Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

представник позивача подав до суду позовну заяву та просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 98761396000 від 16 січня 2023 року в загальному розмірі 98212,54 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 16 січня 2023 року між АТ «Укрсиббанк» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту № 98761396000, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит, який він зобов`язався повернути та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору та правил. Підписуючи договір № 98761396000 відповідач погодився з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com/ua/personal/credits. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами договору. Відповідач кредит отримав, проте не виконав своєчасно свої зобов`язання, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 98212,54 гривень. 15 квітня 2024 року між АТ «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 264, на підставі якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 98761396000 від 16 січня 2023 року, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду клопотання, в якому просив задовольнити позов в повному обсязі, справу розглянути за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем проживання, що вказано в позовній заяві, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, суд, за письмовою згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 16 січня 2023 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 98761396000, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 94468,64 гривень для особистих потреб, на погашення суми заборгованості [PERSON] за кредитом наданим позичальнику банком на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 95348872000, шляхом перерахування в безготівковій формі на транзитний рахунок № [NUMBER] , та зобов`язався повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до Графіка платежів, що викладений у Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 18 січня 2027 року. За п. 3.12 договору про надання споживчого кредиту № 98761396000, позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов цього договору та додатку № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною. Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 98761396000 від 16 січня 2023 року, за послуги щодо обслуговування кредитного зобов`язання позичальника сплачується комісія у розмірі 1,9% від суми наданого кредиту (включається до суми ануїтетного платежу) починаючи з 17 травня 2023 року. В якості доказів позивач надав договір про надання споживчого кредиту № 98761396000 від 16 січня 2023 року з Додатком № 1; Графік платежів; паспорт споживчого кредиту, підписані відповідачем електронним підписом. АТ «Укрсиббанк» повністю виконало свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 98761396000 від 16 січня 2023 року та надало відповідачу кредит у розмірі 94468,64 гривень, відповідач кредит отримав, але свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав, в результаті чого станом на 23 вересня 2024 року виникла заборгованість, яка згідно з наданим позивачем розрахунком складає 98212,54 гривень з яких: - сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 78468,64 гривень; - сума заборгованості за комісією в розмірі 19743,90 гривень. 15 квітня 2024 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу № 264, відповідно до умов якого АТ «Укрсиббанк» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал, а ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» прийняв належні АТ «Укрсиббанк» права вимоги в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Укрсиббанк», що передбачені умовами Первинних договорів, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді. За даними витягу з Реєстру Боржників до Договору факторингу № 264 від 15 квітня 2024 року позивач набув право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 98761396000 в розмірі 98212,54 гривень. Відповідно до платіжної інструкції № 1221 від 15 квітня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» проведено оплату на рахунок АТ «Укрсиббанк» у розмірі 2697102,99 гривень за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 264 від 15.04.2024. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт переходу права вимоги до відповідача від АТ «Укрсиббанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Крім того, презумпція правомірності договору факторингу, передбачена статтею 204 ЦК України, також не спростована. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку; умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 98761396000 від 16 січня 2023 року, тому суд вважає що сума заборгованості в загальному розмірі 98212,54 гривень підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі, при цьому виходить з того, що отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Укрсиббанк» та/або ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не повернуті, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором № 98761396000 від 16 січня 2023 року в добровільному порядку, відповідач з умовами договору ознайомлений, підписав договір, а беззаперечних доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України, суду не надано. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до платіжної інструкції № 5804 від 17 вересня 2024 року при пред`явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 гривень. Відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги № 0103 від 01 березня 2024 року; витягу із замовлення № 13 від 12 серпня 2024 року до договору про надання правової (правничої) допомоги № 0103 від 01 березня 2024 року; детального опису від 20 вересня 2024 року наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 01 березня 2024 року; рахунку на оплату № 21 від 20 вересня 2024 року, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень. Таким чином, суд повністю задовольняє вимоги позивача, та питання про розподіл судових витрат вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved