Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що 07 листопада 2022 року інспектором СРПП ВП №1 Рівненського РУП лейтенантом поліції Смеховським Юрієм Миколайовичем було винесено постанову серії БАБ №300079 в справі про адміністративні правопорушення за ч.ч.1, 2 ст.126, ч.2 ст.125, ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень. [PERSON] вважаючи, що постанова інспектора поліції винесена незаконно та з порушенням процесуальних норм, а також те, що правопорушення ним не вчинялось, звернувся з адміністративним позовом до Рівненського районного суду Рівненської області.Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/1444/23 від 24.11.2023 позов [PERSON] задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано постанову інспектора СРПП ВП №1 Рівненського РУП лейтенанта поліції Смеховського Юрія Миколайовича серії БАБ №300079 від 07.11.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у виді штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень, а також закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1, 2 ст.126, ч.2 ст.125, ст.122 КУпАП відносно [PERSON] за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.Протиправні дії інспектора СРПП ВП №1 Рівненського РУП лейтенанта поліції Смеховського Юрія Миколайовича призвели до того, що на [PERSON] було безпідставно накладено штраф. У подальшому останній був вимушений звернутися до адвоката за правничою допомогою та подати позов до суду. Сам факт накладення адміністративного стягнення, а також звернення до суду, тривалий розгляд справи судом та участь у судових засіданнях, все це разом призвело до моральних страждань, що полягають у постійному стані тривоги, підвищеному рівні стресу, пригніченому психоемоційному стані, відчутті себе приниженим та звинуваченим в тому, чого не вчиняв.Окрім цього, Іваненюк В.В. з моменту винесення постанови до задоволення його позову Рівненським Районним судом Рівненської області, постійно перебував у стані стресу, невідомості, оскільки постійно думав чи доведеться сплачувати штраф.Також вказані вище незаконні дії інспектора, завдали [PERSON] сильних душевних страждань та вплинули на його авторитет в суспільстві і сім`ї. Незаконне притягнення позивача до адміністративної відповідальності змінили його психічний та емоційний стан, він втратив відчуття захисту з боку співробітників поліції.Таким чином закриття судом справи про адміністративне правопорушення через встановлену відсутність його складу та події свідчить про те, що [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, що є підставою для відшкодування моральної шкоди в розмірі визначеному позивачем - 41706 (сорок одна тисяча сімсот шість) гривень. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 05 вересня 2024 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі. 20 вересня 2024 року Головне управління Національної поліції в Рівненській областіподало до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову провністю, оскільки сам факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким скасовано постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, не встановлює доведеність усіх обов?язкових складових цивільно-правової відповідальності. Докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є безпідставними, необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. 24 вересня 2024 року представник позивача [PERSON] , адвокат Шевчук Р.В. подав до суду відповідь на відзив, в якій він просить прийняти законне , обгрунтоване судове рішення , яке грунтується на засадох верховенства права . 18 вересня 2024 року Головне управління Державної казначейської служби України подало до суду пояснення по справі, просить відмовити в задоволенгні позову. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , адвокат Шевчук Р.В. позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача- Головного управління Національної поліції в Рівненській області Раєвська В.А. позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області в судове засідання не з"явилася, подала до суду письмові пояснення , в якому просить відмовити в задоволенні позовних відмог та просить справу розглянути справу без її участі . ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Згідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. 07 листопада 2022 року інспектором СРПП ВП №1 Рівненського РУП лейтенантом поліції Смеховським Юрієм Миколайовичем було винесено постанову серії БАБ №300079 в справі про адміністративні правопорушення за ч.ч.1, 2 ст.126, ч.2 ст.125, ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/1444/23 від 24.11.2023 позов [PERSON] задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано постанову інспектора СРПП ВП №1 Рівненського РУП лейтенанта поліції Смеховського Юрія Миколайовича серії БАБ №300079 від 07.11.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у виді штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень, а також закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1, 2 ст.126, ч.2 ст.125, ст.122 КУпАП відносно [PERSON] за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про Національну поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Згідно із ч. 3 ст. 19 цього Закону держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Статтею 56 Конституції України визначено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Зобов?язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов?язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб?єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК у країни, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Оскільки, підставою для відшкодування шкоди є встановлена рішенням суду протиправність постанов, винесених поліцейськими у справах про адміністративні правопорушення, за якими не було накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відтак спеціальні норми, передбачені ч.1 ст.1176 ЦК України, застосуванню не підлягають. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за статтями 1173,1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв?язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування по справі. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі N? 920/715/17, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв?язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Як роз?яснено у п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України N? 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв?язку з ушкодженням здоров?я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв?язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життевих зв?язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов?язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з?ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та непов?язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Судовим рішенням, постановленим при розгляді справи про скасування постанови про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] , неправомірність дій або бездіяльність уповноважених осіб при складенні адміністративних матеріалів не встановлювалась. Крім того, позивач до матеріалів справи не надав жодних доказів того, що йому завдано моральної шкоди співробітниками поліції, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання покладених на них трудових чи службових обов?язків. Виходячи з приписів статей 23, 1167 ЦК України підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з таких елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов?язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов?язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Позивач у позовній заяві не зазначає, яких він зазнав душевних страждань та переживань через неправомірні рішення та бездіяльність посадових осіб відповідача та що саме вплинуло на його моральний стан і призвело до порушення звичного способу життя, а також порушення його законних прав. Позивачем також не надано письмових доказів заподіяння відповідачем йому моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд може визначити залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з?ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Сам факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким скасовано постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, не встановлює доведеність усіх обов?язкових складових цивільно-правової відповідальності. Докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки спростовуються вищевикладеним та наявними в справі доказами, а факт порушення прав позивача не знайшов свого підтвердження. З врахуванням викладеного, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, а тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed