Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Хоссей Емілі, звернувся до Московського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути майнову шкоду в сумі 69617,11 грн, заподіяну належному йому автомобілю, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне. 10.04.2024 о 15 год. 00 хв. в м. Харкові по вул. Митрофанівська, поблизу буд. 4, за участю автомобіля «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП, автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу, отримав механічні пошкодження, а вартість матеріального збитку становить 69617,11 грн. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 02.05.2024 у справі № 953/3153/24, яка набрала законної сили 14.05.2024, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок порушення нею вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України та накладено адміністративне стягнення. За наведених обставин, позивач вказує про заподіяння відповідачем майнової шкоди внаслідок ДТП, у зв`язку з чим, із посиланням на положення ст. 1166, 1187 ЦК України, просить її стягнути в судовому порядку. Одночасно позивач зазначає, що він позбавлений можливості отримати відшкодування шкоди за рахунок коштів фонду захисту потерпілих МТСБУ відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки цивільно-правова відповідальність обох транспортних засобів не була застрахована. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просила розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Надала до суду відповідну заяву. Відповідач у судові засідання, не з`явився. Про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова. Судові повістки, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повернулися до суду без вручення із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, інших заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило. За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, заяву представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення, положення ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд здійснив заочний розгляд справи на підставі наявних у ній даних та доказів. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи. Суд, вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст.12 ЦПК України слідує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положенням ст. 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін щодо доказування та подання доказів. Судом встановлено, що 10.04.2024 о 15 год. 00 хв. [PERSON] керувала автомобілем «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] , за адресою: м. Харків, вул. Митрофанівська поблизу буд. 4, не вибрала безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотрималася безпечної дистанції, у результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка рухалася попереду. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. Наведена обставина підтверджується копією постанови Київського районного суду м. Харкова від 02.05.2024 у справі № 953/3153/24, що набрала законної сили 14.05.2024, відповідно до якої [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок порушення нею вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України та накладено адміністративне стягнення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку експерта № 3573 від 14.08.2024 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, наданого Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Corolla», д.н. [NUMBER] в результаті ДТП, що мала місце 10.04.2024, становить 69617,11 грн. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником автомобіля «Toyota Corolla», д.н. [NUMBER] , є [PERSON] . В ході розгляду справи відповідач не спростувала наданого висновку щодо вартості спричиненого збитку, підстав для визнання вказаного висновку експерта неналежним чи недопустимим доказом судом не встановлено. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Загідно з ст. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. «а» ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; Згідно визначення, наведеного у п. 1.7 ст. 1 Закону № 1961-IV, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Як зазначає позивач, із посиланням на роздруківки з даних офіційного веб сайту МТСБУ, власники транспортних засобів, які були учасниками ДТП, станом на 10.04.2024 не мали полісів внутрішнього страхування. За наведених обставин, шкода, заподіяна позивачу внаслідок дорожньо-транспортної, не може бути відшкодована за рахунок страховика відповідача або коштів фонду захисту потерпілих МТСБУ, тому підлягає відшкодуванню на загальних підставах, визначених ЦК України. За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Згідно визначення, наведеного у ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Враховуючи, що позивачем доведено вину відповідача у вчиненні ДТП, причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача та пошкодженням майна позивача, а також розмір спричиненої шкоди суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. Крім того, як підтверджується актом здачі-приймання висновку експерта від 14.08.2024, позивачем понесені витрати на залучення експерта для проведення Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» транспортно-товарознавчого дослідження № 373 від 14.08.2024 в розмірі 4543,68 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову. Відтак, понесені позивачем витрати в розмірі 4543,68 грн за проведення транспортно-товарознавчого дослідження № 373 від 14.08.2024 підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved