Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

26.08.2024 року [PERSON] , [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків у розмірі по 1/4 частині доходів на кожного із батьків, починаючи з дати подання позовної заяви до суду. Вимоги позовної заяви обгруньортовані тим, що вони - [PERSON] та [PERSON] є подружжям від якого мають двох повнолітніх доньок - [PERSON] , [PERSON] , дівочі прізвища яких « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Зазначають, що вони є пенсіонерами, отримують мінімальні пенсії, а їх повнолітні доньки не зважаючи на те що працюють і мають джерела доходів їм не допомагають. При цьому вони змушені платити всі комунальні послуги за себе та доньок. Посилаються, що мають ряд захворювань, 24.12.2021 року [PERSON] було проведено оперування: Емболтромбектомію із підколінної артерії, ПСА з аллопластикою справа. Вказують, що на даний час пенсії на прожиття, сплату комунальних послуг не вистачає, то вони були змушені постійно брати споживчі кредити щоб вижити, і намагаються перекривати їх один одному. Вважають, що оскільки відповідачі є їх дочками, працюють, а тому мають змогу надавати таку матеріальну допомогу на їх утримання. Звертають увагу, що відповідачі в добровільному порядку відмовляються допомагати їм, а тому вони вимушені звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15.10.2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 04.11.2024 року від представників відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвоката Сиволід О.П. надійшов відзив на позовну заяву (з додатками) в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, в огрунтування якого зазначає, що відповідачі є доньками позивачів і разом з позивачами є співвласниками будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проте [PERSON] та [PERSON] , вважали і вважають виключно себе господарями спільного будинку, не дозволяють відповідачам та їх дітям належним чином користуватися даним житлом. Звертають увагу, що позивачі до повноліття доньок не належним чином виконували свої батьківські обов`язки, були випадки застосування психологічного і фізичного насилля щодо доньок. Батьки постійно прагнули встановити контроль над життям неповнолітніх, а тепер вже і дорослих доньок. Вказує, що [PERSON] не одружена, шлюб розірвано, працює в Управлінні освіти Чернігівської міської ради, отримує невелику заробітну плату, утримує сина [PERSON] , [INFO] , який не працює та не отримує доходу, так як навчається, на денній формі навчання у ВСП «Чернігівський фаховий коледж інженерії та дизайну Київського Національного університету технологій та дизайну», аліментів відповідачка не отримує. [PERSON] разом з сином зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (у колишнього чоловіка відповідачки), але фактично проживали і проживають у буд. [ADDRESS] , де і проживають позивачі. Посилається, що у період з 01.07.2023 року по 01.05.2024 року, через психологічно-несприятливі умови спільного проживання разом з батьками (позивачами по справі) вона була змушена винаймати квартиру разом з сином, проте через фінансове становище, не змогла тривалий строк знімати орендоване житло і тому була змушена повернутись додому, де проживають і позивачі. Вказує, що вона належним чином утримує будинок за адресою: [ADDRESS] , зроблено капітальний ремонт будинку, утеплення, поставлено нові вікна, встановлено обладнання з опалення, сплачуються комунальні послуги за будинок. В зв`язку із значними витратами на ремонт будинку змушена була взяти кредит у Монобанку та Приватбанку та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. Звертаю увагу, що відповідачка [PERSON] більше 17 років хворіє на бронхіальну астму, має ускладнення та на постійній основі потребує особливого догляду та додаткових витрат на ліки. Таким чином, після сплати коштів на утримання будинку, комунальних послуг, утримання сина, придбання ліків та продуктів харчування, тощо, [PERSON] знаходиться практично за межею виживання, що унеможливлює нею утримання ще й позивачів, які, з урахуванням їх видатків, мають більший дохід, ніж відповідачка. Відповідачка [PERSON] , зареєстрована та проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , неодружена, шлюб розірвано 26.08.2018 року. Зазначає, що відповідачка після закінчення навчання практично все своє життя працювала для того, щоб належним чином утримувати свою доньку, у квітні 2019 вона виїхала до Польщі з метою заробітку, де дуже тяжко працювала, надсилала гроші доньці та батькам (на рахунок батька), проте батьки не цікавились її фізичним, моральним або матеріальним станом. Вказує, що [PERSON] неодноразово лікувалась у серцево-сосудистій хірургії. У 2021 році, у Польщі, відповідачка потрапила у ДТП, в зв`язку з чим її здоров`я погіршилось, вона намагалась ще працювати, але до тяжкої роботи її вже не допускали. В зв`язку з тим, що за кордоном дороговартісне обстеження та лікування, вона повернулась до України і продовжила обстеження та лікування, на придбання ліків та проведення обстежень, взяла кредит у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНКУ. Наразі, за станом свого здоров`я, [PERSON] не працює та взагалі не має доходу, іншого нерухомого майна, від якого б вона мала змогу отримувати дохід не має, жодних грошових допомог відповідачка не отримує, тому у неї відсутня можливість утримувати будь-кого, у тому числі, і позивачів. Представник відповідачів зазначає, що позивачі є пенсіонерами отримують пенсію, яка згідно наданих, останніми, довідок, є значно вищою прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що забезпечує їх прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. Окрім цього, біля будинку, де проживають сторони, є земельна ділянка, де позивачі вирощують городину, які немає необхідності купувати та, відповідно, витрачати додаткові кошти, додатково отримують допомогу від своїх дочок, за комунальні послуги також сплачують відповідачі. Стверджує, що з наведених обставин вбачається, що позивачі мають достатній дохід для підтримання повноцінного функціонування організму людини похилого віку, а тому підстав для задоволення позовних вимоги не має. 08.11.2024 року, через систему «Електронний суд» надійшла заява адвоката Денисова М.С. про вступ у справу як представника позивачів, а 12.11.2024 року, надійшли заперечення на відзив (з додатками), в яких зазначає, що отримання позивачами пенсії у розмірі більшому за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Позивачі мають ряд захворювань які потребують лікування та додаткових витрат для придбання ліків. Вказує, що твердження відповідачів про те, що вони допомагають батькам, утримують дім не відповідає дійсності, та не підтверджено жодним доказом, також відповідачі не звертались до суду стосовно усунення перешкод у користуванні будинком. Твердження, щодо психологічного насилля та погані відносини в сім`ї з боку позивачів, спростовуються вітаннями відповідачів та онуків у листівках. [PERSON] на даний час проживає у Польщі, працює та отримує доходи за кордоном, але у відзиві надає докази лише про отримання доходів лише в Україні. Вказує, що син [PERSON] у навчальному закладі отримує стипендію, проте довідки про його доходи відповідач не надає. В зв`язку з наведеним просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та заперечення проти позову, об`єктивно розцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №1107. (а.с.12) Позивачі є батьками повнолітніх доньок - [PERSON] та [PERSON] (до укладення шлюбу - [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] , актовий запис №278307; серії [NUMBER] . (а.с. 13,14) Згідно Договору купівлі продажу будинку від 10.07.2002 року №190722 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON] ) та [PERSON] (до укладення шлюбу [PERSON] , на даний час [PERSON] є власниками в рівних частинах житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.19, 56) [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.62) [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.54) Згідно копії довідки про доходи, [PERSON] перебуває на обліку в Чернігівському об`єднаному управлінні ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за віком у розмірі 4104,86 грн у місяць, сума пенсії за період з 01.01.2024 по 30.06.2024 складає 24 231,22 грн (а.с. 23). Згідно копії довідки про доходи, [PERSON] перебуває на обліку в Чернігівському об`єднаному управлінні ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за віком у розмірі 3 747,76 грн у місяць, сума пенсії за період з 01.01.2024 по 30.06.2024 складає 21 900,80 грн (а.с. 24). З наданих позивачами медичних документів вбачається, що [PERSON] має захворювання: Облітеруючий атеросклероз артерій нижніх кінцівок ІІ-ІІІ ст. Оклюзія стегново-підколінного сегменту справа. Ішемія І.Б. ІХС. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик з. СН І, ФК І; 24.12.2021 року проведено оперування: Емболтромбектомію із підколінної артерії, ПСА з аллопластикою справа (а.с.22); [PERSON] має захворювання по ЖКХ: Гострий флегмонозний калькульозний холецистит. Холицистекомія 28.04.2016.; ІХС. Дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст. ст.2 (а.с.21). На обгрунтування своїх заперечень проти позову, відповідачами [PERSON] та [PERSON] надано документи: довідки про доходи [PERSON] ; платіжні інструкції (квитанції), щодо оплати комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] ; накладні (платіжні документи) про придбання будівельних та інш. матеріалів; платіжні документи про здійснення міжнародних грошових переказів на ім`я [PERSON] , тощо, що свідчать про їх участь в утриманні будинку де проживають позивачі та надання останнім матеріальної допомоги. (а.с.60, 61, 74-100, 133-143) Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Як роз`яснено у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Також, Верховний Суд у постанові від 10.10.2018р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 46 Конституції України кожному громадянину України держава має забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно з чинним законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією по інвалідності, державною допомогою, тощо. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Такий же, правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016 року у справі № 6-3066цс15. Позивачі обґрунтовують позовні вимоги посиланням на те, що вони є пенсіонерами, отримують пенсію за віком (інших доходів не мають), якої не вистачає на життя у зв`язку з тим, що мають захворювання, і після придбання необхідних ліків, сплати комунальних послуг, у них не залишається коштів на існування, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище вони потребують матеріальної допомоги, яку мають можливість надавати їм їх повнолітні доньки. Згідно Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2025 році зокрема осіб, які втратили працездатність: 2361,00 грн. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Із наданих позивачами довідок про доходи, вбачається, що розмір їх пенсій є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Тобто, позивачі отримують пенсію у розмірах, що забезпечує їх прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. Крім того, [PERSON] згідно наданих нею доказів бере участь в утриманні будинку. [PERSON] згідно наданих нею доказів приймає участь в матеріальному утриманні батьків. Доводи позивачів, щодо отриманнями ними споживчих кредитів для існування нічим не підтверджуються. Суд враховує, що сам по собі розмір пенсії не може бути беззаперечним доказом матеріальної допомоги. Щодо необхідності витрат позивачів на лікування, в зв`язку з наявними захворюваннями, то суд звертає увагу, що ці витрати непов`язані з тяжкою хворобою та не належать до матеріального утримання батьків у розумінні статей 202, 203, 206 СК України. Відтак повнолітні діти не зобов`язані безумовно покривати ці витрати. Не доведення належними та допустимими доказами факту потреби у матеріальній допомозі виключає можливість застосування ч.1 ст. 202 СК України та покладення на відповідачів обов`язку утримувати своїх батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 640/919/17 (провадження № 61-30295св18) від 07 листопада 2018 року у справі № 400/1621/16-ц (провадження № 61-18661св18). З огляду на вищевикладені доводи, враховуючи надані позивачами і відповідачами суду докази з позиції їх належності та допустимості, враховуючи норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed