Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідача, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 43866,13 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі за текстом - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») і [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг (далі за текстом - кредитний договір) № б/н від 12 червня 2022 року шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало, а відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 34000,00 грн., на платіжну карту відповідача зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,4 % річних, розмір яких в подальшому було збільшено до 42%, на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 12 місяців з пролонгацією. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повністю та в строки виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, однак відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 18 березня 2024 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за тілом кредиту, простроченими відсотками, яка склала загальну суму 43866,13 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, оскільки останній ухилився від добровільного погашення заборгованості по вищевказаному договору, що є порушенням прав позивача. Представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилась, але до суду від неї надійшла заява, в якій просила суд про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, у разі неявки відповідача у судове засідання не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце судового засідання двічі поспіль повідомлявся належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явився. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилалась судова повістка про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовим конвертом з судовою повісткою, що повернулась до суду з довідкою відділення «Укрпошти» з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки відповідача в судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача, який з 05 квітня 2024 року, тобто з моменту прийняття судом позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі до ухвалення даного заочного рішення, жодного разу до суду не прибув, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтував. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, який не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоду представниці позивача, що викладена у її заяві, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає позовну заяву позивача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 36, 37-38, 39) та [PERSON] (а. с. 33-34), відповідачем у справі, відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі за текстом - Умови та правила) 12 червня 2022 року був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 34000,00 грн., на платіжну карту відповідача зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,4 % річних, розмір яких в подальшому було збільшено до 42%, на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 16-26, 27, 28, 29-32). Щодо зміни кредитного ліміту позивач керувався пунктом 2.1.1.2.5. Умов та правил, де зазначено, що сторони узгодили, що протягом строку кредиту розмір кредитного ліміту може бути змінений Банком в односторонньому порядку як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення. Відповідно до пункту 2.1.1.2.8 Умов та Правил розмір кредиту, реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту на дату укладення Договору, усі припущення, використані для обчислення процентної ставки зазначені в Паспорті споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною Договору. Крім того, відповідно до зазначеної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил відповідач погодився з тим, що ця Анкета-заява разом з Умовами та правилами складають договір про надання банківських послуг, зобов`язався виконувати умови кредитного договору та підтвердив його укладення між ним та Банком. Згідно з пунктом 2.1.1.2.4 Умов та правил строк кредиту 12 місяців, та при цьому сторони узгодили, що строк користування кредитом продовжується кожні наступні 12 місяців, якщо щонайменше як за 30 календарних днів до дати повернення кредиту Банк не повідомить Клієнта про припинення кредитування. Відповідач зобов`язався погашати кредит у строки та в розмірах, визначених пунктами 2.1.1.3.1., 2.1.1.3.2. цього Договору, що визначено пунктом 2.1.1.5.1. Умов та правил. АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивачем у справі, [PERSON] , відповідачу у справі, було відкрито картковий рахунок, що підтверджується відповідною довідкою (а. с. 15). Користування [PERSON] , відповідачем у справі, кредитними коштами підтверджується випискою за вищевказаним кредитним договором за період з 12 червня 2022 року по 19 березня 2024 року (а. с. 11-13). В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 18 березня 2024 року з урахуванням заборгованості за тілом кредиту, простроченими відсотками склала загальну суму 43866,13 грн. (а. с. 9-10). Згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з частиною 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до частини 2 статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Отже, акцептуючи пропозицію банку, відповідач своїм підписом у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил підтвердив, що між ним та позивачем досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, в тому числі договору про надання банківських послуг рахунку та кредитного договору. Судом встановлено, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, в тому числі і ті, що витікають з кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивачем у справі, був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором, однак, [PERSON] , відповідач у справі, всупереч вимог чинного законодавства та Анкети-заяви і Умов та правил належним чином свої зобов`язання з повернення кредиту та відсотків за користування кредитом не виконав та не здійснював повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачем. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 18 березня 2024 року становить 43866,13 грн., у тому числі заборгованість: за тілом кредиту 35236,18 грн.; простроченими відсотками 8629,95 грн. (а. с. 9-10). Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачем до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з [PERSON] , відповідача у справі, заборгованості на загальну суму 43866,13 грн., яка є заборгованістю за тілом кредиту, простроченими відсотками, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачем. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена платіжним доручення № ZZ420B1YND від 20 березня 2024 року (а. с. 1). На підставі статей 20, 207, 525, 526, 527, 530, 634, 638, 639, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved