Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу 04 листопада 2024 року надійшла вищевказана цивільна справа В обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначає, що 29.05.2020 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/8107243. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 10.05.2021\~року приблизно\~о 17\~год.\~36\~хв.,\~в м.\~Кривому Розі\~по пл.\~Домнобудівників, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Renault», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до Постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05.07.2021 року, Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Страховик пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АР/8107243. Так, на підставі страхового акту №218/037/013914/21/1 ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 6 738 (шість тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 06 коп., що підтверджується платіжним дорученням №18862 від 21.09.2021 року. З метою досудового врегулювання спору, Відповідачеві було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони Відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. 03.03.2023\~року,\~між ПрАТ\~«УПСК» та\~фізичною особою-підприємцем\~ [PERSON] укладено\~Договір №03/03/2023\~про відступлення\~права вимоги. Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АР/8107243 від 29.05.2020 року. Позивач просить стягнути з відповідача завданні збитки в порядку регресу, судовий збір та витрати на правову допомогу. Аргументи сторін Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав заяву, в якій просив слухати справу без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягають, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд уважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи встановлені судом 29.05.2020 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/8107243. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. (а.с.14). 10.05.2021 року о 19 годині 40 хвилин в місті Кривий Ріг, Металургійному районі площа Домнобудівників біля будинку 6, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом ВАЗ 2105, д.н.з. [NUMBER] не був уважним не стежив за дорожньою обстановкою під час руху заднім ходом не переконався що це буде безпечним не створить перешкод іншим учасникам руху не звернувся за допомогою інших осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб RENAULT DUSTER, д.н.з. [NUMBER] та транспортний засіб ВАЗ 21103, д.н.з. [NUMBER] , в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Постановою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 липня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.15). Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу RENAULT DUSTER, д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № 106512а0дк, виданого АТ «СК «АРКС» (а.с.25-32). 10.05.2021 року [PERSON] звернувся до страхувальника з заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспорту (а.с.21 зворотня сторона-22). Страховик пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АР/8107243 (а.с.16). Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 2105, д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності «АР/8107243», виданого ПрАТ «УПСК» (а.с.33). Згідно аварійного сертифікату №49-Д про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 28.08.2021 р., наданого ФОП « [PERSON] » вартість відновлювального ремонту склала 9338,06 грн (а.с.34-41). Відповідно до розрахунку страхового відшкодування та страхового акту сума страхового відшкодування становить 6738,06 грн. (а.с.42-43). З матеріалів справи встановлено, що ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 6739,06 грн. (а.с.44). З метою досудового відшкодування збитків ПрАТ «УПСК» звернулось до [PERSON] з Претензією № 218/037/013914/21/1/С від 08.11.2021 року (а.с.45). 03 березня 2023 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено договір цесії №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до Боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора. У тому числі й до [PERSON] (а.с.8-13). Позиція суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення У цій справі\~Позивач\~порушує питання про стягнення з відповідача у порядку регресу грошових коштів сумі 6738 гривень 06 копійок, які були виплачені ним як страхове відшкодування. За змістом статті 980 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності. Згідно з положеннями статті 999 Цивільного кодексу України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання. Відповідно до\~статті 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною першою\~статті 6 Закону України «Про страхування»\~визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього\~Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути: 6) страхування наземного транспорту (крім залізничного)." Згідно з пунктом 9 частини 1\~статті 7 вказаного Закону: "В Україні здійснюються такі види обов`язкового страхування: 9) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів." Відповідно до частини 2.1 статті 2\~Закону України\~"Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону." Таким чином, відповідно до ст.5, п.6 ч.4 ст.6 та п.9 ч.1 ст.7 Закону України "Про страхування" добровільне страхування наземного транспорту та обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є двома абсолютно різними видами страхування. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування (частини шістнадцята та сімнадцята\~статті 9 Закону України «Про страхування»). Згідно з пунктом 3 частини першої\~статті 20 Закону України «Про страхування»\~страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у\~\~передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (Постанова Верховного суду України від 16.11.2016 у справі № 761/6313/14-ц, Постанова Верховного суду України від 14.12.2016 у справі № 206/837/15-ц). Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. У постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 910/18279/19 зазначено, що: регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, варто враховувати, що моментом початку позовної давності для регресної вимоги з огляду на положення частини шостої статті 261 ЦК України страховика є день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням - день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов`язанні). За змістом ст. 28 Закону № 1961 - IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, у тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно із ст. 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. П. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено: збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У даній справі судом встановлено, що\~ПрАТ «УПСК»\~було здійснено виплату страхового відшкодування АТ «СК «АРКС» шляхом перерахування коштів на його рахунок. ПрАТ «УПСК» виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 03 березня 2023 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено договір цесії №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до Боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора. У тому числі й до [PERSON] (а.с.8-13). Частиною 1 ст.512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним та обґрунтованим, що з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягають стягненню кошти у розмірі 6738,06 грн., що становлять суму виплачену позивачем страхувальнику. Відповідач не довів належними та допустимими доказами той факт, що розмір матеріальних збитків, визначений страховиком, не відповідає дійсним збиткам, питання про призначення відповідної експертизи під час розгляду справи він не порушував і тому суд враховує, що фактичний розмір завданої потерпілій особі шкоди становить\~6738,06 грн. і наразі [PERSON] як завдавач шкоди зобов`язаний сплатити\~Позивачу, який набув\~право вимоги до завдавача шкоди. Щодо позовної давності Позивач клопоче перед судом про визнання пропуску строку позовної давності по даному спору поважним та про поновлення строк позовної давності, в обґрунтування своєї позиції посилається на введенні в країні воєнного стану і тому строк загальної позовної давності, в межах якого обчислюється строк позовної давності при зверненні до суду продовжено. Перевіривши клопотання позивача, суд приходить до наступних висновків. При суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі, як в нашому випадку з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 199/1848/16, від 27.12.2018 у справі № 373/2348/16-ц, від 10.01.2019 у справі № 200/13392/13-ц). З матеріалів справи встановлено, що Позивач здійснив відповідну виплату 21 вересня 2021 року Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Із даним позовом позивач звернувся до суду 04 листопада 2024 року, тобто через місяць після спливу позовної давності. Причини, зазначені позивачем, про не можливість звернутись до суду з позовом через запровадження воєнного стану, суд вважає переконливими, а також враховуючи, що позивач звернувся до суду із пропуском строку лише один місяць, суд вважає за можливе клопотання про поновлення строку задовольнити та поновити строки позовної давності в даній справі. Щодо стягнення понесених судових витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником позивача надано Договір №01/11/22 про надання правової (правничої) допомоги від 01.11.2022 року, укладений між позивачем та адвокатом Самойленко П.М., яким сторони погодили вид та вартість послуг, додаткову угоду №914 від 13.11.2023 року, також надано акт здачі-прийняття робіт від 13 листопада 2023 року, згідно яких адвокат надав послуги з аналізу судової практики та складання позовної заяви на суму 3000,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як роз`яснено в п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивачем документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу саме в даній справі в сумі 3000 грн., та відповідно до вимог ч.4 ст.137, ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, врахувавши складність справи, обсяг виконаних робіт, принцип співмірності та розумності судових витрат, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 3000,00 грн. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 968,96 грн., а.с. 4, який сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved