Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

В травні 2024 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: -стягнути з [PERSON] на його ( [PERSON] ) користьу відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 11 335, 85 грн.; витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211, 20 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 16 000, 00 грн. Вимоги обґрунтовує тим, що 27 січня 2024 року об11 год. 20 хв., по вул. Ю.Іллєнка, 52-А в м. Києві, з вини водія [PERSON] , який керував автомобілем "Субару?, державний номерний знак [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода з автомобілем "Рено", державний номерний знак [NUMBER] , належний та під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП вищезазначені автомобілі були пошкоджені та заподіяно матеріальної шкоди. На час пригоди, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Субару , державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована у ПАТ ?НАСК ?Оранта?, згідно полісу №214984347. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року по справі №761/5191/41, [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. ПАТ ?НАСК ?Оранта? визнало вищезазначену подію страховим випадком, у зв`язку з чим, ним було проведено виплату страхового відшкодування у розмірі 27 678, 76 грн. Однак, вартість відновлювального ремонту згідно розрахунку страхової компанії складає 39 014, 61 грн., що свідчить про неповне погашення збитків. Оскільки, виплаченої страховиком суми страхового відшкодування недостатньо, відповідно до ст.1194 ЦК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 11 335, 85 грн. Так як, в досудовому порядку відповідач відмовляється відшкодувати завдані матеріальні збитки, проігнорувавдосудову вимогу позивача, останній, змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та одночасно, залучено до участі у якості третьої особи: ПАТ ?НАСК ?Оранта?. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2024 року від представника позивача судом прийнято заяву про зменшення розміру позовних вимог. Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що розмір збитків, які підлягають стягненню з [PERSON] складають 8 835, 85 грн., так як, 05 вересня 2024 року [PERSON] на користь [PERSON] було сплачено франшизу у розмірі 2 500, 00 грн. 09 вересня 2024 року до канцелярії Шевченківського районного суду м. Києва від відповідача надійшов письмовий відзив, у якому останній просив суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Свій відзив обґрунтовує тим, що фактичний розмір шкоди, який заподіяно [PERSON] не перевищує суми ліміту страхового відшкодування (160 000, 00 грн.); фактичний розмір шкоди розраховано страховою компанією з урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, а тому, правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] різниці між розміром фактичних витрат та сумою страхового відшкодування не вбачається. Крім того, також зазначив, що франшиза у розмірі 2 500, 00 грн. на користь [PERSON] ним була сплачена. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі та зазначила, що дійсно, під час розгляду справи відповідачем було сплачено [PERSON] франшизу у розмірі 2 500, 00 грн. Представником відповідача в судовому засіданні зазначено, що у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду з вищезазначеними позовними вимогами саме до [PERSON] . Ліміт відповідальності страхової компанії складає 160 000, 00 грн., а тому, позивач повинен звертатися з даними вимогами саме до страхової компанії. Крім того, позивачем не було надано суду доказів, які б свідчили про відновлення [PERSON] належного йому пошкодженого транспортного засобу. Відповідач в судовому засіданні підтримав думку свого представника у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно положень ч.1 ст.22 Закону України ?Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів? (в редакції, яка діяла станом на час виникнення події), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третіх осіб. Відповідно до ст.28 Закону України ?Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів?, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно з ст.29 Закону України ?Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів?, у зв?язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов?язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що автомобіль марки "Рено", державний номерний знак [NUMBER] , на праві власності належить [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с.13). 27 січня 2024 року об11 год. 20 хв., по вул. Ю.Іллєнка, 52-А в м. Києві, [PERSON] керуючи автомобілем "Субару?, державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та здійснив зіткнення з автомобілем "Рено", державний номерний знак [NUMBER] , належний та під керуванням водія [PERSON] , який рухався позаду. В результаті даної ДТП [PERSON] порушив п.10.9 Правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження вищезазначених транспортних засобів, які отримали механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП(а.с.22-21). Постанова суду набрала законної сили. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 ?Совтрансавто - Холдинг? проти України?, а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 ?Брумареску проти Румунії? встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Отже, постановою суду встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 27 січня 2024 року, відбулася з вини водія [PERSON] . На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Субару, державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована у ПАТ ?НАСК ?Оранта?, згідно з полісом №214984347 із визначеною страховою сумою за шкоду, спричинену пошкодженням майна - 160 000, 00 грн., франшиза - 2 500, 00 грн. Як вбачається із розрахунку страхового відшкодування пошкодженого автомобіля "Рено", державний номерний знак [NUMBER] , складеного ПАТ ?НАСК ?Оранта?: вартість відновлювального ремонту (без врахування зносу деталей, що замінюються) складає 39 014,61 грн.; розмір матеріального збитку (з урахуванням зносу деталей, що замінюються) складає 30 178, 76 грн; франшиза - 2 500, 00 грн. Сума страхового відшкодуванню, яка підлягає до виплати [PERSON] складає 27 678, 76 грн. (30176, 76 грн. розмір матеріального збитку - 2 500, 00 грн. - франшиза = 27 678, 76 грн.) (а.с.22 зворотній бік). 21 лютого 2024 року ПАТ ?НАСК ?Оранта?, відповідно до прийнятого рішення перерахувала на рахунок [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 27 678, 76 грн. (а.с.15). Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Положеннями ч.2 ст.1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4, 9 Постанови за № 6 від 27 березня 1992 року ?Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди?, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). При визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1193 ЦК України). Однак, в судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено представником позивач, що [PERSON] станом на час розгляду справи судом ремонтні роботи по відновленню пошкодженого транспортного засобу "Рено", державний номерний знак [NUMBER] не проведено. Доказів, які б свідчили про понесені [PERSON] витрати по оплаті ремонтних робіт стороною позивача суду також надано не було. Відповідно до ст. 12 Закону України ?Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів?, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Також, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 05 вересня 2024 року [PERSON] було сплачено [PERSON] франшизу у розмірі 2 500, 00 грн., про що свідчать копії платіжних інструкцій: №МРНЗ-71СЕ-15АТ-Х2А8 та №А218-63Т8-6ВАЗ-6Н8М (а.с.58-59). Вказані обставини підтверджені представником позивача в судовому засіданні. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року. у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Як вбачається з правових висновків викладених вПостанові ВП ВС від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) ..відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України ?Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів? у страховика не виник обов?язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов?язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України ?Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів?). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд стягнути з [PERSON] , з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог 8 835, 85 грн., як різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування виходячи з розрахунку, взявши за основу, визначену страховою компанією вартість відновлювального ремонту (без врахування зносу деталей, що замінюються) - 39 014, 61 грн. (39 014, 61 грн. - 27 678, 76 грн. = 11 335, 86 грн. - 2 500, 00 грн (франшиза) =8 835, 85 грн.). Як вбачається із Полісу №214984347, ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну складає 160 000, 00 грн., тобто, розмір страхової виплати, яка на думку позивача підлягає відшкодування не перевищує ліміту страхового відшкодування. Під час розгляду справи, стороною позивача не доведено, що страхова компанія не може виконати свого обов`язку по виплаті страхового відшкодування, в межах ліміту страхового відшкодування, відповідно до умов Полісу №214984347. Також, доказів, що підтверджують факт виконання ремонтних робіт по відновленню пошкодженого транспортного засобу та понесення витрат по оплаті вартості відновлювального ремонту, стороною позивача суду надано не було. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed