Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

У червні 2023 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості з постачання теплової енергії. У позові зазначено, що за період з 01.11.2021 по 28.02.2023 Концерн «МТМ» надав послуги з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , однак споживач оплату послуг не здійснює, у зв`язку з чим станом на 28.02.2023 утворилася загальна заборгованість на суму 52068,53 грн. Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає, тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та водопостачання за вказаний період в сумі 52068,53 грн., та стягнути судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2684,00 грн. Ухвалою суду від 06 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням сторін. 07.11.2023 від представника відповідача, адвоката Сандак І.А., надійшло клопотання про долучення письмових доказів та письмові заперечення, суть яких зводиться до того, що позивач неправомірно нарахував плату за теплову енергію, виходячи з площі належного відповідачу приміщення 95,40 кв.м, що не відповідає дійсності, оскільки площа такого приміщення становить 71,60 кв. м. Також представник відповідача послалась на те, що Протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку № 8 від 17.12.2019 ухвалено рішення про те, щоб нарахування за послуги з постачання теплової енергії проводити відповідно до спожитої теплової енергії кожною окремою частиною будівлі з окремим вузлом комерційного обліку. Отже, на думку представника відповідача, оскільки належне відповідачу приміщення оснащене розподільчим приладом обліку Ultraheat2WR № 65754110, то нарахування спожитої відповідачем теплової енергії має проводитись за показаннями її приладу обліку. Відтак, сторона відповідача вважає, що позивач не надав належних доказів на підтвердження факту споживання відповідачем теплової енергії саме на суму, зазначену у позові, і взагалі неправильно здійснював нарахування плати за теплову енергію, а саме без урахування показань вузла комерційного обліку, встановленого у приміщення відповідача. 27.11.2023 позивач надав письмові пояснення по суті позовних вимог з урахуванням заперечень відповідача, викладених у заяві від 07.11.2023. Зокрема, позивач, виклавши положення низки нормативно-правових актів, що регулюють відносини між постачальником і споживачем теплової енергії, зазначив, що співвласники багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] , і відповідач в тому числі, не визначились із моделлю організації договірних відносин з позивачем протягом 30-ти днів з дня офіційного опублікування позивачем індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, і тому позивач у відносинах з відповідачем виходить з того, що між ними був укладений публічний договір № 72221031 з 01.11.2021. Також позивач відхилив доводи відповідача щодо площі нежитлового приміщення, на яку здійснюються нарахування плати за поставлену теплову енергію, оскільки саме площа 95,40 кв. м зазначена у документах, наданих самим відповідачем, і відповідач не повідомляв у спірний період позивачу про зміну площі як критерію нарахування вказаної плати. В подальшому розгляд справи також неодноразово відкладався у зв`язку з тим, що відповідач ініціював процедуру перевірки нежитлового приміщення, яке перебуває у нього в користуванні, до приміщень з транзитними мережами опалення, що могло вплинути на рішення суду по суті позовних вимог. 09.12.2024 представник відповідача, адвокат Сандак І.А., подала письмові заперечення по суті позовних вимог із викладенням власного розрахунку плати за спожиту теплову енергію у спірний період, фактично визнавши позов частково на суму 18105,22 грн. При цьому представник відповідача послалась на те, що відповідно до листа Департаменту з управління ЖКГ від 24.10.2024 №1930/01-37/01, зазначено, що система опалення вказаної групи приміщень (приміщення, що перебувають у власності та в оренді у відповідача) відокремлена від будинкової системи опалення та обладнана приладом розподільного обліку теплової енергії. Відповідно до пункту 8 Розділу І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року, за рішенням співвласників будівлі/ будинку визначення обсягу спожитої послуги у такому приміщенні може здійснюватися лише на підставі показань вузла обліку відповідної комунальної послуги, яким воно оснащене, та не враховуватись при визначенні загального обсягу спожитої відповідної комунальної послуги у будівлі/ будинку і не приймати участь в загальному розподілі комунальної послуги у будівлі/ будинку. Оскільки таке рішення було прийняте і зафіксоване Протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку № 8 від 17.12.2019, про що позивач був проінформований, відповідач наполягає на тому, що нарахування йому плати за теплову енергію в частині загального розподілу теплової енергії, спожитої в цілому в будинку, є неправомірним. Таким чином, контрозрахунок зроблено з листопада 2021 р. по грудень 2022 р. на підставі фактичних показів вузла обліку, що встановлено виключно для приміщення відповідача. В судове засідання 20.01.2025 сторони не з`явились. Від представників сторін в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи без їх участі. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту, який знаходиться у загальнодоступному місці на офіційному сайті Концерну «МТМ». Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Позивача. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше. Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності, належить нежитлове приміщення 2 у будинку [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 320581142, сформованої 19.01.2023, а також Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.12.2008 № 78/18. Щодо площі цього приміщення відповідач технічну документацію до матеріалів справи не долучив. Водночас як відповідач, так і позивач, у своїх письмових поясненнях посилаються на Свідоцтво № [NUMBER] про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил (надалі Свідоцтво № 0800000212), видане 27.07.2009 Інспекцією держархбудконтролю у Запорізькій області щодо закінченого будівництвом об`єкта «Офіс після реконструкції нежитлового приміщення № 2 по [ADDRESS] ». У вказаному документі зазначено, що загальна площа вказаного об`єкта становить 95,4 кв. м, у тому числі орендованих приміщень 23,8 кв. м. Водночас договору оренди приміщень площею 23,8 кв. м. та технічну документацію щодо них у спірний період відповідач до матеріалів справи не надав, що позбавило суд можливості встановити і надати оцінку орендним правовідносинам в частині врегулювання питань щодо утримання орендованого майна, в тому числі розподілу обов`язків щодо оплати комунальних послуг. Наданий представником відповідача Договір про оренду нежитлового приміщення № 01/09/23 між відповідачем у ОСББ «Перемога 115» суд до уваги не бере, оскільки він укладений після спливу періоду часу, що є спірним у цій справі (01.11.2021 28.02.2023). У зв`язку з цим суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо того, що плата за спожиту теплову енергію мала нараховуватись позивачем, виходячи з площі приміщення 71,6 кв. м. Судом встановлено, і сторонами у справі не оспорювалось, що багатоквартирний будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, а належне відповідачу приміщення № 2 оснащене розподільчим приладом обліку Ultraheat2WR № 65754110, повіреним і введеним в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства. Правовідносини між Позивачем та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Постановою Кабінету міністрів «Про затвердження правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21.08.2019 року (надалі Правила № 830), наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315 «Про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» (надалі Методика № 315), та іншими нормативно-правовими актами України. З 1 травня 2019 року введено в дію Закон України від 09.11.2017 N 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон), яким Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» визнано таким, що втратив чинність. Предметом регулювання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189 (далі Закон № 2189) є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Законом визначено, зокрема нову класифікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку. За приписами п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житловокомунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Частина 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає обов`язки індивідуального споживача, серед яких в т.ч.: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п. 1); оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5); дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (п. 8). Відповідно до статті 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Постановою КМУ №1022 від 08.09.2021 року внесено зміни до Правил № 830, у тому числі, щодо публічних договорів приєднання. Відповідно до ч.5. ст.13 Закону, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. 02.10.2021 на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до п. п. 1, 2, 4 Договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну «Міські теплові мережі». Отже, законодавством факт укладення вказаного договору пов`язується зі спливом 30-денного строку з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги, якщо протягом цього строку співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, переведення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається так як вказане приведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин. Крім того, ч.6 ст. 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними. У матеріалах справи відсутні докази того, що співвласники багатоквартирного будинку, в якому розташоване нежитлове приміщення відповідача, в період між 02.10.2021 і 01.11.2021 приймали рішення про вибір моделі договірних відносин або уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Таким чином, в силу вимог вище наведених норм Закону № 2189, суд погоджується з доводами позивача і приходить до висновку про те, що між сторонами у цій справі договірні відносини врегульовані саме типовим індивідуальним договором № 72221031 від 01.11.2021 року про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , копія якого додана позивачем по справі. При цьому суд не бере до уваги наданий стороною відповідача Протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку № 8 від 17.12.2019, і відхиляє пов`язані з цим доводи представника відповідача, з таких підстав. Вказаним протоколом зафіксоване рішення співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] про те, щоб проводити нарахування за послуги з постачання теплової енергії відповідно до обсягу спожитої теплової енергії кожною окремою частиною будівлі з окремим вузлом комерційного обліку. Пунктом 8 Розділу І Методики № 315 передбачено, що у разі, якщо окреме приміщення будівлі/будинку, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна, має окремий інженерний ввід зовнішньої інженерної мережі або окреме відгалуження перед вузлом комерційного обліку, та оснащене вузлом обліку комунальної послуги, то показання такого вузла враховуються як показання вузла комерційного обліку при визначенні загального обсягу спожитої відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку та як показання вузла розподільного обліку при розподілі цього визначеного загального обсягу спожитої комунальної послуги відповідно до цієї Методики. За рішенням співвласників будівлі/будинку визначення обсягу спожитої послуги у такому приміщенні може здійснюватися лише на підставі показань вузла обліку відповідної комунальної послуги, яким воно оснащене, та не враховуватись при визначенні загального обсягу спожитої відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку і не приймати участь в загальному розподілі комунальної послуги у будівлі/будинку. Виходячи з положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, тоді як вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Обов`язковою умовою застосування вказаних положень п. 8 Розділу І Методики № 315 є те, що окреме приміщення будівлі/будинку, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна, має мати окремий інженерний ввід зовнішньої інженерної мережі або окреме відгалуження перед вузлом комерційного обліку, та оснащене вузлом обліку комунальної послуги. Однак відповідачем не надано доказів того, що належне їй приміщення № 2 має окремий інженерний ввід зовнішньої інженерної мережі або окреме відгалуження перед вузлом комерційного обліку. Представник відповідача посилалась на лист Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради від 24.10.2024 № 1930/01-37/01, наданий у відповідь на адвокатський запит, де зазначено, що система опалення групи нежитлових приміщень, що належить відповідачу, відокремлена від будинкової системи опалення та обладнання приладом розподільчого обліку теплової енергії. На підставі цього представник відповідача стверджувала, що з урахуванням Протоколу № 8 від 17.12.2019 це вказує на те, що відповідачу не має нараховуватись плата за частину спожитої теплової енергії, спожитої в цілому по будинку. Однак суд з такими доводами не погоджується, оскільки відокремлення від будинкової системи опалення та обладнання приладом розподільчого обліку теплової енергії не є тотожнім окремому інженерному вводу зовнішньої інженерної мережі або окремому відгалуженню перед вузлом комерційного обліку. В будь-якому разі, відповідач не надав доказів того, що встановлений у її приміщенні розподільчий прилад обліку розташований перед загальнобудинковим приладом комерційного обліку. Згідно пункту 31 Правил № 830 вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а для багатоквартирних будинків, обладнаних системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії. У разі зміни (коригування) тарифу протягом строку дії договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію та не потребує внесення сторонами додаткових змін до договору. Частиною 1 статті 9 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень, які є невід`ємною частиною житлового будинку. За рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції теплова енергія, що подається в житловий будинок через приєднану мережу розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо). Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях. При цьому, відсутність окремих елементів системи опалення не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення. Відповідно до визначення наведеного в Правилах №830 опалювана площа (об`єм) приміщення - загальна площа (об`єм) приміщення без урахування площі лоджій, балконів, терас; Відповідно до визначення, наведеного в Методиці № 315, опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Приміщення відповідача приєднане до внутрішньобудинкової системи житлового будинку. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково. Відповідно до п. 24 Правил №830 - розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до «Методики розподілу». Відповідно до Методики № 315 базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є опалювана площа приміщень, зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії. Житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладами комерційного обліку теплової енергії, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузлів комерційного обліку. Згідно Методики №315 загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будівлі/будинку. Обсяг спожитої теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень у будівлі/будинку складається з обсягів: - обсяги спожитої теплової енергії на опалення приміщень, визначений за показаннями вузлів розподільного обліку або приладів-розподілювачів теплової енергії; - обсяги спожитої теплової енергії на опалення приміщень, донарахований до мінімальної частки середнього питомого споживання згідно з розділом VI Методики №315; - обсяги спожитої теплової енергії на опалення приміщень, не оснащених вузлами розподільного обліку теплової енергії. Відповідно до п. 3 ч.2 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії / прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення / опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії / приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів. Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії / приладами - розподілювачами теплової енергії / вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті. Згідно з п.5 ч.2 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Пунктом 6 Розділу III Методики визначено, що у будівлі/будинку, у якій/якому частина приміщень оснащена приладами розподільного обліку теплової енергії, а решта приміщень не оснащена такими приладами, наявні приміщення з індивідуальним опаленням та/або окремі приміщення з транзитними мережами опалення, обсяг спожитої теплової енергії розподіляється на опалення опалюваного приміщення, оснащеного вузлом розподільного обліку, визначається на підставі показань відповідного вузла розподільного обліку з врахуванням частки обсягу спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, що визначається пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів цих приміщень, та враховуючи вимоги розділів VI, VIII цієї Методики. При розподілі обсягів спожитої теплової енергії на опалення приміщень, не оснащених приладами обліку застосовувався коефіцієнт до площі опалюваних приміщень, для житлових приміщень приймається ks = 1, для нежитлових приміщень ks = 1,5. Відповідно до вимог Методики № 315 для всіх споживачів будинку спочатку визначаються та розподіляються обсяги спожитої у будівлі теплової енергії на опалення загально-будинкових потреб (далі ЗБП) - місць загального користування та функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Обсяги теплової енергії на МЗК визначаються як частка від загальних обсягів споживання теплової енергії в розрахунковому періоді. Обсяги теплової енергії на функціонування визначаються як 8 % від обсягу теплової енергії, спожитої в будівлі в січні місяці, попереднього опалювального періоду. Після визначення обсягу теплової енергії на загально-будинкові потреби, для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, перевіряється дотримання вимог щодо мінімального питомого споживання теплової енергії в опалюваному приміщенні, яке в розрахунку на 1 квадратний метр площі приміщення не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Якщо опалюване приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями вузлів розподільного обліку теплової енергії/приладів-розподілювачів теплової енергії/вузлів розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії ( розд.VI Методики №315). Донарахування здійснюється з метою унеможливлення опалення приміщення за рахунок суміжних опалюваних приміщень або опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, запобігання утворенню грибків та плісняви в приміщеннях, МЗК та допоміжних приміщеннях, а також недопущення зниження нормативного строку експлуатації приміщення/будівлі/будинку. Згідно п.3 розділу ІІІ Методики №315 розподілу підлягають обсяги спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у відповідності до складових формул 1, 2. Загальний обсяг спожитої у будинку теплової енергії на опалення розподіляється згідно формули 1 п.2 розділу II Методики №315. Зважаючі на те що приміщення відповідача оснащено вузлом розподільного обліку теплової енергії, згідно п.5 статті 10 Закону «Про комерційний облік» та п.1 розділу VI методики для розрахунку використовуються формули 30 п.1 розділу VI Методики №315 визначається середнє питоме споживання теплової енергії. Згідно формули 32 п.2 розділу VI Методики №315 у кожному розрахунковому періоді протягом опалювального періоду перевіряється дотримання вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії в опалюваних приміщеннях, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. При перевірці спожитий опалюваним приміщенням обсяг теплової енергії на опалення, визначений за показаннями приладу (приладів) розподільного обліку теплової енергії та віднесений до загальної/опалюваної площі/об`єму цього приміщення, порівнюється з мінімальною часткою середнього питомого споживання теплової енергії. У разі недотримання цієї вимоги опалюваному приміщенню донараховується обсяг теплової енергії за формулами для опалюваного приміщення, оснащеного вузлами розподільного обліку теплової енергії або вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді). Отже, наявність у приміщенні відповідача розподільчого приладу обліку як така не звільняє його від участі у витратах з оплати теплової енергії, спожитої на загальнобудинкові потреби. Згідно вимог ст. ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться нежитлове приміщення відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких Позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі (відповідні рішення містяться на офіційному сайті ЗМР). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Суд бере до уваги, що відповідач фактично не заперечував, що теплову енергію протягом спірного періоду споживав, подавав позивачу показання свого розподільчого приладу обліку, достовірність показників споживання, що були зазначені позивачем у рахунках на оплату теплової енергії (копії цих рахунків містять в матеріалах справи), не оспорював, посилаючись лише на право не брати участь у витратах з оплати теплової енергії на загальнобудинкові потреби. У зв`язку з цим суд відхиляє посилання представника відповідача на постанову Запорізького апеляційного суду у справі № 334/2798/23 від 10.05.2023, оскільки у вказаній справі були встановлені інші обставини, і тому висновки суду у тій справі не є релевантними до справи що розглядається. Наданий стороною відповідача контррозрахунок заборгованості суд також відхиляє, оскільки він не узгоджується з Правилами № 830 і Методикою № 315. Відтак, суд вважає позовні вимоги законими і обгрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved