Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області 11.11.2024 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси в електронній формі через підсистему «Електронний суд» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої житлової субсидії за період з 01.10.2023 року по 31.03.2024 року в сумі 6537,75 грн. та судових витрат. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що громадянці [PERSON] (відповідачці), [INFO] (електронна особова справа №15001-29614755, РНОКПП [NUMBER] ), призначена субсидія згідно з постановою КМУ від 21.10.1995 №848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житловокомунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (зі змінами) у розмірі 1 174, 23 грн з 01.05.2023 року. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2022 №1041 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України», починаючи з 1 грудня 2022 року призначення житлових субсидій здійснюється органами Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України продовжує утримання сум надміру виплачених житлових субсидій, рішення про які прийнято структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів міських, районних у містах рад, згідно з актами приймання-передачі відповідних справ про одержувачів житлових субсидій. Пунктом 22 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 21.10.1995 №848 «Про спрощення порядку надання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» визначено перелік осіб, яким може бути призначено житлову субсидію: житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку). Відповідно до абзацу 4, 5 пункту 119 вказаного Положення, надання раніше призначеної субсидії припиняється у разі, коли: у заяві та/або декларації громадянин зазначив недостовірні дані, що вплинуло на встановлення права на житлову субсидію або визначення її розміру на суму, яка перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії; громадянин не повідомив уповноваженому органу про обставини, зазначені у пункті 90 цього Положення, протягом 30 календарних днів з дня їх виникнення. Відповідно до пп. 4 п. 14 Положення, надання раніше призначеної субсидії припиняється у разі, коли будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснив витрати на суму, яка на дату проведення операції перевищує 50 тис. гривень. З посиланням на вказані положення, представник позивача посилається на те, що субсидія відповідачці призначалася відповідно до її заяви від 26.10.2023 року, в якій власним підписом [PERSON] засвідчила, що у разі виникнення обставин, які можуть вплинути на отримання житлової субсидії, зобов`язується протягом 30 календарних днів письмово повідомити про це уповноважений орган. Однак, при відпрацюванні рекомендацій Міністерства фінансів України від 08.04.2024- 10.04.2024 та згідно звернення від 26.10.2023 виявлено, що відповідачка протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснила на суму, яка на дату проведення операції перевищує 50 тис. гривень фінансові операції (за даними банків). Дата операції: 2023- 06-02. МФО банку: 339072. Назва банку: АТ "РВС БАНК". Розглянувши електронну особову справу відповідачки, Головним управлінням прийнято рішення №201 від 14.06.2024 про утримання надміру виплачених сум житлової субсидії з [PERSON] , у сумі 6 537, 75 грн за період з 01.10.2023 по 31.03.2024 роки. Згідно з довідкою відділу опрацювання документації №1 від 11.06.2024 №9704/05-16 встановлено, що надміру виплачена сума субсидії у розмірі 6 537, 75 грн. утворилась за період з 01.10.2023 по 31.03.2023 року. За наслідком чого як вказує позивач, Головним управлінням було надіслана листа №1500-0503-8/91168 від 17.06.2024 року на ім`я відповідачки про необхідність сплати вищевказаної суми переплати субсидії та способи її погашення. Однак, станом на день звернення до суду з даним позовом, як вказує представник позивача, відповідачкою грошові кошти не сплачені, що стало підставою ля звернення до суду з даним позовом. У відповідності до протоколу розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. та передано головуючому судді. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 12.11.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення судовому засідання, з повідомленням сторін по справі. Одночасно визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. У судове засідання призначене на 23.01.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. Представник позивача 02.01.2025 року в електронній формі надав до суду заяву про підтримання заявлених вимог, розгляд справи за його відсутності, а також зазначив про відсутність заперечень проти розгляду справи в заочному порядку. Щодо сповіщення відповідача по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з відповіддю №899830 від 12.11.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За наслідком встановленого зареєстрованого місця проживання відповідача, приймаючи відсутню інформацію про наявність у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС, уся судова кореспонденція суду, у тому числі копія ухвали про відкриття провадження по справі, судові повістки, скеровувались судом разом з рекомендованим поштовим повідомленням про відправлення поштової кореспонденції на ім`я [PERSON] за вказаною адресою місця реєстрації, яка була повернута до суду без вручення, з причини відсутності адресата за зазначеною адресою. Частиною 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. За наслідком викладеного, суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, однак не з`явилась до судового засідання, без поважних причин, не скориставшись процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення судового засідання чи оголошення перерви в судовому засіданні у відповідності до положень статті 223 ЦПК України, судом не встановлено. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 23.01.2025 року за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою сторони позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачка - [PERSON] , [INFO] , громадянка України, перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, особа справа №15001-29614755. 26.10.2023 року [PERSON] звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення та надання житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату абонентського обслуговування (для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг), а також житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива. За наслідком чого, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області громадянці [PERSON] , [INFO] (електронна особова справа №15001-29614755) була призначена субсидія згідно з постановою КМУ від 21.10.1995 №848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житловокомунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (зі змінами) у розмірі 1 174, 23 грн. починаючи з 01.05.2023 року. Як вбачається з наданої до суду службової записки «Щодо надміру виплаченої суми житлової субсидії по результатам опрацювання рекомендацій Мінфіну» начальника відділу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 22.05.2024 року , за наслідкам отриманих рекомендацій Міністерства фінансів України від 08.04.2024 року - 10.04.2024 року по справі у тому числі [PERSON] було з`ясовано, що остання протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснила витрати на суму, яка на дату проведення операції перевищувала 50 тис гривень фінансові операції (за даними банків), яка мала місце 02.06.2023 року, в АТ «РВС БАНК», МФО банку 339072. На підставі встановлених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було проведено розрахунок надміру виплаченої [PERSON] субсидії за період з 01.10.2023 року по 30.04.2024 року. 14.06.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум житлової субсидії за №201, яким у зв`язку зі здійсненням [PERSON] покупки на суму, яка перевищує 50 тис. грн.., визначено що надміру виплачена останній сума житлової субсидії становить у розмірі 6537,75 грн., Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області підлягає поверненню на рахунок Пенсійного фонду України. 17.06.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області скеровано на адресу зареєстрованого місця проживання [PERSON] , якою є: [ADDRESS] , листа за вих. №1500-0503-8/91168, яким повідомлено про необхідність сплати зайво виплаченої суми субсидії за період з 01.10.2023 року по 31.03.2024 року в сумі 6537,75 грн. Позивач стверджує, що вказана сума заборгованості добровільно відповідачем не повернута і не сплачена, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Питання призначення житлових субсидії врегульоване Положенням «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року №848, із змінами (далі - Положення). Пунктом 3 вказаного Положення, в редакції станом на час звернення відповідачки з заявою про призначення субсидії, передбачено, що Житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги, витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в такому будинку. Суми призначеної, але не виплаченої у зв`язку із смертю одержувача житлової субсидії виплачуються одному із членів домогосподарства, з урахуванням яких призначалася субсидія, за письмовим зверненням такої особи, поданим протягом трьох місяців після смерті одержувача. Пунктом 4 вказаного Положення у зазначеній редакції встановлено, що право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках). Згідно з підпунктом 4 пункту 14 Положення, житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо зокрема будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснив на суму, яка на дату проведення операції перевищує 50 тис. гривень. У відповідності до пункту 43 Положення у зазначеній редакції, для призначення житлової субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом громадянина України або тимчасовим посвідченням громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортним документом іноземця або документом, що посвідчує особу без громадянства, посвідкою на постійне/тимчасове проживання, посвідченням біженця або іншим документом, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), подає: заяву; декларацію; довідки про доходи - у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня у ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо і відповідно до законодавства не може бути отримана за запитом уповноваженого органу у порядку, встановленому цим Положенням. У разі неможливості підтвердити такі доходи довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру; копію договору про реструктуризацію заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг (у разі наявності); договір наймання (оренди) житла (у разі наявності); рішення суду (в разі наявності); інші документи, які не передбачені цим пунктом, але відповідно до цього Положення необхідні для розгляду питання по суті (у разі потреби). Зазначені документи подаються структурному підрозділу з питань соціального захисту населення, посадовим особам виконавчого органу, центру надання адміністративних послуг за зареєстрованим/задекларованим місцем проживання (орендарі, внутрішньо переміщені особи - за фактичним місцем проживання), органу Пенсійного фонду України - незалежно від місця проживання. Абз.3 пункту 49 Порядку, у зазначеній редакції, встановлено, що громадянин несе відповідальність за подані відомості в заяві, декларації, інших документах, що вплинули на встановлення права на призначення житлової субсидії та на визначення її розміру. Відповідно до пункту 119 Порядку, в редакції станом на час припинення виплати субсидії, за рішенням уповноваженого органу надання раніше призначеної житлової субсидії припиняється, у тому числі за поданням управителів, об`єднань, виконавців комунальних послуг у разі, коли: у заяві та/або декларації громадянин зазначив недостовірні дані, що вплинуло на встановлення права на житлову субсидію або визначення її розміру на суму, яка перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії; громадянин не повідомив уповноваженому органу про обставини, зазначені у пункті 90 цього Положення, протягом 30 календарних днів з дня їх виникнення; настали умови, у тому числі під час отримання житлової субсидії, зазначені у підпунктах 2, 4, 8-10 пункту 14 цього Положення, виявлені, зокрема, на підставі рекомендацій Мінфіну, отриманих відповідно до Закону України "Про верифікацію та моніторинг державних виплат". Тобто, обов`язок щодо надання достовірної інформації з метою отримання субсидій покладено на отримувача субсидій. Відповідно до п. 125-1 та п. 127 Положення, кошти надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії повертаються громадянами на рахунок Пенсійного фонду України. У разі відмови громадянина добровільно повернути суму надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії питання про її примусове стягнення вирішується у судовому порядку. Відповідно до п.2, п.4 Порядку повернення коштів, надміру виплачених за призначеними субсидіями, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 29 грудня 1997 р. № 39/283/90/5, в разі виявлення при перевірках подання громадянами свідомо документів із неправильними відомостями, органи соціального захисту населення вживають таких заходів: припиняють надання субсидії; повідомляють рекомендованим листом отримувачів житлової субсидії про припинення надання житлової субсидії, необхідність і терміни повернення надміру виплачених коштів (додаток 1); подають позовні заяви до суду (додаток 2) про стягнення надміру виплачених коштів (при неповерненні їх добровільно у встановлені терміни); - повідомляють надавачів послуг про припинення надання субсидії; Терміни повернення надміру виплачених коштів встановлюються органом соціального захисту населення в кожному конкретному випадку з урахуванням матеріального стану отримувача субсидії, але не менше місяця з дня отримання повідомлення. В разі виявлення при перевірках неправильних відомостей в довідках про доходи, виданих юридичними особами (фізичними особами - підприємцями), в результаті чого були надміру виплачені кошти за призначеними субсидіями, органи соціального захисту населення стягують надміру виплачені кошти із зазначених юридичних осіб (фізичних осіб - підприємців) у судовому порядку. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц . Судом враховується, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року по справі №727/5743/15-ц дійшла до висновку, що: «… сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії є майном, збереженим без достатньої правової підстави. А тому на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи глави 83 ЦК України. Суди першої й апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про те, що надмірно перерахована (виплачена) субсидія є шкодою. Застосування до спірних правовідносин приписів статей 1166 і 1231 ЦК України є помилковим. Не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, пенсії, допомоги, інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (пункт 1 частини першої статті 1215 ЦК України). Отже, не може бути повернута сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії зокрема тоді, якщо позивач не доведе, що виплату здійснив добровільно, але внаслідок рахункової помилки з його боку чи недобросовісності з боку [PERSON] як набувача субсидії.Така недобросовісність може проявлятися у несумлінному ставленні до виконання власних обов`язків, зловживанні правом у власних інтересах або в інтересах третіх осіб тощо. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили факт недобросовісності набувача субсидії, який подав недостовірну інформацію про майно членів своєї сім`ї. Тому відсутні визначені пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України підстави, які унеможливлюють повернення безпідставно набутих коштів - надмірно перерахованої (виплаченої) суми субсидії.». Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідачка - [PERSON] 26.10.2023 року звернулась з відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі якою, останній було призначено житлову субсидію згідно з постановою КМУ від 21.10.1995 №848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житловокомунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (зі змінами) у розмірі 1 174, 23 грн. починаючи з 01.05.2023 року. Отже, на відповідачку розповсюджуються обмеження і вимоги у тому числі передбачені пунктами 4 Положенням «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року №848, із змінами, відповідно до яких житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо зокрема будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснив на суму, яка на дату проведення операції перевищує 50 тис. гривень. У відповідності до положень пункту 49 вказаного Положення, відповідачка особисто несе відповідальність за подані нею відомості у заяві від 26.10.2023 року, на підставі якої останній було призначено відповідну житлову субсидію. Згідно з наданими до суду доказами встановлено, що позивачем після призначення відповідачці житлової субсидії на підставі повідомлених нею відомостей, було здійснено перевірку актуальних відомостей та встановлено вчинення [PERSON] грошової витрати на суму більше ніж 50 тисяч гривень, що мало місце 02.06.2023 року, тобто за 12 місяців до звернення відповідачки з заявою про отримання житлової субсидії, що в свою чергу є підставою для відмови у призначення житлової субсидії. У відповідності до поданої відповідачкою заяви від 26.10.2023 року, останньою про відповідні відомості не було повідомлено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що свідчить про недобросовісність дій останньої. За період з моменту призначення відповідачці житлової субсидії, останній було виплачено за період з 01.10.2023 року по 30.04.2024 року житлової субсидії в загальному розмірі 6537,75 грн., що становить розмір переплаченої житлової субсидії. Суд зазначає, що вище встановлені обставини підтверджуються належними доказами наданими позивачем в обґрунтування позову. Відповідачкою під час розгляду справи в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано жодного доказу в спростування вищевказаних обставин і доводів позивача, я к і доказів на підтвердження повернення і сплати позивачеві розміру надміру виплаченої житлової субсидії у вказаному розмірі. Ухвалюючи рішення суду, судом враховується, що у відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача до [PERSON] правомірні, врегульовані нормами чинного законодавства України, знайшли своє підтвердження на підставі належних доказів, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи задоволення позову в повному обсязі, стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до приписів статті 141 ЦПК України підлягають судові витрати зі сплаченого позивачем судового збору в сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved