Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

20.06.2017 року [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 20.08.2014 року він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США, що засвідчується розпискою. Проте, борг відповідач не повернув. На момент подачі позовної заяви, згідно курсу НБУ, сума становить 131709,50 гривень. Просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 5000,00 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 131\~709,50 гривень та понесені судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2017 року справу розподілено судді Бонецькому Л.Й. Ухвалою судді від 12.07.2017 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи на 13.12.2017 року, який відкладено на 11 годину 30 хвилин 01.06.2018 року у зв`язку з хворобою судді Бонецького Л.Й. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п. п. 9 та 11 п. 1\~Розділу XIII «ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ» ЦПК України\~в редакції від 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Наказом від 01.08.2018 року суддю [PERSON] відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області, як такого, що звільнений у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 24.07.2018 року №2410/0/15-18 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Старосамбірського районного суду Львівської області у відставку». З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. №122/08/2018 від 06.08.2018 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. 07.08.2018 року призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2018 року справу передано для розгляду судді [PERSON] . Ухвалою судді від 19.09.2018 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 11 годину 15 хвилин 13.02.2019 року, яке неодноразово відкладалося. Ухвалою суду від 27.08.2019 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 14 годину 00 хвилин 07.09.2020 року. Наказом №47-К від 10.07.2020 року суддю [PERSON] відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю [INFO] . З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. №487/07/2020 від 20.07.2020 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П. Ухвалою судді від 06.08.2020 року дану справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 14 годину 00 хвилин 07.10.2020 року, яке було відкладено на 17.03.2021 року. 17.03.2021 року підготовче засідання було перепризначено у зв`язку з хворобою головуючого по справі судді Пошивака Ю.П. на 14 годину 00 хвилин 29.06.2021 року, та яке було відкладено на 11 годину 00 хвилин 12.08.2021 року. Ухвалою суду від 12.08.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 14 годину 00 хвилин 23.02.2022 року, який неодноразово було відкладено. Ухвалою суду від 08.12.2022 року зупинено провадження у цивільній справі до закінчення мобілізації відповідача [PERSON] 18.09.2024 року до суду надійшло повідомлення від начальника [INFO] , в якому зазначено, що [PERSON] , [INFO] звільнений в запас з в/ч [NUMBER] 14.02.2023 року і на даний момент не перебуває на військовій службі. Ухвалою суду від 19.09.2024 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 12 годину 00 хвилин 29.10.2024 року, яке відкладено на 12 годину 00 хвилин 16.12.2024 року та на 14 годину 00 хвилин 21.01.2025 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 21.01.2025 року його представник адвокат Клострейх В.Е. подав в канцелярію суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі та без участі позивача [PERSON] . Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Чернянський Р.І. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були належно повідомлені, заяву про розгляд справи у їхній відсутності не надіслали, повідомлення про причини неявки суду також не надали. В матеріалах справи знаходяться докази того, що відповідач [PERSON] належно повідомлявся про час та місце слухання справи на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Причина повернення поштового відправлення «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2\~ст.247 ЦПК України. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, зі змісту розписки від 20.08.2014 року відомо, що [PERSON] позичив в [PERSON] 5000 доларів США, які зобов`язався повернути до січня 2015 року. Розписка складена рукописом та підписана відповідачем (а.с.4). Пред`являючи цей позов, позивач зазначив, що у визначений договором строк [PERSON] борг не повернув, що зумовлює необхідність захисту його порушених прав в судовому порядку. Предметом спору у справі, яка розглядається, є стягнення заборгованості за договором позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В той же час відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З наведеного випливає, що якщо договір позики укладений в письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики. Договір позики відповідач не оспорював, не просив визнати його недійсним чи удаваним правочином, у зв`язку з чим у суду немає підстав ставити під сумнів факт отримання грошових коштів за договором позики. Отже, розписка від 20.08.2014 року є належним доказом того, що договір позики був укладений між сторонами та кошти були отримані. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах від 05.09.2018 року у справі №756/8630/14-ц, провадження № 61-8792св18, та від\~08.04.2021 року у справі №500/1755/17, провадження № 61-1899св20. Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується борговим документом - розпискою від 20.08.2014 року, копія якої наявна в матеріалах справи, а оригінал досліджувався в судовому засіданні.\~Факт того, що вказана розписка виконана ним особисто відповідач не заперечував. В розписці зазначено, що відповідач позичає у позивача кошти в сумі 5000 доларів США. Кошти отримав в повному об`ємі в сумі 5000 доларів США. Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.08.2021 року у справі № 473/995/18 (провадження № 61-6674св21), від 14.07.2021 року у справі № 266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 25.03.2019 року у справі № 211/2672/16-ц (провадження\~\~№ 61-41785св18), від 30.01.2019 року у справі № 751/1000/16-ц (провадження № 61-586св17). Суд установив, що оригінал боргової розписки знаходиться у позивача. Наведене підтверджує, що відповідач не виконав свого зобов`язання за договором позики, позичені гроші не повернув. Визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з\~ [PERSON] на користь [PERSON] 5000,00 доларів США боргу за договором позики від 20.08.2014 року. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, у зв`язку із висновком суду про задоволенням вимог позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1317,10 гривень.

Outcome: approved