Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Адвокат Присенко О.Г., яка діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що згідно обмінного ордера № 134 виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, [PERSON] на сімю із чотирьох осіб, у тому числі на відповідача надано право заняття у порядку обміну, житлового приміщення житловою площею 46,99 кв. м., яке складається з трьох кімнат та знаходиться за адресою [ADDRESS] . На підставі вищезазначеного ордеру до квартири [ADDRESS] були прописані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] . Відповідно до довідки від 18.11.2014 року, зазначеної вище квартири були виписані вищевказані особи, окрім відповідача [PERSON] . З травня 1995 року третя особа [PERSON] та позивач [PERSON] зареєстровані та фактично проживають по теперішній час у квартирі [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі, але фактично не проживає в ній без поважних причин з травня 2010 року. Факт відсутності відповідача за адресою реєстрації підтверджується актом про не проживання від 14.11.2024 року, де встановлено, що [PERSON] дійсно не проживає за вищевказаною адресою з травня 2010 року по теперішній час. Відповідач виїхав на постійне місце проживання до Автономної Республіки Крим, повертатися у місто Дніпро не планує, участі в утриманні житла не бере, його особистих речей в квартирі немає. Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном. Оскільки позивач вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб, а також можливість вільно укладати цивільно-правові угоди, які стосуються володіння та розпоряджанням спірної нерухомості, отримання субсидії, приватизації житла та інше. На підставі викладеного просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27.11.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Присенко О.Г. до суду надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити. Третя особа [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на сім`ю із чотирьох осіб, у тому числі на відповідача, надано право заняття у порядку обміну, житлового приміщення житловою площею 46,99 кв. м., яке складається з трьох кімнат та знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується ордером № 134, який виданий Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів. На підставі вищезазначеного ордеру до квартири [ADDRESS] , були прописані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] . Відповідно до довідки від 18.11.2014 року, вищевказані особи були зняті з реєстрації за вищевказаною адресою, окрім відповідача [PERSON] . З травня 1995 року третя особа [PERSON] та позивач [PERSON] зареєстровані та фактично проживають по теперішній час у квартирі [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі, але фактично не проживає в ній без поважних причин з травня 2010 року. Факт відсутності відповідача за адресою реєстрації підтверджується актом про не проживання від 14.11.2024 року, де встановлено, що [PERSON] дійсно не проживає за вищевказаною адресою з травня 2010 року по теперішній час. Згідно статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України, ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено статтею 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки статтею 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. Відповідно до статті 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не потребує згоди інших членів сім`ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців. Згідно статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71,72 ЖК України дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. 20 вересня 2021 р. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №200/17337/17 відступив від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 р. у справі № 524/7927/16-ц, про те, що у позивача, який не є власником або наймачем, а членом сім`ї наймача кімнати в гуртожитку, не виникає права на звернення до суду з позовом про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 200/17337/17 наголосив на тому, що особа, яка на законних підставах вселилася в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрована в ньому, набула рівного права із наймачем на користування жилим приміщенням, несе тягар його утримання, така особа має право на звернення до суду за захистом своїх прав, зокрема і з позовом про визнання іншої особи (зокрема й наймача) такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача. При цьому, зняття з реєстрації місця проживання відповідача у примусовому порядку залежить від вирішення питання про наявність/відсутність у нього права користування майном. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд на підставі досліджених доказів встановив, що фактично протягом останніх років відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , не проживає без поважних причин. Проаналізувавши зміст письмових матеріалів справи, враховуючи вищенаведені норми права, суд дійшов висновку, що відповідач, залишаючись зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , не користується таким житловим приміщенням понад шість місяців без поважних причин, тому є таким, що втратив право користування вищевказаним житлом, внаслідок чого суд задовольняє позовні вимоги. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 968,96 гривень.

Outcome: approved