Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Позивачка звернулась до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до відповідача, в якому просить постановити рішення суду, яким встановити факт прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] та визнати за нею [PERSON] право власності на спадкове майно - житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , в порядку спадкування, після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер її рідний батько [PERSON] , який постійно був прописаний та проживав в [ADDRESS] . Після його смерті залишилась спадщина - яка складається з житлового будинку з надвірними спорудами , що розташований в [ADDRESS] . На спадщину вона є єдиною спадкоємицею за законом, інших спадкоємців немає. Згідно зі ст. 549 ЦК України (в редакції 1964 року) спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є таким, що фактично прийняв спадщину. На момент відкриття спадщини, вона постійно проживала разом зі своїм батьком за однією адресою за реєстрацією місця проживання, яке зазначено у її паспорті, що підтверджується довідкою сільської ради Одеського району Одеської області за № 421 від 14.04.2023 року. З метою оформлення своїх спадкових прав на вищевказане спадкове майно вона звернулась із заявою до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її батька, однак нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок їй було відмовлено, в зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на будинок, місце розташування якого: [ADDRESS] , виданий 02.12.2004 року, тобто після смерті її батька [PERSON] , а її батько помер [INFO] . Зазначає , що нотаріусом їй було роз`яснено, що вона має право звернутись до суду з позовною заявою про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за собою права власності в порядку спадкування за законом на вищезазначений житловий будинок. Всі правоустановчі документи на спадщину знаходяться у неї, і вона вважала, що вона фактично прийняла спадщину, так як після смерті батька обробляла город, сплачувала податки, користувалась його речами, здійснювала догляд за будинком, зробила ремонт у будинку. Вона вважала цього достатнім і більше нікуди не зверталась для переоформлення спадщини. Житловий будинок належав її батькові, що підтверджується випискою з погосподарської книги, згідно довідки Великодальницької сільської ради Одеського району (колишній Біляївський) Одеської області за №702 від 14.04.2023 року. Вважає, що вона фактично прийняла спадщину після смерті батька, так як з дитинства до цього часу проживала разом з батьком до дня його смерті. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила задовольнити. Представник позивача - адвокат Славська Л.М. в судовому засіданні вимоги, заявлені в позовній заяві також підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що за життя батько позивачки звертався до сільської ради з метою отримання правовстановлюючих документів на будинок, але фактично свідоцтво було отримане вже після його смерті. Мати позивачки відмовилась від спадщини, тому позивач є єдиним спадкоємцем. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив справу розглянути в його відсутність, рішення просить прийняти на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторони позивача та дослідивши письмові докази, проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне. З копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Великодальницькою сільською радою Біляївського району Одеської області від 13.11.2002 року, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 102. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У зв`язку з тим, що [PERSON] помер у 2002 році, застосуванню підлягає Цивільний кодекс УРСР 1963 року. Відповідно до вказаного кодексу право на спадкування мають особи, визначені у законі. Згідно зі ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Андрієвським сельЗАГС Златопільського району Черкаської області 19.10.1957 року, актовий запис № 18. Отже, в силу ч.2 ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), норми якого діяли станом на момент смерті спадкодавця, заявниця є спадкоємцем за законом першої черги після смерті її батька. В житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , були зареєстровані: його жінка - [PERSON] , яка померла [INFO] , його дочка - [PERSON] , його онук - [PERSON] , що підтверджується довідкою, виданою Великодальницькою сільською радою Одеського району Одеської області № 421 від 14.04.2023 року. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. З наданої Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області копії спадкової справи №704/2022, заведеної 18.11.2022 року до майна [PERSON] , який помер [INFO] встановлено, що [PERSON] подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщину за законом, яку зареєстровано за №1695. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 70674195 від 18.11.2022 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину нотаріусом не видавались. Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі підтверджується, що спадкова справа до майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , заведена 18.11.2022 року Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області, номер у нотаріуса 704/2022. Іншим спадкоємцем за законом зазначено дружину [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] та [PERSON] до дня смерті перебували в шлюбі, згідно з копією повного витягу з ДРАЦСГ щодо актового запису про шлюб №00039158796 від 05.04.2023 року. З довідки від 14.04.2023 року №702, виданої Великодальницькою сільською радою Одеського району Одеської області, також встановлено, що нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване в погосподарській книзі виконкому Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області під № 24, сторінки 60-61, за [PERSON] , який помер [INFO] . Виконкомом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області 02.12.2004 року видане Свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім`я померлого [PERSON] . Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалось в Україні (УРСР) з 1979 року. За копією свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Виконкомом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області 02.12.2004 року, житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] Свідоцтво видано на підставі рішення Виконкому Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області від 30.11.2004 року № 162. Керівник органу Рибак В.Г. З копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №319007343, сформованого 27.12.2022 року, встановлено, що державним реєстратором Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області Деркач В.В. проведено реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] (додаткові відомості: особа померла). Підставою для державної реєстрації вказано свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, виданий 02.12.2004 року Великодальницькою сільською радою Біляївського району Одеської області. Номер запису про право власності 48850245, дата та час реєстрації 23.12.2022, 17:09:18. Державний реєстратор, відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України). В силу вимог ст.ст. 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З листа державного нотаріуса Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області від 11.04.2023 року №885/02-14, встановлено, що [PERSON] повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину з посиланням на ст. 25 ЦК України (цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті), оскільки нею надано правовстановлюючі документи на ім`я померлого [PERSON] [INFO] , тоді як він помер [INFO] , тобто правовстановлюючий документ видано після смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 9 ЦК УРСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Зміст правоздатності визначено в ст. 10 ЦК УРСР (в редакції 1963 року): Громадяни можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно, обирати рід занять і місце проживання, мати права автора твору науки, літератури і мистецтва, відкриття, винаходу, раціоналізаторської пропозиції, промислового зразка, а також мати інші майнові та особисті немайнові права. Згідно приписів ст. 4 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Отже, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), а відповідно можливість набувати право власності на те чи інше майно, фізична особа має до своєї смерті. Таким чином, правоздатність [PERSON] припинилась 12.11.2002 року. Згідно з роз`ясненням Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19/32-319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватися в судовому порядку. Водночас відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто, виходячи зі змісту ст. 13 ЦПК України, суд не має права вийти за межі позовних вимог За загальним правилом, передбаченим у ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. В своєму позові позивач просить встановити факт прийняття спадщини, однак даний факт не підлягає встановленню, оскільки ніким не заперечується. Нею подано заяву про прийняття спадщини, яка прийнята нотаріусом і на підставі якої заведено спадкову справу. Позивачем помилково трактовано відмову нотаріуса, який фактично відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, не з підстав не прийняття нею спадщини, а з підстав подання правовстановлюючого документу на спадкову масу, який видано з порушенням законодавства, після смерті власника майна, тобто поза межами цивільної правоздатності особи. Згідно приписів ст.4 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Отже, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), а відповідно можливість набувати право власності на те чи інше майно, фізична особа має до своєї смерті. За таких приписів, цивільного законодавства, померлий [PERSON] не міг набути у власність 02.12.2024 року вказаний в позові житловий будинок. Оскільки державна реєстрація права власності була здійснена 27.12.2022 року за спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі правовстановлюючого документу, який видано 02.12.2004 року, тобто більш ніж 2 роки після його смерті, проведена з недотриманням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відтак, не могла створити жодних правових наслідків, у тому числі виникнення права власності на нерухоме майно, оскільки цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права, припинилась в момент смерті. Стосовно її вимоги про визнання за позивачем права власності на житловий будинок. Вона також задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною. Слід враховувати ту обставину, що окрім неї ще одним спадкоємцем який успадкував спадщину після [PERSON] була його дружина, яка хоч і померла в 2022 році, однак її частка у спадщині не зникла, як і частка, як пережившого подружжя (відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку). Відомостей про коло осіб, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] суду не надано. Таким чином, встановити повне коло осіб, які можуть бути спадкоємцями спадкової маси, яка складається з житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , не є можливим за відсутності належного обсягу доказів. За змістом п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до постанови Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18 принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку, у позові слід відмовити. Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають вимогам закону.

Outcome: dismissed