Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 17.09.2024 надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення з [PERSON] додаткових витрат на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ,у загальному розмірі 15\~418,00 грн., яки складаються ( як зазначено у позові ) з половини витрат на консультацію з гомеопатом у розмірі 1500 грн.; половину витрат на придбання захисного засобу від променів для дитини на суму 215,50 грн.,; половини вартості придбаного назального спрею для мінімізування алергічних проявів у дитини у сумі 368,40 грн.; половину вартості обстеження дитини щодо порушення зору у дитини в приватної клініці ТОВ « Доктор Соня »у сумі 300 грн.; половину вартості придбаного для забезпечення навчального процесу у дистанційному форматі стабілізатора напруги у розмірі 949 грн.; половину витрат курсів вивчення англійської мови у сумі 1100 грн.; половину витрат на зайняття дитиною танцями у розмірі 4095,50 грн.; половину витрат на додаткове придбання спеціального одягу для зайняття танцями у вигляді 476 грн. за придбання наколінників та 1274,50 грн. за придбання спеціального взуття. Крім того у самому позові у обґрунтування загального розміру витрат які вимагається стягнути визначено про можливість збільшення розміру витрат : не половини, а 2/3 частини так як у відповідача кращій матеріальний стан ніж у позивача. Відповідач заперечуючи проти задоволення позову у повному обсязі 05.12.2024 надав письмовий відзив у якому зазначив про недоведеність належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог, відсутності обґрунтування звернення саме до приватної клініки «Доктор Соня», відсутності необхідності дитиною відвідування танців або додаткового вивчення англійської мови. [PERSON] до 10.05.2024 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Шлюб розірваний заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі №947/7487/24 від 09.04.2024 року. Від шлюбно-сімейних відносин, [INFO] , у сторін народилась дитина донька [PERSON] . Київський районний суд м. Одеси, 13.02.2024 року, видав судовий наказ (справа №947/2315/24), яким стягнуто із [PERSON] \~на користь [PERSON] \~аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Постановою Головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.03.2024 року було відкрито ВП №74500615 з примусового виконання судового наказу. Постановою Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі від 20.03.2024 року були арештовані кошти боржника.\~Оскільки відповідач офіційно не працевлаштований в Україні, то щомісячно позивач отримує від відповідача за судовим наказом 3240 грн., виходячи із середнього розміру заробітної плати по Одеській області. Дані обставини встановлені рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2024 ( набрало законної сили 31.12.2024) по справі 947/28453/24, яким було відмовлено у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. У судовому засіданні було з`ясовано тотожність позовних вимог у даних справах та з`ясовано що у справі 947/28453/24 предметом вимог було стягнення додаткових витрат «наперед» а у справі, яка є предметом розгляду лише вже понесених, тому визначено що предмет позову не є тотожним. Позивачка стверджує, що аліменти у розмірі 3240 грн. не є необхідною та достатньою сумою для розвитку дитини. Цих коштів не вистачає на найнеобхідніші речі для доньки.\~Відповідач не дає дитині більше коштів, ніж ті, що стягуються за судовим наказом, не купує ні одяг, а ні їжу, не витрачає коштів на її розвиток та розваги тощо. Не приймає жодної участі у додаткових витратах, які необхідні, у тому числі, через стан здоров`я Лади. У якості доказів понесених витрат надані скриншот листування з гомеопатом [PERSON] щодо проведення консультації та оплати за консультацію 3000 грн., платіжна інструкція про придбання захисного засобу з високим рівнем захисту від сонячних променів на суму 431,00 грн а також вартості придбаного назального спрею «Хьюмер» та спрею назального протиалергійного «Аква Маріс Аллерджі « на суму 736,80 грн., для мінімізування алергічних проявів у дитини; оплату придбаного стабілізатора напруги у розмірі 1299 грн та пауєрбанк вартістю 599 грн.; консультація в приватної клініці ТОВ « Доктор Соня» зі сплатою позивачкою 600 грн.; платіжні інструкції по оплаті заняття танцями за період 27.02.2024 по 29.08.2024 у сумі 8191,00 грн.; квитанціями по оплаті курсів англійської мови за період 11.01.2024 та 03.03.2024 у сумі 2200 грн.; квитанції оплати спеціального взуття у сумі 2549,00 грн. та оплата наколінників та з подушечками у розмірі 949,00 грн. Також суду надані медична документація про стан здоров`я дитини та грамоти і нагороди за зайняття танцями та англійською мовою, про що було зазначено у позові. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Як встановлено судом предметом розгляду даної справи є правовідносини стосовно стягнення з батька, який проживає окремо від дитини, додаткових витрат на дитину. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 545/819/18 Верховним Судом зазначено, що аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) сформульований висновок, що добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. При розгляді даної справі , суд аналізуючи надані сторонами докази та позицію учасників справи приходить до висновку , що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне Суд вважає доведеним та обґрунтованими вимоги стосовно стягнення додаткових витрат , пов`язаних із заняттям англійською мовою та танцями, враховуючи що [PERSON] почала відповідний розвиток власних здібностей з урахуванням згоди на це з боку батька, який не лише не заперечував а і частково оплачував вказані заняття до розірвання шлюбу, тому йому було достеменно було відомо про факт здійснення дитиною зазначеним розвитком здібностей, який не входить до повсякденного навчання. Крім того наявність відповідних грамот та дипломів якими підтверджується схильність дитини до вивчення англійської мови та танцям. Враховуючи рівність батьків щодо матеріального утримання дітей , та відсутність доведеного належними та допустимими доказами необхідності відійти від презумпції рівності , суд вважає що витрати, пов`язані як із самими курсами англійського і танцями так і витрати на спеціальне спортивне обладнання ( одяг ) підлягають розподілу між батьками у рівних частках а тому стягненню підлягають половина витрат, понесених позивачем. Також суд вважає доведеними та обґрунтованими і вимоги про стягнення половини витрат , понесених на консультацію у лікарні , так як необхідність такої консультації обумовлена наявним діагнозом погіршення зору , а звернення у конкретну лікарню, до якої із донькою звертався і сам відповідач, сприймається судом як певний стандарт поведінки відповідача добросовісність , що відповідає попередній поведінки. Водночас, на думку суду , заявлені вимоги щодо стягнення витрат понесених на придбання захисного засобу від променів, назального спрію та пауєрбанка з стабілізатором напруги , не знайшли свого обґрунтування належними та допустимими доказами , як таки що були необхідні саме дитині, та є додатковими витратами, яки не охоплюються аліментами. Також суд вважає необґрунтованими вимоги про стягнення в якості додаткових витрат сплати за консультацію гомеопата у звязку із відсутність як медичної рекомендації проведення саме гомеопатичних процедур ( яки не є медициною у загальному розумінні) або узгодження такого «лікування» із батьком дитини. \~Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: partial