Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення збитку, за результатами дорожньо-транспортної пригоди, а також відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 26.05.2021 року ТСЦ 1243 є власником транспортного засобу Toyota Camry, реєстраційний номер [NUMBER] . 19.02.2024 року 09 годині 40 хвилин в Дніпропетровській області місто Кривий Ріг, Металургійний район, проспект Металургів, будинок 22, водій [PERSON] керувала транспортним засобом «Chery Tiggo 7 Pro», д.н.з. [NUMBER] не обрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки, та здійснила наїзд на транспортний засіб Тойота д.н.з. [NUMBER] . Постановою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 13.03.2024 р. у справі № 210/1219/24 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~статтею 124 КУпАП. Дана подія ТДВ «Експрес Страхування» була визнана страховою, розраховано страхове відшкодування в розмірі 60 471,51 грн. та платіжною інструкцією від 05.04.2024 р .№ 68817128 перераховано страхове відшкодування на СТОТОВ «Фірма «Едельвейс 4». Позивач звернулась до експертної установи та отримала висновок транспортно-товарознавчого дослідження №Д14/04/24 відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту пошкодженого унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер [NUMBER] станом на дату проведення огляду 25 квітня 2024 року складає: 138\~160,83 грн. На підставі викладеного просить суд стягнути з [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 69\~794,49 грн, 1 400,00 грн дефектування автомобіля, 6\~500,00 грн послуги по проведенню транспортно-товарознавчого дослідження, моральну шкоду у сумі 50\~000,00 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 грн та судовий збір. Аргументи сторін Позивач та її представник до судового засідання не з`явились. Представник скерувала заяву про розгляд справи без їх участі , позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с.109). Сторона відповідача скерували на адресу суду відзив та заяву про розгляд справи у їх відсутність. У відзиві на позовну заяву зазначено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] станом на дату ДТП була застрахована в ТДВ «Експрес Страхування». Страховий ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 160\~000, 00 грн., за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 320 000, 00 грн. Згідно платіжної інструкції від 05.04.2024 року, ТДВ «Експрес Страхування» перерахувало на користь позивача [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 60\~471,51 грн. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Приймаючи до уваги те, що цивільна відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована в ТДВ «Експрес страхування», при цьому, позивач із заявою щодо неповного погашення страхової виплати до вказаної страхової компанії не звертався, тому відповідач вважає, що заявлений позов до неї не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити. Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставіст.81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований. Наявні в матеріалах справи документи, надані стороною позивача надані як доказ понесених витрат на правову допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Відповідач вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру наданої правової допомоги. Представник товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» скерували черех підсистему «Електронний суд» письмові пояснення у яких зазначили, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ТДВ «Експрес Страхування» по полісу від 21.09.2023 р. № ЕР/217062761 цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії з 22.09.2023р. по 21.09.2024р забезпечений транспортний засіб CHERY Tiggo 7 PRO, д.н. [NUMBER] , № шасі (кузов, рама) [NUMBER] страхова сума 160 000,00 грн., франшиза 0,00 грн. 19.02.2024 року. 09 годині 40 хвилин в Дніпропетровській області місто Кривий Ріг, Металургійний район, проспект Металургів, будинок 22, водій [PERSON] керувала транспортним засобом «CheryTiggo 7 Pro», д.н.з. [NUMBER] не обрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки, та здійснила наїзд на транспортний засіб Тойота д.н.з. [NUMBER] . Дана подія ТДВ «Експрес Страхування» була визнана страховою, розраховано страхове відшкодування в розмірі 60 471,51 грн. та платіжною інструкцією від 05.04.2024 р .№ 68817128 перераховано страхове відшкодування на СТОТОВ «Фірма «Едельвейс 4». Страхове відшкодування було розраховано на підставі калькуляції аудатекс № 4.24.00239, згідно якої вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,70) без ПДВ становить 60 471,50 грн. Потерпіла [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] не зверталася із заявою до ТДВ «Експрес Страхування» щодо неповного погашення страхової виплати або претензією щодо розміру страхового відшкодування. Також до суду скеровано заяву представника ТДВ «Експрес Страхування» про розгляд справи у їх відсутність. Фактичні обставини справи, встановлені судами 19 лютого 2024 року о 09 годині 40 хвилин в Дніпропетровській області місто Кривий Ріг, Металургійний район, проспект Металургів, будинок 22, водій [PERSON] керувала транспортним засобом «Chery Tiggo 7 Pro», д.н.з. [NUMBER] не обрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки, та здійснила наїзд на транспортний засіб Тойота д.н.з. [NUMBER] , що зупинився попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що спричинило матеріальні збитки, чим порушив вимоги п. 2.3 б, 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. За вказаних обставин 13 березня 2024 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області визнано виною [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.\~124\~КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн, про що ухвалено постанову (а.с. 11-12). Відповідно до письмових матеріалів справи, вказана постанова не оскаржена та набрала законно сили. Як встановлено в судовому засіданні відповідальність власників наземних транспортних засобів застрахована. Власником транспортного засобу Toyota Camry номерний знак [NUMBER] , є позивач\~ [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 10). Суду представлені докази про зміну прізвища відповідача. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) [PERSON] уклала шлюб 15 травня 2024 року із [PERSON] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу: « [PERSON] », відповідний актовий запис № 266 (а.с.73). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] станом на дату ДТП була застрахована в ТДВ «Експрес Страхування», що встановлено з полісу №217062761 (а.с.74). Вказаним позовом визначена страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну 160\~000,00 (сто шістдесят тисяч) гривень (а.с 74). ТДВ «Експрес Страхування» направило на адресу позивача повідомлення про виплату страхового відшкодування у сумі 60\~471, 51 грн (а.с.34). Згідно із платіжної інструкції від 05.04.2024 року, ТДВ «Експрес Страхування» перерахувало на користь позивача [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 60\~471, 51 грн (а.с.35). Страхове відшкодування було розраховано на підставі калькуляції аудатекс № 4.24.00239, згідно якої вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,70) без ПДВ становить 60 471,50 грн (а.с.116). Відповідно висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження №Д14/04/24 складеного 29 квітня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Toyota Camry номерний знак [NUMBER] , в цінах на дату 25 квітня 2024 року, складає: 77907,31 грн. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Toyota Camry номерний знак [NUMBER] станом на дату проведення огляду 25 квітня 2024 року складає 138\~160,83 грн. (а.с.13-19). З акту наданих послух ТОВ фірма «Едельвейс-4» встановлено, що технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу Toyota Camry номерний знак [NUMBER] становив всього на суму без ПДВ 108\~555,00 грн, відповідно ПДВ становить 21\~711,00 грн, що загалом становить 130\~266,00 грн (а.с.38). Також суду представлено рахунок № 212-СКА по комплексу робіт по ремонту кузова Toyota Camry номерний знак [NUMBER] , виконавцем якого є ТОВ фірма «Едельвейс-4» на аналогічну суму (а.с.40). В обґрунтування понесених моральних страждань Позивачка надала медичні документи, зокрема виписки із медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення від 25 березня 2024 року з якого встановлено, що позивачка [PERSON] була госпіталізована 22 лютого 2024 року із діагнозом рак лівої молочної залози. Дата вибуття із стаціонару 25.03.2024 року (а.с.43-44). В подальшому позивачка двічі була госпіталізована на стаціонар, а також представила довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 576330 відповідно до якої [PERSON] з 15 липня 2024 року встановлена друга група інвалідності із датою перегляду 15 серпня 2025 оку (а.с.50). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Між сторонами існує спір щодо порядку відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України від 01.07.2004р. №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961). Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктами 1.4, 1.7 ст. 1 цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено те, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Приписами ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає. ТОбто, така практика є усталеною і підстав для відступу від неї не вбачається. Щодо вимог про відшкодування втрати товарної вартості Як вбачається з матеріалів справи, Позивач отримав страхове відшкодування по договору № ЕР-217062761 від третьої особи ТДВ "Експрес Страхування" у розмірі 60\~471,51 гривен, тобто за вирахуванням коєфіцієнту фізичного зносу у розмірі 61\~912,84 грн. Позивач просить стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 69\~794,49 грн та 1\~400,00 дефектування автомобіля. Згідно з п.32.7 ч.1 ст.32 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092, вартість матеріального\~збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом цих положень законодавства, величина коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та втрата товарної вартості входять до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961 виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961 випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961 не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому доводи відповідача про те, що позивач отримав відшкодування, та саме страховик зобов"язаний відшкодувати завдану шкоду, судом відхиляються, оскільки саме на винуватця ДТП покладається обов"язок відшкодування різниці між розміром сплаченого страхового відшкодування та реальними збитками. Системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Враховуючи те, що ТДВ «Експрес Страхування» добровільно сплатила страхове відшкодування в погодженому з позивачем розмірі 60\~471,51 грн, та виконала свій обов`язок перед позивачем у спірних правовідносинах, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] завданої матеріальної шкоди у розмірі 48\~083, 49 грн, тобто за відрахуванням від загальної суми (безпосередньої яку поніс позивач) 130\~266,00 грн суму ПДВ 21711,00 та фактично перераховану суму страховою компанією 60\~471,51 грн. (48083,49 = 130 266,00 - 21711,00 (ПДВ) - 60741,51 (страхове відшкодування)). Також з відповідача підлягає стягненню витрати на дефектування автомобіля (процедура технічного огляду транспортного засобу, яка проводиться для виявлення пошкоджень, визначення їх характеру та ступеня, а також складання кошторису для подальшого ремонту), яке є документально підтверджена актом наданих послуг №304-2К від 13.03.24 та послуги по проведенню транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку нанесеного власнику пошкодженого автомобіля (а.с. 33, 36). Щодо вимог про відшкодування ПДВ Відповідно до приписів статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. За змістом вказаної норми у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає податок на додану вартість, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком. У постанові від 19 вересня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі № 523/5890/15-ц (провадження № 61-18781св18) висловив такі правові висновки: всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з цим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, що підлягає до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі, ПДВ не нараховується, окремим рядком не виділяється і страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, що мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку непроведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять із фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ. \~ \~ \~ \~На підтвердження понесених витрат позивачем надано суду необхідні документи, зокрема акт наданих послуг, замовлення наряд, рахунок де виконавцем виступає станція технічного\~обслуговування,\~на якій\~проводився ремонт\~автомобіля Toyota Camry н.з. [NUMBER] ТОВ «Едельвейс-4», яка відповідно є платником ПДВ (а.с.5). Хоча позивач і надав докази відновлення транспортного засобу, придбання матеріалів та запчастин, (рахунки на оплату, докази перерахування коштів, тощо), а так само й понесення витрат з ПДВ, зокрема, що ремонтне підприємство є платником ПДВ, між тим такі витрати мають стягуватися зі страховика, а не відповідача, тому в цій частині підстав для задоволення позову не вбачається. Тобто відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем за вимогами про відшкодування ПДВ, а такі вимоги у разі реального їх понесення (придбання запчастин зі сплатою ПДВ, ремонтних робіт у платника ПДВ) мають бути пред"явлені саме до страховика, у даному випадку ТДВ «Експрес\~Страхування»". Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди. Позивач вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 гривень мотивує тим, що на момент ДТП і на теперішній час лікувалась в онкодиспансері, проходила курс хіміотерапії і автомобіль на той момент був дуже важливим елементом в її житті, починаючи з тогго, що необхідно було їздити по місту, шукати та купувати ліки, а також те, що Позивач після хіміотерапії не могла пересуватися сама і необхідно було, щоб чоловік на автомобілі її забирав. Всі ці дії прийшлось робити на таксі, що завдало багато незручностей. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного. У відповідності до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті Однак на думку суду зазначена Позивачем сума є завищеною та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, не ґрунтується на засадах розумності та справедливості, а тому розмір її відшкодування слід визначити у розмірі\~10 000,00\~гривень. Визначаючи саме такий розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд виходив з того, що наслідки аварії дійсно ускладнили життя позивача, характеру та обсягу душевних страждань, яких позивач зазнав та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б завданням та засадам цивільного судочинства, визначеним статтею 2 ЦПК України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають частковому задоволенню. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що вона сплатила 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази: ордер на надання правничої допомоги; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, розрахунок витрат на правову допомогу із зазначенням кількості витраченого часу, вартості однієї години та акт приймання передачі наданих послуг. Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями\~ст. 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі\~ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3\~ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В частині 1\~ст. 137 ЦПК України\~зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137\~ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137\~ЦПК України). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від\~27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19. Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі у розмірі 10 000 гривень, суд зазначає, що суду не представлено договір про надання правової допомоги, з якого можна було встановити істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, разом з тим в акті про надані послуги вказано, які саме було надано послуги, з чим позивач погодився та здійснив їх оплату. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.. Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України, передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд задовольнив 51,67 відсоток (65983,49:х100:127694,49) від заявленої позовної вимоги, відповідно з Відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 625,27 грн, що становить 51,67 відсоток від 12211,00 гривень На підставі викладеного і

Outcome: partial