Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, перебувала в шлюбі з відповідачем, [PERSON] , з 11 жовтня 2002 року по 06 листопада 2012 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2012 року. Від цього шлюбу мають сина, [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2012 року вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO]. , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.08.2012 року і до повноліття дитини. 3 10 вересня 2023 року - після досягнення сином [PERSON] повноліття - стягнення аліментів за вищевказаним рішенням суду припинено. На день досягнення повноліття син навчався на IV курсі денної форми навчання Дніпровського фахового коледжу залізничного транспорту транспортної інфраструктури за державним замовленням, не отримував стипендію, дата вступу 29.07.2020 року, термін навчання 3 років 11 місяців - до 30 червня 2024 року. В зв?язку з навчанням син потребував матеріальної допомоги. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2023 року вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання повнолітнього сина, [PERSON] , [INFO]. , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до закінчення повнолітнім сином навчання у Дніпровському фаховому коледжі залізничного транспорту та транспортної інфраструктури, тобто до 30 червня 2024 року, починаючи стягнення з 28 вересня 2023 року. Було відкрито примусове виконання та з відповідача стягувалися примусово аліменти на утримання сина [PERSON] до дня закінчення його навчання у Дніпровському фаховому коледжі залізничного транспорту та транспортної інфраструктури, тобто до 30 червня 2024 року. 3 01 жовтня 2024 року [PERSON] вступив та навчається у Придніпровській державній академії будівництва та архітектури на економічному факультеті 1 курсу денної форми навчання освітнього рівня бакалавр, за рахунок коштів фізичної особи, термін навчання з 01.10.2024 року по 30.06.2028 року. Відповідач працевлаштований, має доход і можливість надавати достойну матеріальну допомогу на навчання стна, у зв`язку із чим, позивач вимушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років, тобто до [INFO] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2024 року прийнято до провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та третя особа надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст.ст.128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу Серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, про що зроблено запис № 897, який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2012 року, що набрало законної сили 06 листопада 2012 року (а.с.4,5 зворот.). Від подружнього життя сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1162 (а. с. 6). Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , навчається на першому курсі денної форми навчання за кошти фізичних осіб у Придніпровській державній академії будівництва та архітектури на економічному факультеті з терміном навчання 3 01.10.2024 по 30.06.2028 (а. с. 10). Статтями 141, 155 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 8 статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27 лютого 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Отже, чинним законодавством України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Частинами 1, 2 статті 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Положеннями частин 1, 2 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15 травня 2006 року судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Верховний суд у своїй постанові від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 ВС зазначив, що змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Судом встановлено, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Визначаючи розмір аліментів суд враховує, що повнолітня дитина сторін [PERSON] , є студентом денної форми навчання у Придніпровській академії будівництва та архітектури, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, відповідач є працездатною особою, має можливість надавати матеріальну допомогу, а також виходячи з вимог розумності, виваженості і справедливості, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на період навчання, тобто з 02.10.2024 до 30.06.2028. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264, ст. 430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved