє його представник адвокат Толстих А.Б., звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві. В обґрунтування позову посилався на те, що він з 27.01.1998 року по 09.06.2023 та з 14.06.2024 по 13.10.2023 перебував у трудових відносинах з ВАТ «Кривбасзалізрудком», АТ «Кривбасзалізрудком». У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці та недосконалістю технологічних процесів, позивачем отримано наступні хронічні професійні захворювання: Радикулопатія попереково-крижова LS, S1 з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м?язово-тонічним синдромами; двобічний плечолопаткоівий періартроз, остеоартроз у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів, стійкий больовий синдром; ХОЗЛ, група А (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Довідкою МСЕК від 24.12.2024 року позивачу первинно безстроково встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 65% та 3 групу інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком чого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 355\~000,00 грн. Ухвалою суду від 03 січня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та надав його до суду через систему «Електронний суд» з клопотанням про продовження строку на подання відзиву на позов. У відзиві представник відповідача зазначив, що заперечує проти задоволення позову у повному обсязі. У відзиві представник відповідача зазначив, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими. Відповідач не винен у професійних захворюваннях позивача, оскільки умови праці, в яких працював позивач, не створювалися АТ «Кривбасзалізрудком», а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом. Причинний зв`язок між поведінкою відповідача та завданою позивачеві шкодою відсутній. Також, відповідач не погоджується з заявленим розміром моральної шкоди. Окрім того, моральна шкода підлягає стягненню з урахуванням податків і зборів фізичних осіб. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» (до перейменування ВАТ «Кривбасзалізрудком»), а саме: з 27.01.1998 року по 09.06.2023 на посаді електрогазозварювальника та з 14.06.2024 по 13.10.2023 рік на посаді гірника підземного дільниці №26 ш. «Гвардійська». 13.10.2023 року був звільнений відповідно до п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі, внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи. Вказане підтверджується копією Трудової книжки. (а.с. 26-29) Відповідно до копії Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10.07.2024 року (форми П-4) (далі Акт), [PERSON] було встановлено діагноз: Радикулопатія попереково-крижова LS, S1 з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м?язово-тонічним синдромами; двобічний плечолопаткоівий періартроз, остеоартроз у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів, стійкий больовий синдром; ХОЗЛ, група А (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). (а.с. 9-15) В пункту 17 Акту вказано, що хронічне професійне захворювання (отруєння) у позивача виникло за таких обставин: Працюючи гірником підземним на дільниці N?26 шахти «Козацька» («Гвардійська») AT «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» у період з 14.06.2004 по 13.10.2023, [PERSON] в підземних умовах шахти виконував роботи з будівництва, ремонту та поточного утримання рейкових колій. прибирав вручну гірничу масу при очищенні основи рейкового шляху, розрізав рейки, демонтував рейкові стики. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, що перешкоджає їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив концентрацій аерозолів фіброгенної дії, що перевищували нормативні показники. Працюючи у період з 27.01.1998 по 09.06.2003 електрогазозварником ремонтно-механічного заводу відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», також підпадав під вплив концентрацій аерозолів фіброгенної дії та фізичного навантаження, показники яких перевищували нормативні.. У п. 18 Акта зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання стали: важкість праці, пил переважно фібро генної дії. Довідкою МСЕК серії 12 ААА №140010 від 24.12.2024 року [PERSON] первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65% (30% по радикулопатії, 20% по артрозу, 15% по ХОЗЛ) з 09.12.2024 року безстроково. (а.с. 16) Довідкою МСЕК серії 12ААГ №573980 від 24.12.2024 року [PERSON] внаслідок професійного захворювання встановлено третю групу інвалідності з 09.12.2024 року безстроково. (а.с. 17) Крім того, встановлений діагноз хронічного професійного захворювання позивача підтверджується також Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 30.05.2024 року №801. (а.с. 24-25) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання виражається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з втратою останнім працездатності, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Окрім того, наявний причинний зв`язок між виникненням професійних захворювань у [PERSON] та діями відповідача. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи саме на підприємстві відповідача, що підтверджується копією Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10.07.2024 року (форми П-4), що міститься в матеріалах справи (а.с. 9-15). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по\~відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Так, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Отриманим професійним захворюванням позивачу була заподіяна моральна шкода, так як\~порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки він постійно відчуває стійкий біль та інші негативні наслідки. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає що матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу моральної шкоди в результаті ушкодження здоров`я. За таких обставин суд вбачає, що АТ «Кривбасзалізрудком» повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу [PERSON] моральну шкоду, спричинену професійним захворюванням. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, де виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 65% та третьої групи інвалідності, встановлених безстроково, періоду роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці 19 років 04 місяці, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності їй спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 335 000,00 грн, без врахування податку з доходу фізичних осіб. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Стосовно питання про судові витрати суд зазначає, що позивача згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 3350,00 грн.

Outcome: partial