Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

09.05.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в особі представника адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни звернулось до суду з позовною заявою, сформованою в підсистемі «Електронний суд», про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 43029,00 грн., сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. 16 січня 2025 року позивач в особі представника адвоката Городніщевої Є.О. надав до суду заяву, сформованою в підсистемі «Електронний суд», в якій просить змінити назву (найменування) позивача з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», посилаючись нате, що рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування товариства на нове найменування- ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» без реорганізації юридичної особи. Реєстраційні дії щодо зміни найменування позивача проведені державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Мельник І.В. 10.12.2024 за № 1000681070010062201. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.02.2022 року між ТОВ «Авентус- Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено електронний договір № 5569725 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №19-ОД від 05.01.2022 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. За умовами цього кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 9000,00 грн., строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується в межах строку кредиту періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; дата останнього платежу 15.02.2023 вказується в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надавши кредит в сумі 9000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Кредитодавцем у період з 01.05.2022 до 19.11.2022 було здійснено нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою, які 12.07.2022 за ініціативою ТОВ «Авентус Україна» було здійснено списання всіх нарахованих відсотків в сумі 13\~078,80 грн. для надання можливості відповідачу виконати свої боргові зобов`язання. Подалі ТОВ «Авентус Україна» закінчило нарахування, а позивач почав здійснювати нарахування з наступного дня в межах строку дії договору за період з 20.11.2022 по 18.01.2023 ( за 60 календарних днів) за ставкою 1,99% в розмірі 10746 грн. Оскільки відповідачка оплати за кредитним договором не здійснювала, 29.05.2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 29-05/2023-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за кредитним договором № 5569725 від 20.02.2022 року. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідачку шляхом направлення на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення. Станом на дату звернення до суду заборгованість [PERSON] по кредитному договору перед позивачем не сплачена та складає: 9000 грн.- тіло кредиту, та 23283 грн. нараховані проценти, а також нараховані проценти позивачем за 60 календарних днів в сумі 10746 грн., а всього 43029 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки, а також сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 10 000 грн. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 17.05.2024 року відкрито провадження у справі та визначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 31.10.2024 року підготовче засідання закрито, і справа призначена до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі., не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Будь-яких заяв та клопотань від відповідачки до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Враховуючи, що у справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачка належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідачки та згідно ч. 4 ст.223 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 20.02.2022 року між ТОВ «Авентус- Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено електронний договір № 5569725 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №19-ОД від 05.01.2022 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. За умовами цього кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 9000,00 грн., строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується в межах строку кредиту періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; дата останнього платежу 15.02.2023 вказується в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору. Вказаний договір підписаний позичальником [PERSON] 20.02.2022 11:38:09 електронним підписом одноразовим ідентифікатором М779658, яка підтвердила, що з укладенням цього договорувона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику, їй в чіткій та зрозумілій формі надана інформація відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що розміщена на веб-сайті кредитодавця. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором виконало, надавши кредит в сумі 9000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера АТ «ПУМБ» про перерахування коштів. Кредитодавцем ТОВ «Авентус Україна» у період з 01.05.2022 до 19.11.2022 було здійснено нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою 1,99 % в день, однак 12.07.2022 року за ініціативою ТОВ «Авентус Україна» було здійснено списання всіх нарахованих відсотків в сумі 13\~078,80 грн. для надання можливості відповідачці виконати свої боргові зобов`язання. Згідно копії картки обліку (розрахунку заборгованості) за укладеним [PERSON] договором № 5569725 від 20.02.2022 року, завіреною директором ТОВ «Авентус Україна», заборгованість позичальниці за цим договором за період з 20.02.2022року по 28.05.23 року складає 32283 грн., з яких: 9000 грн.- основний борг; 23283 грн. проценти за користування кредитом. Вказаний розмір заборгованості зазначений кредитодавцем й на 15.02.2023 року ( строк закінчення кредитування). 29.05.2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 29-05/2023-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за кредитним договором № 5569725 від 20.02.2022 року. Зазначене \~підтверджується \~копією вказаного\~договоруфакторингу № 29-05/2023-Ф, актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 29.05.2023 р., витягом з реєстру боржників до договору факторингу. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту статей 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до договору факторингу № 29-05/2023-Ф від 29.05.2023 року ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» ( нині після зміни назви- ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал») є належним стягувачем заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 5569725 від 20.02.2022 року в розмірі 32283 грн., з яких: 9000 грн.- основний борг; 23283 грн. проценти за користування кредитом. Як зазначає позивач станом на дату звернення до суду заборгованість [PERSON] по кредитному договору не сплачена та складає: 9000 грн.- тіло кредиту, та 23283 грн. нараховані проценти, а також нараховані позивачем проценти в межах строку дії договору за період з 20.11.2022 по 18.01.2023 ( за 60 календарних днів) за ставкою 1,99% в розмірі 10746 грн. , а всього 43029 грн. Між тим суд не може погодитись з вимогами позивача про стягнення на його користь з [PERSON] процентів в межах строку дії договору за період з 20.11.2022 по 18.01.2023 ( за 60 календарних днів) в розмірі 10746 грн. з наступних підстав. Згідно з пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Як вбачається з наданого ТОВ «Авентус Україна» розрахунку за кредитним договором № 5569725 від 20.02.2022 року заборгованість позичальника [PERSON] як на час закінчення строку кредитування, так і на час укладення договору факторингу № 29-05/2023-Ф від 29.05.2023 року складала 32283 грн., з яких: 9000 грн.- основний борг; 23283 грн. проценти за користування кредитом. Нарахування розміру процентів за вказаним кредитним договором, їх списання, встановлення кредитних канікул тощо до укладення договору факторингу є прерогативою первісного кредитодавця ТОВ «Авентус Україна». Право позивача змінювати розмір наявної грошової вимоги за договором факторингу № 29-05/2023-Ф від 29.05.2023 року останнім не передбачено та не відповідає вищевказаним нормам права. У зв`язку з чим суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині стягнення нарахованих ним процентів за період з 20.11.2022 по 18.01.2023 ( за 60 календарних днів) в розмірі 10 746 грн. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За нормами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказані положення закону передбачають альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій особі цього договору. Оскільки договір №5569725 від 20.02.2022 року про надання споживчого кредиту підписаний [PERSON] шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому слід вважати, що він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. У зв`язку\~із зазначеним,\~ суд\~вважає,\~що позовні\~вимоги ТОВ\~« Фінансова\~компанія «Фінтраст\~Україна»( після зміни назви- ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал») про стягнення з [PERSON] заборгованості \~за кредитним\~договором в\~розмірі 32283\~грн.,\~з яких:\~9000\~грн.-\~основний борг;\~23283\~грн.\~ проценти\~за користування\~кредитом є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи , що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1817,43 грн.(2422,40 х 32283 : 43029= 1817,43). Положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір №28/03-2024 від 28.03.2024 року про надання правової допомоги адвокатом Городніщевою Є.О. та додаткова угода №1 від 10.12.2024 року до цього договору; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Городніщевою Є.О.; звіт про надання правової допомоги згідно з договором №28/03-2024 від 28.03.2024 року; платіжне доручення на оплату правової допомоги; рахунок -фактура на надання правової допомоги. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.\~Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою\~статті 30 Закону № 5076-VI\~як «форма винагороди адвоката», але в розумінні\~ЦК України\~становить ціну такого договору... Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру\~та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу». Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі\~статтею 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При визначенні\~суми відшкодування\~суд має\~виходити з\~критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц , у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. При розгляді зазначеної справи по суті до суду від відповідачки [PERSON] не було подано чи заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, та не були наведені обставини, за яких, на її думку, такі витрати не підлягали б задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, не є співмірним, зокрема, із складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом. У зв`язку із чим суд, виходячи з критерію розумності\~розміру \~витрат на\~правничу професійну\~допомогу \~та \~конкретних обставин\~справи, вважає достатнім стягнення з відповідача на користь позивача зазначених витрат в сумі 3000 грн.

Outcome: partial