Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду тернопільської області з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі за текстом АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 02.05.2024 частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.12.2023 у справі № 607/4690/23 та частково задоволений позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів шляхом зобов`язання відновити залишок коштів на особистому та кредитних рахунках, стягнення пені, інфляції та нарахованих процентів, відшкодування моральної шкоди. Вирішено стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 19968,55 грн. Указаним судовим рішенням встановлені обставини, які, на думку позивача, є преюдиційними та доказуванню не підлягають. Зокрема, встановлено, що 13.01.2023 мало місце несанкціоноване списання коштів з рахунків [PERSON] та за даним фактом триває досудове розслідування. Відповідач не довів, що позивач як клієнт банку своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткових рахунків чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції від її імені. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] її власних грошових коштів в розмірі 19968,55 грн, які були списані з картки [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) не за її розпорядженням. Позивач, покликаючись на ч. 10 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги», вважає, що з відповідача на користь позивач підлягає стягненню пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 13.01.2023 до 17.08.2024 у розмірі 12116,13 грн. Крім цього, позивач, покликаючись на постанову Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц, зазначила, що до відносин між банком та клієнтом підлягають застосуванню положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». За таких підстав позивач вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 13.01.2023 до 17.08.2024, виходячи з суми боргу 19968 грн, у розмірі 349240,32 грн. З урахуванням викладеного позивач просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 12116,13 грн та пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) у розмірі 349240,32 грн. 22.08.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 18.09.2024 та визначений сторонам строк для подання заяв по суті справи. 18.09.2024 підготовче засідання відкладене на 21.10.2024 за клопотанням представника відповідача. 13.10.2024 представник відповідача Гнатишак О.В. подав до суду відзив, який 21.10.2024 у підготовчому засіданні залишений без розгляду на підставі ст. 126 ЦПК України. Також, як наслідок, суд залишив без розгляду відповідь на відзив, що 14.10.2024 була подана до суду представником позивача. 21.10.2024 у підготовчому засіданні представник відповідача заявив про намір подати заяву про відвід головуючої судді Марциновської І.В. від розгляду даної справи. У зв`язку із ненадходженням такої заяви підготовче засідання призначене на 26.11.2024. 21.11.2024\~представник відповідача Гнатишак О.В. подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 02.05.2024 у справі № 607/4690/23 вже відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі трьох відсотків від вартості роботи (послуги), що обчислені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». У даній справі зазначила більш ширший період нарахування, проте фактичні та правові обставини залишились незмінними. На думку представника відповідача, указане свідчить про наявність підстав для закриття провадження у справі у цій частині. Крім цього, вказав, що зазначеним вище судовим рішенням Тернопільського апеляційного суду встановлено, що 13.01.2024 відбулось несанкціоноване списання коштів [PERSON] з банківських карток, з приводу чого остання звернулася до правоохоронних органів та триває досудове розслідування. Станом на теперішній час відсутній обвинувальний вирок суду про притягнення винних осіб до відповідальності, а тому у позивача не виникло право на застосування наслідків порушення грошового зобов`язання відповідачем АТ КБ «ПриватБанк». Представник відповідача вважає, що такі висновки суду є преюдиційними та підлягають застосуванню судом і під час розгляду даної справи. За таких підстав представник відповідача просив щодо однієї позовної вимоги закрити провадження у справі, а щодо іншої відмовити у позові. 26.11.2024 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті на 19.12.2024. 19.12.2024 у судовому засіданні оголошена перерва до 21.01.2025. У судовому засіданні представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Гнатишак О.В. з викладених у письмових поясненнях підстав просив закрите провадження у справі щодо позовної вимоги про стягнення пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) та відмовити у позові щодо позовної вимоги про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Гриців О.Я., належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не з`явились. Представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи без її та позивача участі, позов підтримала та просила позов задовольнити повністю. Щодо клопотання про закриття провадження у справі суд зазначає таке. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Зі змісту постанови Тернопільського апеляційного суду від 02.05.2024 у справі № 607/4690/23 дійсно вбачається, що предметом апеляційного розгляду серед іншого була вимога [PERSON] про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» пені у розмірі 157489,20 грн. Разом з тим ні у вказаному судовому рішенні, ні у рішенні суду першої інстанції, яке було предметом перегляду апеляційним судом, не викладені обставини щодо того, що указаний розмір пені заявлений позивачем відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому Тернопільський апеляційний суд, вирішуючи указану позовну вимогу, посилався на ст. 625 ЦК України. За таких підстав відповідач не довів наявність судового рішення, яким зазначена позовна вимога вже вирішена, а відтак відсутні підстави для закриття провадження у цій частині. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, постановою Тернопільського апеляційного суду від 13.05.2024 у справі № 607/4690/23 прийняте судове рішення за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.12.2023 у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів. Даною постановою Тернопільського апеляційного суду встановлені такі обставини та зроблені такі висновки: « [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та на її ім`я оформлено картки [NUMBER] , 5168752012699297, 5168745023318907. 13.01.2023 о 02 год. 14 хв., 03 год. 00 хв., 03 год. 29 хв. від АТ КБ «ПриватБанк» на електронну адресу позивачки надходили повідомлення про нетиповий вхід у її акаунт у «Приват24». Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 13.02.2023 № N3764BV7A02HTE3P 13.01.2023 відбулося списання коштів [PERSON] з картки для виплат № [NUMBER] двома транзакціями: - 390,00 грн - на картку № [NUMBER] (TASCOMBANK); - 19968,55 грн - переказ коштів при розірванні договору на картку [NUMBER] . [PERSON] зверталася до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про повернення коштів, які були списані, та 18.01.2023 отримала відповідь про те, що банк не може повернути кошти, оскільки встановлено, що переказ з карток № [NUMBER] , № [NUMBER] був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking «Приват24». Вхід у «Приват24» був здійснений з авторизацією [PERSON] . При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у «Приват24», створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону [PERSON] та іншої особистої інформації\~ 23.01.2023 за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості № 12023211040000241 про те, що 13.01.2023 невідома особа шляхом проведення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділа її грошовими коштами із карткового рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» на суму 87443,84 грн, чим спричинила їй матеріальну шкоду. Суд встановив, що 13.01.2023 мало місце несанкціоноване списання коштів з рахунків [PERSON] та за даним фактом триває досудове розслідування. Суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач як клієнт своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткових рахунків чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції від її імені. Отже, [PERSON] як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому списання 13.01.2023 грошових коштів з карткових рахунків відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальність за такі операції. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] її власних грошових коштів в розмірі 19968,55 грн, які були списані з картки [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) не за її розпорядженням.». Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України указані обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної цивільної справи, у якій беруть участь ті самі особи. При цьому\~виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 13.05.2024 відбулося 17.08.2024 шляхом здійснення переказу указаних грошових коштів у сумі 19968,55 грн АТ КБ «ПриватБанк» на рахунок позивача (а.с. 41-45). Так, позивач, покликаючись на ч. 10 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги», просила стягнути на її користь пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 13.01.2023 до 17.08.2024 у розмірі 12116,13 грн. Згідно з ч. 10 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення неналежного платника (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника та сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку коштів за помилковою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок неналежного платника.\~ При цьому ст. 1 указаного Закону визначено, що неналежний платник це особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно), а помилкова платіжна операція це платіжна операція, внаслідок якої з вини надавача платіжних послуг здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі. Системний аналіз указаних положень законодавства дає підстави дійти висновку, що застосування положень ч. 10 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» та стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України можливе не лише за умови списання коштів з рахунку особи без законних підстав, а й за одночасного існування умови, що таке списання відбулося саме з вини надавача платіжних послуг. Разом з\~тим,\~як встановив\~суд вище,\~списання коштів\~з рахунку\~позивача відбулось\~з дотриманням\~встановленої банком\~процедури,\~під час\~якої клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у «Приват24», створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Той факт, що така процедура відбулась унаслідок можливого проведення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, не свідчить про наявність помилки та вини саме надавача платіжних послуг, тобто у даному випадку відповідача. Досудове розслідування у кримінальному провадженні за даним фактом ще триває, винні особи станом на даний час не встановлені. За таких підстав суд вважає, що позивач не довела належними та достатніми доказами, що грошові кошти у сумі 19968,55 грн були списані з її рахунку саме унаслідок помилкової платіжної операції, а відтак позов у цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Крім цього, позивач, покликаючись на ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів, просила стягнути на її користь пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за період з 13.01.2023 до 17.08.2024 у розмірі 349240,32 грн. Згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. При цьому згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Системний аналіз указаних положень законодавства дає підстави дійти висновку, що для встановлення прострочення виконання чи невиконання роботи (надання послуги) згідно з договором, необхідним є дослідити умови указаного договору з метою встановлення виду робіт (надання послуг), їх обсягу, вартості та строків виконання (надання). Разом з тим позивач в обґрунтування даної позовної вимоги копію договору, укладеного між сторонами, не надала, а також не зазначила з посиланням на конкретні умови договору, які саме роботи не виконав відповідач (не надав послуги) та у чому полягало їх невиконання чи прострочення виконання. Клопотання про огляд електронних доказів, чи про витребування доказів, чи про зобов`язання відповідача надати відповідні докази позивач та її представник суду не заявляли. Частини 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 13, 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що позивач звільнена від сплати судового збору, а також те, що у даному позові відмовлено повністю, судовий збір у сумі 2890,85 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач вказала про намір подати докази на підтвердження розміру судових витрат, які понесла позивач у зв`язку з розглядом цієї справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за необхідне згідно зі ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

Outcome: dismissed