Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» (надалі за текстом - відповідач 1) та [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 2) у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив визнати недійним договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 07.06.2006 за адресою: [ADDRESS] , сторонами яких є [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, сторонами якого є [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійсним іпотечний договір №509 від 07.06.2006, сторонами якого є [PERSON] та Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк»; визнати недійсним договір кредиту №1/118-15 від 07.06.2006, сторонами якого є [PERSON] та Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк». В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.11.2019 дізнався, що постановою приватного виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису, за яким з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 114418,60 доларів США. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження позивач встановив, що оскаржувані договори підписані не позивачем, а іншою особою. Позивач взагалі цих документів раніше не бачив. Ухвалою судді від 14.01.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. 02.08.2022 від відповідача 1 надійшов відзив на позов, у якому просить у позові відмовити. В обґрунтування своєї позиці вказав, що 30.05.2006 [PERSON] з метою отримання кредиту звернувся до АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», подавши заяву на отримання кредиту у розмірі 50000 доларів США на строк 180 місяців для купівлі будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Між банком та позичальником 07.06.2006 укладено кредитний договір №1/118-15, цільове призначення кредитних коштів: придбання житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за вищезазначеною адресою. За рахунок кредитних коштів позивач набув право власності на вказане нерухоме майно. У подальшому житловий будинок та земельну ділянку позивач передав банку в іпотеку на підставі іпотечного договору №509 від 07.06.2006. Іпотечний договір та договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчені нотаріально, сторонами дотримано всі необхідні умови, договори підписано у присутності приватного нотаріуса, а підписанти були ідентифіковані нотаріусом та перевірені їх повноваження. Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу щодо невідповідності його підпису на оскаржуваних договорах. 26.09.2022 представник позивача подав заяву про зміну предмета позову, у якій, окрім вищезазначених позовних вимог, також заявлено вимогу про визнання недійсним договір кредиту №1/118-15 від 07.06.2006, сторонами якого є [PERSON] та Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк». Як на підставу позовних вимог позивач також посилався на ту обставину, що оскаржувані договори він не укладав та не підписував, підстава первісного позову не змінилася. 29.09.2022 представник позивача подав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання про те, чи виконано підписи у спірних договорах від 07.06.2006 (купівлі-продажу земельної ділянки; купівлі-продажу житлового будинку; кредиту та іпотечному договорі) [PERSON] чи іншою особою. Ухвалою суду від 14.12.2022 клопотання представника позивача задоволено та призначено проведення судової почеркознавчої експертизи документів. 22.03.2023 на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку з неподанням експерту додаткового порівняльного матеріалу та оригіналів об`єктів дослідження. Ухвалою суду від 07.04.2023 задоволено клопотання експерта витребувано у відповідача АТ «Сенс банк» оригінали документів, а саме: договір купівлі-продажу житлового будинку від 07 червня 2006 року; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07 червня 2006 року; договір кредиту № 1/118-15 від 07 червня 2006 року; іпотечний договір № 509 від 07 червня 2006 року; заяву [PERSON] на отримання кредиту від 30 травня 2006 року; анкету позичальника [PERSON] від 30 травня 2006 року; документи, що підтверджують отримання [PERSON] грошових коштів, на виконання кредитного договору № 1/118-15 від 07 червня 2006 року; документи, які підтверджують відкриття особового рахунку [PERSON] ; виписки (квитанції, меморіальні ордери тощо) з рахунку [PERSON] , які особисто ним підписані у відділенні банку, як при отриманні кредитних коштів, так і внесених сум [PERSON] , за погашення кредиту. 27.04.2023 на адресу суду надійшли частина витребуваних документів - оригінал договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.06.2006 та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07.06.2006. Відповідач повідомив суду про те, що інші витребувані документи - кредитний договір та договір іпотеки збереглися лише в копіях (т.2 а.с. 72-77). Крім того, ухвалою суду від 21.06.2023 за клопотанням представника позивача з метою отримання вільних зразків підписів [PERSON] витребувано всі оригінали документів, підписані [PERSON] , наявні у спадковій справі №468/2007, відкритій після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На виконання ухвали суду надано копію спадкової справи №468/2007, оригінали документів суду не надано, у зв`язку з чим судом постановлено окрему ухвалу від 02.08.2023. 08.11.2023 представником позивача додатково подано документи, які містять вільні зразки підпису [PERSON] . Ухвалою суду від 08.11.2023 справу повторно направлено до експертної установи для виконання ухвали суду про призначення експертизи від 14.12.2022 - за наявними матеріалами. За клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 10.05.2024 витребувано у Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області оригінал іпотечного договору № 509 від 07 червня 2006 року; витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича оригінал кредитного договору кредиту № 1/118-15 від 07 червня 2006 року, за яким було вчинено виконавчий напис №24895 від 31.10.2017. На виконання ухвали суду від приватного нотаріуса Кравець О.О., яка діє на підставі договору про заміщення приватного нотаріуса Чуловського В.А., надіслано акт про знищення документів. 05.06.2024 на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку неподанням експерту оригіналів договору кредиту та іпотечного договору, а також додаткових порівняльних зразків почерку та підпису [PERSON] 02.10.2024 через підсистему «Електронний суд» представником позивача подано заяву про зміну предмета позову, у якій представник позивача зазначив, що змінює предмет позову, доповнивши прохальну частину новою вимогою про визнання недійсним договору кредиту №1/118-15 від 07.06.2006. Зазначену заяву прийнято до розгляду ухвалою суду від 30.10.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати. Ухвалою суду від 30.10.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів; витребувано у відповідача оригінали, а за їх відсутності - належним чином засвідчені копії, документів з кредитної справи, а саме: заяву про відкриття особового рахунку № [NUMBER] , довідку про погодження відкриття рахунку № [NUMBER] , заяву [PERSON] про зарахування кредитних на особовий рахунок № [NUMBER] , документи, які підтверджують зарахування грошових коштів на особовий рахунок № [NUMBER] , та документи, які підтверджують зняття та поповнення особового рахунку № [NUMBER] . На виконання ухвали суду від 30.10.2024, на адресу суду 21.11.2024 надійшли витребувані судом документи. Ухвалою суду від 16.12.2024 у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Ткаченка Д.В. про призначення експертизи - відмовлено з тієї підстави, що ухвалу суду про призначення експертизи від 14.12.2022 не виконано, зокрема, і через неподання позивачем вільних зразків почерку та підпису. 16.12.2024 представник позивача подав додаткові письмові пояснення у яких зазначив, що позивач не отримував кредитні кошти, не відкривав рахунки в АКБ «Укрсоцбанк», не писав заяв та анкет, не підписував жодних договорів. Згідно з реєстром прав власності на нерухоме майно, житловий будинок та земельна ділянка по [ADDRESS] належать [PERSON] . З матеріалів виконавчого провадження, відкритого 10.10.2019 приватним виконавцем Бурхан-Крутоус Л.А. позивач дізнався про існування виконавчого напису №34895 від 31.10.2017, вчиненого приватним нотаріусом Чуловським В.А. про стягнення з позивача заборгованості за спірним кредитним договором. На виконання ухвали суду банком надано лише договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку в оригіналах, проте оригінали договору кредиту та іпотечного договору не надано, що свідчить про ухилення відповідача від участі в експертизі, а тому просить застосувати наслідки ухилення від участі в експертизі та визнати факт, що [PERSON] не вчиняв правочинів на укладання та підписання договорів купівлі-продажу. Ухвалою суду від 16.12.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Ткаченко Д.В. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та додаткових поясненнях. Представник відповідача 1 у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач 2 у судове засідання не з`явився повторно, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 30.05.2006 [PERSON] звернувся до АКТ «Укрсоцбанк» із заявою у якій просив надати кредит на купівлю житла у сумі 50000 доларів США, що складає 80% вартості нерухомості, на строк 180 місяців зі сплатою 12,5% річних для купівлі будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Цього ж дня [PERSON] заповнив анкету позичальника (а.с.106- 109 т.1). Оригінал заяви та анкети банком надано суду (т.2, а.с.188-190, т.3 а.с.84). 07.06.2006 між АКБСР «Укрсоцбанк», як кредитором з однієї сторони, та [PERSON] , як позичальником з другої сторони, укладено договір кредиту №1/118-15, відповідно до якого позивачу надано кредитні кошти у сумі 50000 доларів США на строк 180 місяців зі сплатою 12,5% річних; цільове призначення: придбання житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.110-116, т.1). За повідомленням банку, зазначений договір зберігся лише в копії. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши позивачу грошові кошти у вказаному розмірі, що підтверджується заявою на видачу готівки від 08.06.2006 №11801, яка містить підписи отримувача, касира та бухгалтера, а також випискою по особовому рахунку № [NUMBER] (а.с.164, 166-183 т.1). Зі змісту виписки по особовому рахунку за період з 07.06.2006 по 25.04.2022 вбачається, що позичальником на виконання зобов`язань за кредитним договором неодноразово здійснювалися платежі, за період з 2006 по 2020 рік сплачено кошти у сумі 17637,16 доларів США (а.с.62-83, т.3). У матеріалах кредитного досьє наявні, зокрема, копії паспорту дружини позивача [PERSON] , копія свідоцтва про укладення шлюбу; довідка про доходи [PERSON] , видана директором ПП «НІАС» - [PERSON].; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, власником якого є [PERSON] ; договір дарування, за змістом якого [PERSON] є власником квартири у м.Дніпро; договори добровільного страхування від нещасних випадків та страхування майна, укладені ЗАТ СК «Арма», у яких страхувальником є [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк»; правовстановлюючі документи про належність [PERSON] земельної ділянки та житлового будинку, розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.202-207, 216-220, т.1). З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, 07.06.2006 між АКБСР «Укрсоцбанк», як іпотекодержателем з однієї сторони, та [PERSON] , як іпотекодавцем з другої сторони, укладено договір іпотеки за яким іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.117-122). Договір посвідчено 07.06.2006 приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Н.П., зареєстровано в реєстрі за №49. 07.06.2006 між [PERSON] , як продавцем, від імені якого діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності [PERSON] , та [PERSON] укладено договір купівлі продажу земельної ділянки, а також житлового будинку, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Зазначені договори посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Н.П., зареєстровано в реєстрі за №342 та №340 (а.с.124-127, т.1). Оригінал зазначених договорів надано банком на виконання ухвали суду (т.2 а.с.74-77). Як установлено судом, на підставі вищезазначеного кредитного договору та іпотечного договору приватним нотаріусом Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис №24895 від 31.10.2017, який позивачем оскаржується у судовому порядку (справа 199/9923/19). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20.11.2012 (справа №401/6812/12) стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №1/118-15 від 07.06.2006. Ухвалою суду від 02.04.2020 замінено стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа Банк». На підставі рішення суду 07.10.2014 видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у виконавчій службі, виконавче провадження №75830549 (а.с.51-56, т.3). Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивачу силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочини можуть бути дво- чи багатосторонніми. Стаття 204 ЦК України регламентує принцип презумпції правомірності правочину, за змістом якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правомірний правочин є підставою виникнення та підтвердженням наявності цивільних прав та обов`язків (частини 2статті 11 ЦК України). Згідно з ч. 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин другої, третьої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Аналізуючи частину третю статті 215 ЦК України можна дійти висновку, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню статті 3,15,16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист порушеного цивільного права. Недійсність - це така ознака правочину, який його сторони мали намір укласти чи уклали, яка має бути притаманна цьому юридичному факту на момент його вчинення. Якщо недійсність обґрунтовується обставинами, які на момент його вчинення не існували, це не може бути підставою для рішення суду про визнання його недійсним. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1ст. 229 ЦК України). Відповідно до ст.215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (Аналогічні положення містяться в пункті п`ятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Позивач звернувшись до суду з позовом про визнання недійсними кредитного договору, договорів купівлі-продажу та іпотеки посилався на те, що вказані договори не підписував, жодних кредитних коштів не отримував, а про існування договорів дізнався від приватного виконавця. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За положеннями статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Обґрунтовуючи позов, позивач послався на те, що про існування оскаржуваних правочинів він не знав, їх не підписував та наміру їх укладати не мав, а договори підписані від його імені сторонньою особою. Разом з тим, такі посилання позивача суд вважає необґрунтованими та не приймає до уваги, оскільки доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем не надано. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо суд призначає експертизу. За умовами ч. 1 ст. 104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Представник на підставі зазначеної норми позивача просив визнати факт не підписання позивачем договорів, посилаючись на ухилення банку від надання оригіналу кредитного договору та договору іпотеки. Оцінюючи зазначені доводи, суд зазначає таке. За змістом клопотань та повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи, у даній справі експертне дослідження не було проведено з підстав як неподання банком оригіналу кредитного договору та оригіналу договору іпотеки, а також неподання позивачем [PERSON] вільних зразків почерку та підпису. Як установлено судом, на підставі кредитного договору та іпотечного договору приватним нотаріусом Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис №24895 від 31.10.2017. Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для вчинення виконавчого напису на підставі кредитного або іпотечного договору, стягувач подає нотаріусу, зокрема, оригінал відповідного договору. За повідомленням приватного нотаріуса Кравець О.О., яка діє від імені приватного нотаріуса Чуловського В.А., документи, на підставі яких вчинено виконавчі написи - знищено (т.3, а.с.37-40). Відтак у суду відсутні підстави вважати, що банк ухиляється від участі в експертизі. У свою чергу, за клопотанням експерта від 04.04.2024 для проведення дослідження слід було надати не менше п`ятнадцяти документів, з підписами, що виконані обов`язково [PERSON] та з почерком - не менше десяти документів, датовані 2005-2006 роками, в оригіналах (т.2 а.с.205-206). При цьому доводи представника позивача про те, що нотаріальним архівом не виконано ухвалу суду про надання зі спадкової справи оригіналу заяви [PERSON] , суд відхиляє, оскільки у клопотанні експерта зазначено про надання 10 документів з почерком та 15 документів з підписом. Про існування оригіналів інших документів, датованих 2005-2006 р.р., які містять вільні зразки почерку та підпису [PERSON] , та достовірно виконані останнім, позивач та його представник не повідомили, клопотання про їх витребування не подавали. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18). Позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено той факт, що він не підписував спірні договори, при цьому суд сприяв позивачу у реалізації його процесуальних прав щодо збирання доказів та документів, необхідних для проведення експертного дослідження. Натомість на підставі досліджених доказів, судом установлено факт часткового виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (сплата заборгованості, укладення договорів страхування), що спростовує доводи позивача. Також суд зауважує, що представник позивача не зміг пояснити суду обставини, за яких у розпорядження банку потрапили документи позивача, наявні у кредитному досьє (копії паспорту дружини позивача [PERSON] , копія свідоцтва про укладення шлюбу; довідка про доходи [PERSON] , видана директором ПП «НІАС» - [PERSON].; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, власником якого є [PERSON] ; договори добровільного страхування, у яких страхувальником є [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк») (т.1 а.с.163-232). Також, у наданій банком копії кредитного досьє наявна копія договору купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON] 12.03.1996 придбав нерухоме майно, яке не є предметом даного спору ( [ADDRESS] ), що є адресою, за якою позивач проживав станом на момент пред`явлення позову. Крім того, у позовній заяві позивач зазначає, що про існування виконавчого провадження про стягнення боргу за спірним договором він дізнався 22.11.2019, проте такі доводи спростовуються змістом виконавчого листа №401/6812/12 виданого 07.10.2014 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором №1/118-15 від 07.06.2006 у сумі 966873,39 грн. У розділі виконавчого листа «Відмітки державного виконавця про виконання рішення» зазначено, що виконавчий лист повернуто стягувачу 20.08.2019, сума боргу стягнута частково, залишок боргу 614843,39 грн. Зазначене свідчить про те, що до 20.08.2019 у виконавчому провадженні з позивача стягнуто кошти у сумі 352030 грн., про що не могло бути не відомо боржнику (966873,39 грн. - 614843,39 грн.) (а.с.52, т.3). Наведені докази у їх сукупності свідчать про існування між банком та позивачем кредитних правовідносин, тому вимоги про визнання недійсними договору кредиту та договору іпотеки є безпідставними. Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позову, в частині вимог до відповідача [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, суд виходить з наступного. Зі змісту договорів купівлі продажу житлового будинку вбачається, що [PERSON] діяв не від власного імені, а від імені власника нерухомості - [PERSON] . Відповідно до ст.239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Отже, спірні правовідносини у позивача виникли не з відповідачем 2 - [PERSON] , а з [PERSON] . Разом з тим, позивачем не залучено [PERSON] у якості співвідповідача у справі. При цьому, інтереси позивача у справі представляв адвокат, який в силу свого статусу обізнаний з правовими наслідками пред`явлення позову до неналежного відповідача. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23)). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Продавцем у договорах купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку виступав саме [PERSON] , а позивачем та його представником не заявлено клопотання про залучення продавця у якості співвідповідача. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у позові в частині визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки через недоведеність обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог; а також про відмову у позові в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача. Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, за відмови у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати залишаються покладеними на нього ж. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed