Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У вересні 2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що 25 грудня 2021року між [PERSON] та ТОВ «Сучасний Факторинг» було укладено кредитний договір у формі заяви-приєднання до Кредитного договору по продукту «Кредит на товар» №10211159835 згідно з умовами якого сума кредиту за даним Договором складає 13413,00гривень. Сторони дійшли згоди, що грошові кошти надаються позичальникові на умовах строковості, а саме терміном на 24 календарних місяців платності - 3,90% від загальної початкової суми кредиту. Реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 73,60% річних від загальної суми кредиту. Заборгованість відповідача перед ТОВ «Сучасний Факторинг» за Кредитним договором №10211159835 від 25 грудня 2021 року станом на 2 серпня 2024 року становить 19773,44 грн., а саме: загальна заборгованість за тілом кредиту становить: 8924,35 грн, загальна заборгованість за сумою комісії становить: 10849,09 грн, отримано оплат в сумі: 5518,00 грн. Станом на 2 серпня 2024 року ТОВ «Сучасний Факторинг» заборгованість за кредитним договором №10211159835 від 25 грудня 2021 року не погашена. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №10211159835 від 25 грудня 2021 року в розмірі 19773,44 грн, також понесені позивачем судові витрати. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 8 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позову представник позивача просив розгляд справи провести без участі представника позивача, позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження шляхом направлення копії ухвали за зареєстрованим місцем його проживання не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. За змістом частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи з ухваленням заочного рішення. Суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлені судом фактичні обставини справи Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 25 грудня 2021року між [PERSON] та ТОВ «Сучасний Факторинг було укладено Кредитний договір у формі заяви - приєднання до Кредитного договору по продукту «Кредит на товар» №10211159835, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 13413 грн, строк користування кредитом складає 24 календарних місяці, 3,90% від загальної початкової суми кредиту, реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 73,60% річних від загальної суми кредиту. Відповідно до рахунку № Грл/ВС-0022265 від 25 грудня 2021року відповідачу надано котел газивий Compact АОГВМНД-12Ет та телевізор 32"KIVI32F790LW на суму 13413,00грн. Відповідно до виписки по особовому рахунку за кредитним договором №10211159835 від 25 грудня 2021 року вбачається, що станом на 2 серпня 2024 року заборгованість становить 19773,44 грн, а саме: загальна заборгованість за тілом кредиту становить: 8924,35 грн, загальна заборгованість за сумою комісії становить: 10849,09 грн. Отримано оплати 5518,00 грн, заборгованість не погашена. Факт наявності заборгованості за кредитним договором у встановленому законом порядку ніким не спростовано. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 2 статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Отже суд дійшов висновку про те, що акцептуючи пропозицію ТОВ «Сучасний факторинг», відповідач власним підписом в заяві - приєднанні до договору, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та паспорту споживчого кредиту, приєднався до Договору, визнав та погодився на запропоновані кредиторами умови користування та порядок надання ними грошових коштів. Згідно із статтями 526, 1049 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно вимог статті 629 ЦК України, договір є обов 'язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. У відповідності до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За вищенаведених обставин, суд прийшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, є зобов`язальними, ТОВ «Сучасний Факторинг» виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, проте відповідач, отримавши кредитні кошти, в порушення взятих на себе зобов`язань, суму боргу по кредиту не повернув. Суд звертає увагу на те, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування факту отримання кредитних коштів, а також обставин та доказів наданих позивачем. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц). Відповідач, власних розрахунків заборгованості не надав та не заявляв клопотання щодо призначення експертизи, отже належними та допустимими доказами не спростував розмір боргу. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Щодо вирішення питання про стягнення з відповідча витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До матеріалів справи позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 28 серпня 2024 року № 28/08/24 про надання адвокатом правничої допомоги, акт прийому передачі наданих послуг від 3 вересня 2024 року № 9, платжну інструкцію від 11 вересня 2024 року № 910027 на суму 5000 грн. Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved