Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

04 грудня 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Полтавської міської територіальної громади в особі виконкому Полтавської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Оканенко Тетяна Євгеніївна про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] померла тітка позивача- [PERSON] . [PERSON] була знайома із [PERSON] із самого дитинства. Позивач народилася у 1961 році, а в 1966 році [PERSON] , зареєструвала шлюб із дядьком позивача, рідним братом її матері - [PERSON] , який помер [INFO] . Мати позивача - [PERSON] , після шлюбу - [PERSON] 1929 року народження і її рідний брат [PERSON] 1943 року народження, мали спільних батьків , але і мати позивача і її брат вже померли. Позивач до шлюбу мала прізвище [PERSON] , а після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Враховуючи, що мама позивача померла в 1979 році, а батько у 1997 році, дядько і тітка позивача замінили їй батьків. Рідних дітей дядько та тітка не мали, а позивач не мала вже своїх батьків в живих. Вказані обставини зумовило дуже теплі , не формальні, а родинні стосунки між позивачем , її дядьком та тіткою. Позивачка, її дядько та тітка мали вади слуху, мали інвалідність, та були членами спілки глухих. Вказані обставини ще більше поєднували позивача із її дядьком та тіткою, оскільки вони спільно адаптувалися до життя, допомагаючи один одному у повсякденному житті. Позивач також допомагала дядькові та тітці фінансово, придбавала товари вжитку, побутові речі, гаджети. У 2015 році помер дядько позивача. Після його смерті [PERSON] ще більше зблизилась із тіткою, оскільки крім позивача у тітки нікого більше не було. Після смерті [PERSON] - дядька позивача, [PERSON] фактично була на утриманні [PERSON] , остання придбавала тітці речі вжитку, побутову техніку, які тітка не могла собі дозволити , як пенсіонер. Позивачем також було понесла витрати на поховання дядька, та в подальшому і тітки. Після смерті [PERSON] позивач звернулася до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав після померлої тітки, проте не змогла у повній мірі реалізувати свої права як спадкоємиці четвертої черги після померлої [PERSON] , оскільки відсутні докази фактичного спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] . Вказана обставина стала підставою звернення до суду із даним позовом. Прохали встановити факт проживання [PERSON] , 1961 року народження і померлої [PERSON] , 1942 року народження, починаючи із 2015 року і до дня смерті. Ухвалою судді від 09 грудня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 20 грудня 2024 року до суду надійшов відзив від виконавчого комітету Полтавської міської ради, в якому останні прохають відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] посилаючись на те, що позивачем не надано жодних доказів ведення спільного господарства зі спадкодавцем, а документи, які позивачем додано до позовної заяви, не можуть свідчити про факт спільного проживання із [PERSON] на момент смерті останньої, адже датовані після смерті спадкодавця. 24 грудня 2024 року ухвалою суду допущено до участі у справі перекладача Баклицьку Світлану Семенівну, що працює в Полтавській обласній організації УТОГ, м. Полтава, вул. Р.Кириченко, 34; задоволено заяву про виклик свідків, закрито підготовче провадження по справі та призначити до судового розгляду по суті. 27 січня 2025 року протокольною ухвалою у судовому засіданні залучено до участі у справі перекладача Полтавської обласної організації УТОГ Пушкарь М.В. У судовому засіданні позивач, за допомогою перекладача, представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Пояснила, що померла [PERSON] стала для неї другою матір`ю та справжньою подругою. Взаємовідносини між ними були дуже теплі все життя. [PERSON] фактично перебувала на її утриманні, оскільки мала маленьку пенсію та не могла забезпечити себе усім необхідним. На даний час квартира, яка залишилася після смерті тітки є для нею дорогою, як пам`ять про рідну людину. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі. У задоволенні позовних вимог прохали відмовити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що особисто бачила спілкування позивачки із померлою [PERSON] . Стосунки між ними були дуже теплі. [PERSON] придбавала [PERSON] посуд, мультиварку, оскільки остання дуже любила готувати. А також купувала інші необхідні речі і продукти. Позивачка єдина родичка, яка була у [PERSON] та стала для неї наче дочкою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона із позивачкою разом навчалася у м.Миргороді та з дитинства товаришують. У подальшому вони обидві отримали квартири у м.Полтаві неподалік одна від одної та продовжили спілкування, ходили вгості одна до одної. Свідок бачила, що до [PERSON] приходили вгості тітка ( [PERSON] ) та дядько. Позивачка також їх часто навідувала. Також, вони разом із позивачкою ходили вгості до тітки, у якої вдома вона бачила новий посуд, мультиварку та остання говорила про те, що це їй подарувала [PERSON] . Тітка полюбляла готувати. [PERSON] водила тітку до лікаря, щодня із нею спілкувалася та розповідала останні новини. [PERSON] відмовлялася отримувати гуманітарну допомогу, оскільки всім необхідним її забезпечувала [PERSON] . Позивачка та [PERSON] були завжди разом та були справжньою родиною. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] знайома із 2014 року. Вона постійно спостерігала за її спілкуванням із тіткою [PERSON] . [PERSON] весь час говорила про те, що їй потрібно до [PERSON] ( [PERSON] ). Купувала їй посуд, побутову техніку. Вони постійно навідували одна-одну та були як мати і дочка, як одна родина. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивачка та її померла тітка [PERSON] спілкувалися між собою дуже тепло. [PERSON] називала [PERSON] своєю дочкою, оскільки рідна мати [PERSON] рано померла. Після смерті чоловіка тітки, позивачка повністю утримувала [PERSON] , оскільки була її єдиною родичкою та підтримувала її. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, надавши правову оцінку наявним у справі доказам , дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла тітка позивача- [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1211. [PERSON] була знайома із [PERSON] із самого дитинства. Позивач народилася у 1961 році, а в 1966 році [PERSON] , зареєструвала шлюб із дядьком позивача, рідним братом матері позивача- [PERSON] , який помер [INFO] . Мати позивача - [PERSON] , після шлюбу - [PERSON] 1929 року народження і її рідний брат [PERSON] 1943 року народження, мали спільних батьків , але і мати позивача і її брат вже померли. Позивач до шлюбу мала прізвище [PERSON] , а після реєстрації шлюбу - [PERSON] . У 1979 році померла мати позивача, а у 1997 році і батько позивача. Враховуючи, що батьки позивача померли, дядько і тітка замінили їй батьків. Оскільки дядько та тітка позивача спільних дітей не мали, вказані обставини зумовили дуже теплі, не формальні, а родинні стосунки між позивачем , її дядьком та тіткою. [PERSON] є членом Полтавської обласної організації УТОГ з 1977 року, а [PERSON] -з 1964 року. Батьки [PERSON] , як і чоловік [PERSON] - [PERSON] також були членами Полтавської організації глухих. Всі вони глухі. Отже їхні тісні родинні стосунки були постійно в полі зору Товариства. [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] жили як одна родина. Різні побутові питання, а в подальшому витрати і організацію похорон як дядька [PERSON] , так і тітки [PERSON] брала на себе племінниця [PERSON] . Вказані факти підтверджуються довідкою від 25.11.2024 р. № 01-21/239 за підписом голови ПОО УТОГ Л.Усенка. Вади здоров`я ще більше поєднували позивача із її дядьком та тіткою, оскільки вони спільно адаптовувалися до життя, допомагаючи один одному у повсякденному житті. Позивач допомагала дядькові та тітці фінансово, придбавала товари вжитку, побутові речі, гаджети, що підтверджується копіями відповідних квитанції. У [INFO] помер дядько позивачки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12 серпня 2015 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 738. Після смерті [PERSON] , [PERSON] ще більше зблизилась із тіткою, оскільки крім позивача у [PERSON] нікого більше не було. Після смерті [PERSON] , [PERSON] фактично була на утриманні [PERSON] , оскільки [PERSON] являлась пенсіонером, мала невеликий дохід у вигляді пенсії, та не могла дозволити собі значні витрати. Крім того, [PERSON] понесла витрати на поховання дядька, та в подальшому і тітки, що підтверджується копіями відповідних квитанцій. Після смерті [PERSON] , позивач звернулася до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав після померлої тітки, проте не змогла у повній мірі реалізувати свої права як спадкоємиці четвертої черги після померлої [PERSON] , оскільки відсутні докази фактичного спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 2 та 3 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як роз`яснив Конституційний Суд України в п. 6 рішення від 03.06.1999 року № 5-рп/99 в справі № 1-8/99 про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї", окрім членів сімей взагалі (чоловік або дружина, прямі родичі по низхідній і висхідній лініях - діти і батьки), до членів сімей також відносяться особи, які перебувають на утриманні або проживають із суб`єктами права (інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство, зокрема, не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо). Обов`язковою умовою визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення із суб`єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно із пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. У останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 п. 3 гл.10 р. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення (п.1 Постанови ВСУ № 5 від 31.03.95). У судовому засіданні знайшов підтвердження факт проживання однією сім`єю [PERSON] , 1961 року народження та померлої [PERSON] ,1942 року народження починаючи із 2015 року і до дня смерті спадкодавця. Вказані особи фактично були членами однієї сім`ї ще з 1998 року, а починаючи із 2015 року були взагалі разом. У судовому засіданні також було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили факт спільного проживання [PERSON] , її тітки [PERSON] та дядька- [PERSON] однією сім`єю, родиною, пов`язаність їх спільним побутом, бюджетом. Позивач зареєстрована за адресою- [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого Октябрським РВ ПМУУМВС України в Полтавській області 30 травня 2000 року на ім`я [PERSON] , [INFO] . Та не була зареєстрована із спадкодавцем за однією адресою. При цьому, суд звертає увагу на те, що відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем. Так, Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 зазначив, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. За змістом ст. 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Тому ВС погодився, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем. Факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , починаючи із 2015 року і до смерті останньої [INFO] , тобто на час відкриття спадщини, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів. Метою встановлення факту спільного постійного проживання без реєстрації заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] має законне право на успадкування спадкового майна як спадкоємиця померлої [PERSON] , 1942 року народження, яка проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки надані нею докази є належними та допустимими з точки зору закону. Встановлення вказаного факту дає право заявниці оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину. Суд критично ставиться до тверджень відповідача про відсутність у даних правовідносинах умов, які вказані у ст. 3 СК України, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки у судовому засіданні знайшов підтвердження факт спільного проживання [PERSON] та померлої [PERSON] , пов`язаність даних осіб спільним побутом, наявність у них взаємних прав та обов`язків на час спільного проживання однією сім`єю за життя [PERSON] . Враховуючи вищевказане, суд вважає за можливе та необхідне позовну заяву [PERSON] до Полтавської міської територіальної громади в особі виконкому Полтавської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Оканенко Тетяна Євгеніївна про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем,-задовольнити та встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , і померлої [PERSON] , [INFO] , починаючи з 2015 року і до дня смерті останньої- [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved