Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивач ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість в розмірі 52483,00 грн за кредитним договором № 638381747 від 31.07.2021 та судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу. Стислий виклад позиції сторін позиція позивача В обґрунтування вимог позивач вказує, що 31.07.2021 між ТОВ «ФК «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 638381747, який підписано електронним підписом. 28.11.2018 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, строк дії якого завершився 28.11.2019. 28.11.2019, 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2022, 31.12.2023 сторони договору факторингу уклали додаткові угоди, з продовження строку дії такого, за останнім останньої додаткової угоди по 31.12.2024. Предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах. Тому, з врахуванням витягу з реєстру прав вимоги № 154 від 15.10.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право вимоги до відповідачки на суму 29322,00 грн. 30.10.2023 між ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01, з реєстром прав вимоги № 1 від 30.10.2023, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки на загальну суму 29322,00 грн. Надалі, 30.09.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу №3009/24 у відповідності до умов якого позивачеві передано за плату належні права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до боржників, вказаних у реєстрі права вимоги, тому відповідно до вказаного переліку позивач набув право вимоги до відповідачки по справі у розмірі 29322,00 грн. Представник позивача в позовній заяві зазначив про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності, не заперечив проти прийняття заочного рішення. позиція відповідача відповідачка правом подання відзиву не скористався Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі 28.11.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в позовній заяві зазначив про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності, незаперечення проти заочного розгляду справи. 26.12.2024 справа знята з розгляду у зв`язку з перебування головуючого судді в відпустці. Розгляд справи по суті проведено 22.01.2024 за відсутності сторін на підставі наявних в спар вві доказів. При цьому суд врахував, що представник позивача скористався своїм правом та подав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до ч. 3 чт. 211 ЦПК України, а відповідачка, яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового розгляду, отримавши судову повістку скеровану на її адресу рекомендованим поштовим відправленням, в судове засідання не з`явилась та про причини неявки не повідомила. Оскільки відповідачка в судове засідання не з`явилась, відзиву на позовну заяву не подала, представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Судом встановлено, що 31.07.2021 між ТОВ «ФК «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 638381747 згідно умов якого Товариство надало Клієнту фінансовий кредит у розмірі 19000 грн 00 коп. строком на 30 днів, до 30.08.2021 за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 310,25 % річних від суми кредиту в розрахунку 0,85 % від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 1.1, 1.3, 1.7, 1.9.1) Також сторони погодили, що у встановлений п. 1.7 договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень не обмежена (п. 1.8) (а.с. 129-134). Відповідно до п. п. 1.1. п. 1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця -www.moneyveo.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України, визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до п.4.4 Кредитного договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до п. 4.13. Кредитного договору, позичальник підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію передбачену ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію, що наведена в Паспорті споживчого кредиту та Правилах. Вказаний кредитний договір був підписаний відповідачкою [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор VNV2JV43 було направлено позичальнику 31.07.2021 о 16:55:23 на номер мобільного телефону [NUMBER] та введено 31.07.2021 о 16:57:52. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачці кредит у розмірі 19000,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 31.07.2021 на суму 19000 грн, призначення платежу переказ коштів згідно договору № 638381747 від 31.07.2021, [PERSON] для зарахування на платіжну картку [NUMBER] хх-хххх-0684 (а.с. 45) та листом АТ «ТАСКОМБАНК» від 08.08.2024 з додатком (а.с. 46-48), в якому вказано про перерахунок 31.07.2021 о 16:57 19000 грн на картковий рахунок [NUMBER] хх-хххх-0684. До цього відповідачка залишала заявку, в якій вказала свої персональні дані, номер картки [NUMBER] хх-хххх-0684, бажану суму кредиту, строк кредиту (а.с. 26). Алгоритм дій [PERSON] , щодо укладення кредитного договору підтверджений довідкою щодо дій позичальника (а.с. 27), з якої також вбачається невчинення [PERSON] для продовження дисконтного періоду. Отже, відповідно до умов договору кредитної лінії № 638381747 від 31.07.2021 первісний кредитор надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 19000,00 грн строком на 30 днів, а саме до 30.08.2021 зі сплатою процентів встановлених договором. З наведеного суд доходить висновку про доведеність укладення кредитного договору між [PERSON] та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 49-55). 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін (а.с. 60). 31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладання залишена як 28.11.2018 та №28/1118-01 (а.с. 61-67). 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2022 року (а.с. 71). Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 154 від 05.10.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 29322,00 грн (а.с. 74-76). Підтвердження факту укладення даного Реєстру та відступлення прав вимоги до відповідачки на користь ТОВ «Таліон Плюс», первісним кредитором були передані останньому документи, які підтверджують видачу кредиту відповідачці, що долучені позивачем до позовної заяви. 30.10.2023 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01, в умовах якого вказано, враховуючи реєстр боржників до договору № 1 від 30.10.2023, що до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки на суму 52483,00 грн за договором № 638381747 від 31.07.2021 (а.с. 77-85,86-89). 30.09.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 3009/24 (а.с. 90-96), згідно умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги (п. 2.1). Відповідно до п. 5.1 Договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» зобов`язується при підписанні сторонами Реєстру прав вимоги передати фактору документи (кредитні договори з додатками) в електронному вигляді протягом 30 днів; перераховувати на банківський рахунок фактора будь-які грошові кошти, отримані від боржників на виконання ними своїх зобов`язань за кредитними договорами, право вимоги за якими відступлено фактору. З реєстру боржників до Договору факторингу № 3009/24 від 30.09.2024 вбачається, що таким було передано право вимоги до відповідачки на суму 52483,00 грн за договором № 638381747 від 31.07.2021 (а.с. 100-102). З розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитним договором, здійсненим TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога», вбачаються наступні дані по кредиту: дата видачі 31.07.2021, строк 30, сума 19000,00 грн, дата продажу 05.10.2021, оплата 02.09.2021 в сумі 35,00 грн, всього до сплати за період з 31.07.2021 по 05.10.2021 19000,00 грн тіла кредиту та 10322,00 грн процентів за користування кредитом, відповідачкою сплачено 02.09.2021 суму 35 грн (а.с. 121-123). З розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитним договором, здійсненим TOB «Таліон плюс», що виконаний за період з 05.10.2021 по 30.10.2023, вбачаються наступні дані - сума заборгованості на момент придбання кредиту 05.10.2021 29322,00 грн, з яких 19000,00 грн тіло кредиту та 10322,00 грн проценти за користування кредитом, на кінець розрахункового періоду загальна заборгованість 52483,00 грн, з яких: 19000 грн за тілом кредиту, 33483,00 за процентами (а.с. 124-125). З виписки з особового рахунку за кредитним договором № 638381747 [PERSON] , що виконана ТОВ «Юніт Капітал» вбачається, що загальна заборгованість становить 52483,00 грн, з яких: 19000 грн за тілом кредиту, 33483,00 за процентами (а.с. 104) Суд при\~цьому зауважує,\~що згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. А у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Та вказує, що аргументів щодо недійсності правочинів стороною відповідача не заявлялось. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Таким чином, судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором № 638381747 від 31.07.2021 перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до позивача ТОВ «Юніт Капітал». Однак суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості. Так, з умов кредитного договору № 638381747 вбачається, що кредит в розмірі 19000 грн надано на строк 30 днів від дати отримання, тобто до 30.08.2021 (п. 1.7). Встановлено розмір відсоткової ставки 0,85 % за день (п. 1.9.1) та умови для продовження строку надання кредиту (п. 1.8), якими є здійснення Позичальницею протягом дисконтного періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за користування кредитом, за умов, якщо активації Позичальницею в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця функції продовження строку дисконтного періоду. Докази виконання Позичальницею умов п. 1.7 Кредитного договору у матеріалах справи відсутні. Навпаки, до долученої позивачем довідки (а.с. 27-28) щодо дій позичальниці, вбачається, що такі дії не вчинялись. Відтак, погоджений сторонами Кредитного договору строк кредитування залишається незмінним - до 30.08.2021 включно. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання Подальше, поза встановленим Кредитним договором строком кредитування, нарахування TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» процентів за користування відповідачкою кредитними коштами за Кредитним договором було безпідставним, чого не враховано позивачем при пред`явлені позову у даній справі. Вимог про стягнення процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялось. У зв`язку з цим з відповідачки підлягає стягненню на користь відповідача 19000,00 грн кредиту та 4845,00 грн процентів, а всього 23845,00 грн. Також суд враховує сплату відповідачкою 02.09.2021 35,00 грн в рахунок погашення кредиту, а тому вважає правильним стягнути 23810,00 грн, а в решті позову відмовити. Оскільки відповідачка своїх аргументів щодо розмір, порядку нарахування заборгованості, не надала, суд позбавлений можливості оцінити такі. Розподіл судових витрат Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі\~докази подаються\~до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~або протягом\~п`яти днів\~після ухвалення\~рішення суду\~за умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем при зверненні до суду з позовом, що поданий через підсистему «Електронний суд» сплачено судовий збір, з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 в розмірі 2422,40 грн. Оскільки позов задоволено частково на 45,37 % (23810*100/52483), то з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1099,04 грн судового збору. Позивачем до позову долучено докази понесення витрат на правничу допомогу договір про надання правничої допомоги № 0110/24 від 01.10.2024 з АБ «Тараненко та партнери» з додатком протоколом погодження вартості послуг (а.с. 105-107, 108), додаткову угоду № 2 до Договору про надання правничої допомоги № 0110/24 від 01.10.2024 (а.с. 109-111), акт прийому передачі наданих послуг від 01.10.2024 з детальним переліком наданих послуг щодо підготовки позову до [PERSON] на суму 6000 грн (а.с. 113). При цьому суд враховує те, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція викладена в постанові ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, яку суд враховує. Заперечень від відповідачки щодо розміру витрат на правничу допомогу не надходило. Суд дослідивши надані позивачем докази доходить висновку, що понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Враховуючи часткове задоволення позову з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2722,20 грн (6000*45,37%) витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial