Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

В травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив: зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином [PERSON] , [INFO] . Крім того позивач просив визначити йому наступні способи участі у вихованні та безперешкодному спілкуванні з його сином, а саме: - систематичні побачення щочетверга кожного місяця з 17 -00 по 20-00 годину, з правом відвідування батьком разом із дитиною громадських закладів без присутності матері - [PERSON] із дотриманням режиму дня дитини; - першу та третю неділю кожного місяця з 10-00 до 8-00 год. понеділка, що слідує за неділею, день народження дитини [INFO] кожного парного року дитина проводить з батьком, з правом відвідування закладів громадського відпочинку без присутності матері - [PERSON] із дотриманням режиму дня дитини; - також позивач просив встановити спільний відпочинок батька разом з дитиною двічі на рік: другий тиждень кожного січня кожного року впродовж 7 днів, з 1 по 15 липня кожного парного року впродовж 14 днів та з 1 по 15 серпня кожного непарного року впродовж 14 днів дитина проводить з батьком з правом відвідування батьком разом із дитиною громадських закладів без присутності матері - [PERSON] із дотриманням режиму дня дитини; - відео, телефонний зв`язок постійно з дотриманням режиму дня дитини. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що він та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі та від цього шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2023 року шлюб між ними було розірвано, дитина залишилась проживати з матір`ю, яка чинить перешкоди в спілкуванні батька з дитиною. Заявлений цим позовом графік у повній мірі відповідає інтересам дитини, не порушуватиме розпорядок дня сина та відповідатиме його інтересам. Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Амур Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради. 06 листопада 2024 року представником органу опіки та піклування Амур Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради було подано до суду пояснення в яких вказали, що оскільки відповідачка разом з дитиною фактично проживають на території, що підпорядковується Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, а тому не можуть надати висновок щодо предмета спору. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в у судовому засіданні обставини викладені у позові підтвердив та наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Амур Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, висновок щодо предмету спору не надали незважаючи на численні повідомлення та виклики. Суд, заслухавши доводи учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони від шлюбу, який був розірваний рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2023 року, мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серія [NUMBER] . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю, що сторони не оспорювали в судовому засіданні. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 569/18837/19 (провадження № 61-1728св22) вказано, що визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Ні міжнародні, ні національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання, спілкування та виховання з дітьми. Системний аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, і таке спілкування відбувається саме в інтересах дітей. У постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18 (провадження № 61-18994св19) Верховний Суд зазначив, що «відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Суд, встановивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дітьми, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, які проживають з матір`ю, дійшов правильного висновку про доцільність спілкування батька з дітьми без присутності матері». Так,\~орган опіки\~та піклування\~незважаючи на\~численні звернення\~так і\~не надав\~суду свій\~висновок щодо\~предмета спору,\~хоча судові\~засідання відкладались\~задля цього\~8\~разів,\~що сукупно\~тривало понад\~6\~місяців. Постановою ОП КЦС ВС від 11.12.2023 у справі № 523/19706/19 Об`єднана палата відступила від численних висновків КЦС/ВС при розгляді спору про визначення місця проживання з одним із батьків, які стосуються обов`язковості висновку органу опіки та піклування. З новопреставленого підходу передбачена ч.ч. 4,5 ст. 19 СК обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися.\~Якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе вирішення вказаної справи за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996 року, § 78). Таким чином, вирішуючи цей спір, суд виходить з рівності прав та обов`язків матері та батька у вихованні дітей одночасно враховуючи, що така рівність не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Позивач та відповідачка мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Жодних переваг, пріоритету у спілкуванні та вихованні сина відповідачка не має, хоч дитина і проживає з нею. Наслідки особистого конфлікту між сторонами ускладнюють погодження ними форм та методів спілкування з сином, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батькові дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню з її боку того, що права кожного з батьків є рівними. Дитина повинна спілкуватися як з матір`ю, так і з батьком. Отже, виходячи насамперед із інтересів дитини, та наявності фактично досягнутої між сторонами домовленості в ході судового розгляду, яка виразилась у визнанні цих вимог відповідачкою, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визначення [PERSON] способу у спілкуванні та вихованні сина згідно порядку та графіку, викладеного позивачем в позовній заяві. Такий спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним відповідатиме інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між дитиною та батьками, а також рівність прав батьків щодо дитини. Окремо суд зауважує, що у більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунками між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 року у справі № 569/14585/21). У зв`язку з цим звертається увага на те, що з урахуванням вікових змін дітей, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дітей, що буде відповідати інтересам дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved