Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-18 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У жовтні 2025 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулось з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1357-6531 від 01.03.2024 (далі - Договір) та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.03.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачкою за допомогою вебсайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1357-6531. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 20000 грн, строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту - 15% від суми кредиту; знижена % ставка - 1,20 % в день; стандартна % ставка - 1,50 % в день. Відповідачка підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця. Станом на 19.09.2025 загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідачки, які виникли на підставі кредитного договору, становить 100953 грн 96 коп., а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 20000 грн 00 коп.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 80760 грн 00 коп.; прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту - 193 грн 96 коп. Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованою комісією та процентами у загальній сумі 10600 грн 00 коп. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором у сумі 90353 грн 96 коп. Враховуючи зазначене вище, кредитодавець просить суд стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом - 20000 грн 00 коп.; прострочену заборгованість за нарахованими процентами - 70353 грн 96 коп., що разом становить 90353 грн 96 коп. Позивач виконав умови Договору, зокрема, передав відповідачці [PERSON] грошові кошти. Відповідачка у добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. З дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства, відповідачці копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 06.11.2025 за її зареєстрованим місцем проживання:, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру. Поштовий конверт повернувся на адресу суду 11.11.2025 з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат отримав відправлення. У постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 з посиланням на практику Європейського суду з прав людини у справі «Гарячий проти України» (заява №43925/18) висловлено правову позицію про те, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у цьому випадку, суду. Судом вжито передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідачки [PERSON] та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін. У встановлений судом відповідно до ст. 178 ЦПК України строк відповідачка відзив на позов не подала. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05.11.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. 57). Копію позовної заяви з додатками відповідачці [PERSON] направлено позивачем цінним листом 29.10.2025 (а.с. 53, зворот). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд дослідив письмові докази та відповідні їм правовідносини. Судом об`єктивно встановлено, 01.03.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою вебсайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1357-6531 (а.с. 12-19). За умовами вказаного кредиту, відповідачці було надано кредит у розмірі 20000 грн. 00 коп., строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту - 15% від суми кредиту; знижена % ставка - 1,20 % в день; стандартна % ставка - 1,50 % в день. Згідно квитанції про перерахування суми кредиту ID операції 2431989308, ідентифікатор еквайра АТ КБ «ПриватБанк», ідентифікатор платіжного пристою 10260U0J, видано кошти за кредитним договором №1357-6531 від 01.03.2024 на номер платіжного інструменту 537541*36, найменування платіжної системи MASTERCARD на суму 20000 грн (а.с. 33). Факт перерахунку коштів підтверджено довідкою про перерахування суми кредиту №1357-6531 від 01.03.2024, відповідно до якої 01.03.2024 [PERSON] через платіжну систему LiqPay видано кошти у сумі 20000 грн за кредитним договором №1357-6531 від 01.03.2024, плітіж № 2431989308, card_mask [NUMBER] (а.с. 34). Станом на 19.09.2025 загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідачки [PERSON] , які виникли на підставі кредитного договору, становить 100953 грн 96 коп., а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 20000 грн 00 коп.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 80760 грн 00 коп.; прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту - 193 грн 96 коп (а.с. 35-41). Однак кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 10600 грн 00 коп. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 90353 грн 96 коп. Враховуючи зазначене вище, кредитодавець просить суд стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом - 20000 грн 00 коп; прострочену заборгованість за нарахованими процентами - 70353 грн 96 коп., що разом становить 90353 грн 96 коп. Відповідачка підписала Договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора № С7058 (а.с. 21) Згідно з аналізом заборгованості за додатками до Договору та розрахунком заборгованості станом на 19.09.2025, який поданий ТОВ «Укр Кредит Фінанс» встановлено, що нарахування відсотків проводилось з 01.03.2024 по 25.12.2024. У період з 01.03.2024 по 14.03.2024 (14 днів) нарахування процентів здійснювалось за зниженою процентною ставкою - 1,20 %, а з 15.03.2024 по 25.12.2024нарахування продовжено за ставкою - 1,50 %. За весь цей період нараховано процентів у загальній сумі - 80760 грн 00 коп., комісія - 193 грн 96 коп. Жодних виплат відповідачка за час користування кредитом не здійснювала. Надалі згідно з розрахунком заборгованості із застосуванням Програми лояльності для споживачів фінансових послуг, яка подана позивачем, з відповідачки було списано заборгованість за комісією та процентами у загальній сумі 10600 грн 00 коп., тому позивач просить стягнути заборгованість у сумі 90353 грн 96 коп, що складається з 20000 грн 00 коп. - заборгованості за тілом кредиту та 70353 грн 96 коп. - заборгованість за нарахованими процентами. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою цифрового підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі ст. 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд вважає, що Договір та Паспорт споживчого кредиту, підписані відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеними, первісний кредитор виконав умови договору та надав позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі. Своєю чергою, відповідачка свої обов`язки за договором не виконала, у встановлений договором строк кредит не повернула, відсотків за користування кредитними коштами повністю не сплатила. Дослідивши надані позивачем докази, суд доходить до висновку, що позивач має право вимагати від відповідачки [PERSON] повернення боргу. Разом з тим, суд, перевіривши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Щодо вимоги про стягнення основного боргу, суд вважає зазначає про таке. Вимога позивача про стягнення основного боргу (тіла кредиту) в розмірі 20000 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки згідно з розрахунком заборгованості, відповідачка не здійснювала платежів у рахунок погашення основної суми боргу. При цьому, суд звертає увагу, що вчинення особою дій, спрямованих на виконання зобов`язання (в цьому випадку - сплата частини боргу), свідчить про визнання нею цього зобов`язання та схвалення умов договору. Такі дії відповідачки підтверджують, що вона була обізнана про наявність кредитного зобов`язання, його суму та реквізити для сплати, а отже, усвідомлювала та визнавала факт укладення договору на узгоджених умовах. Щодо вимоги про стягнення відсотків у сумі 70353 грн 96 коп., суд враховує, що договір укладено 01.03.2024. Суд враховує, що правовідносини сторін регулюються, окрім умов договору, нормами Закону України «Про споживче кредитування», які є спеціальними та мають вищу юридичну силу. Так, Законом України №3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24.12.2023, внесено зміни до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», яку доповнено частиною п`ятою. Відповідно до вказаної норми, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої згідно з частиною четвертою цієї статті, не може перевищувати 1%. Крім того, Законом України № 3498-ІХ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнено п. 17, в якому передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Таким чином, нормами Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що при укладенні договорів про споживчий кредит максимальна денна процентна ставка застосовується в таких межах: з 24.12.2023 до 21.04.2024 (включно) - 2,5 %; з 22.04.2024 до 19.08.2024 (включно) - 1,5 %; з 20 серпня 2024 року - 1 %. Відповідно до частини 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З огляду на викладене та враховуючи, що правовідносини сторін регулюються спеціальними нормами Закону України «Про споживче кредитування», які мають вищу юридичну силу над умовами договору, суд здійснєю детальний перерахунок заборгованості за нарахованими відсотками за період з 01.03.2024 по 25.12.2024, оскільки після цієї дати їх нарахування припинено, для перевірки нарахованих сум. Отже, за період з 01.03.2024 по 14.03.2024 (включно) договірна ставка за умовами договору 1,20 % не перевищувала розмір максимально дозволеної ставки, встановленої законом на цей час (2,5 %). Оскільки позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за процентами, нарахованими по 1,2 %, нарахування є правовірним та становить: 240 (відсоток 1, 2%) х 14 (кількість днів) = 3360 грн. За період з 15.03.2024 по 21.04.2024 (включно) договірна ставка за умовами договору 1,5 % не перевищувала встановлений законом ліміт у 2,5 %, тому нарахування за цей період є правовірним та становить: 300 (відсоток 1,5 %) х 38 (кількість днів) = 11400 грн. За період з 22.04.2024 по 19.08.2024 (включно) договірна ставка за умовами договору 1,5 % не перевищувала встановлений законом ліміт, тому нарахування за цей період є правовірним та становить: 300 (відсоток 1,5 %) х 120 (кількість днів) = 36000 грн. Надалі за період з 20.08.2024 по 25.12.2024 договірна ставка 1,50% перевищувала новий законний ліміт у 1 %. Отже, застосуванню підлягає максимальна ставка 1 % та сума нарахованих за цей період становить: 200 (відсоток 1%) х 128 (кількість днів) = 25600 грн. Таким чином, загальна сума відсотків, яка могла бути законно нарахована за цей період, становить 76360 грн (розрахунок: 3360 грн + 11400 грн + 36000 грн + 25600 грн). Враховуючи викладене вище, загальна сума заборгованості за кредитним договором №1357-6531 від 01.03.2024, що підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача, складається з 20000 грн основного боргу та 70353 грн 96 коп. заборгованості за відсотками (оскільки заявлена до стягнення сума менша за розраховану судом), що разом становить 90353 грн 96 коп. 5. Розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн (платіжна інструкція № 4877 від 20.10.2025, а.с. 1). Оскільки позов задоволено у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422 грн 40 коп.

Outcome: approved