Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 1333-0384 від 20.01.2024 р., в розмірі 84 350,00. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.01.2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1333-0384. Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: - сума кредиту 15 000,00 грн.; - строк кредитування 300 днів; - базовий період* 30 днів; - промо - ставка 1,50 % в день; - знижена % ставка 2,50 % в день; - стандартна % ставка 2,50 % в день. Також Додатковою угодою_№ 1 від 23.01.2024 до Договору про відкриття кредитної лінії № 1333-0384 від 20.01.2024 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 4800,00 грн. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного Кредитного договору та додаткові кредитні кошти відповідно до Додаткової угоди № 1. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання Кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти Відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. В подальшому, Відповідач всупереч умовам Кредитного договору, ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит Кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами Кредитного договору. Станом на 08.08.2024 року загальний розмір заборгованості Відповідача за Кредитним договором становить: 92 443,50 гривень, а саме: - прострочена заборгованість за кредитом 18 494,00 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами 73 949,50 гривень. Разом з тим Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами у сумі 8 093,50 гривень за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 84 350,00 гривень. Враховуючи вищезазначене, Кредитодавець просить суд стягнути з Позичальника не повну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, а саме: - прострочену заборгованість за кредитом 18 494,00 гривень; - прострочену заборгованість за нарахованими процентами 65 856,00 гривень, що разом становить84 350,00 (вісімдесят чотири тисячі триста п`ятдесят грн. 00 коп.) гривень. Таким чином, Позивач вважає, що його позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом в повному обсязі. 01.11.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві вказав про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримують, не заперечують щодо винесення заочного рішення. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву та просила відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Зазначає, що вона не підписувала та не укладала Договір. Також Відповідач зазначає, що вимога Позивача про перерахування та сплату відсотків, які є значно завищені, не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Зауважує, що Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, спонукав останнього на укладення договору позики на вкрай невигідних умовах, які Позичальник не зміг оцінити належно. Таким чином, вважає, що заборгованість за нарахованими процентами у сумі 12747,51 грн. є неспівмірною сумі кредиту у 12000, 00 грн., тому просить зменшити розмір відсотків, щонайменше до заявленого позивачем розміру заборгованості за кредитом 5945,00 грн. Крім того, Відповідач зауважує, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є виключно первині документи, тому розрахунок заборгованості, доданий позивачем не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Також не відомо, кому належать карткові рахунки, на які перераховані вказані кошти, оскільки лист не міст ідентифікуючих даних про Відповідача. Правом відповіді на відзив позивач не скористався. Сторони у судове засідання не з`явилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 20.01.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальником) за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине цілей укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1333-0384. Загальний розмір Кредиту: 15000,00 грн., дата надання Кредиту 20.01.2024 (п.4.1., 4.2. Договору). Строк кредитування: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту Позичальнику. Дата повернення кредиту 14.11.2024. Строк Договору є рівним Строку кредитування (п. 4.12. Договору). Договір підписано Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) С5123. Договір містить особисті дані Відповідача, зокрема, серію та номер паспорта, ідентифікаційний номер, адресу проживання, номер особистого електронного платіжного засобу, а також електронну адресу (п.12 Договору «Реквізити сторін). Також Додатковою угодою № 1 від 23.01.2024 до Договору про відкриття кредитної лінії № 1333-0384 від 20.01.2024 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 4800,00 грн. Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту від 20.01.2024, Позивач 20.01.2024 за допомогою системи платежів LiqPay, перерахував кошти у розмірі 15000 грн. та 4800 грн. на платіжну картку відповідача, призначення платежу: видача кредитних коштів за договором № 1333-0384 від 20.01.2024. АТ Комерційний банк «ПриватБанк» своїм листом від 09.08.2024, повідомило ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування коштів, у тому числі у сумі 15000 грн. та 4800грн., на картку за договором № 1333-0384 від 20.01.2024. Згідно з розрахунку заборгованості, станом на 08.08.2024 року загальний розмір заборгованості Відповідача за Кредитним договором становить: 92 443,50 гривень, а саме: - прострочена заборгованість за кредитом 18 494,00 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами 73 949,50 гривень. Разом з тим, Позивач застосував до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами у сумі 8093,50 гривень за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 84350,00 гривень. Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 року (далі Закон), на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону). Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що Відповідач, в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора, підписала Договір про відкриття кредитної лінії № 1333-0384 від 20.01.2024 шляхом введення одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) С5123. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що кредитний договір, укладений між сторонами з дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням істотних умов. Твердження Відповідача щодо нібито не підписання та не укладення нею зазначеного Договору, спростовується наявною у матеріалах справи інформацією щодо особистих та контактних даних Відповідача. Суд приймає до уваги, що ідентифікаційні дані Відповідача, включно з адресою, серією та номером паспорта, ідентифікаційним номером, номером особистого електронного платіжного засобу та електронна адреса містяться у змісті договору, зокрема у пункті 12 «Реквізити сторін». Крім того, Відповідач вказує на відсутність доказів про перерахування їй коштів за вказаним договором. Проте, заперечення Відповідача спростовується відомостями, наданими АККБ «Приватбанк Банк» Позивачу - ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в яких зазначено про видачу коштів за кредитними договором № 1333-0384 від 20.01.2024 ( а.с.47-68 та а.с. 74). Суд враховує, що Позивач, з урахуванням перерахування коштів на карту Позичальника, не володіє та не може володіти первинними бухгалтерськими документами, оскільки не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку з використанням операторів послуг платіжної інфраструктури, які і займались перерахуванням коштів. Разом з тим, Відповідач вказує, що вказаний картковий рахунок на який перераховано кошти, не відомо кому належить, неможливо встановити належність картки саме їй. В спростування вказаного твердження, суд зауважує, що зазначене спростовується наявною у матеріалах справи інформацією, зокрема тим, що номер особистого електронного платіжного засобу міститься у змісті договору, зокрема у пункті 12 «Реквізити сторін», разом з іншими ідентифікуючими даними Позичальника. Окрім того, слід зазначити, що у відзиві не простежується послідовності позиції Відповідача. Так, з відзиву слідує, що Відповідачем договір кредиту не укладався, не погоджувалась процентна ставка та інші умови кредитування, проте в тому ж відзиві, Відповідач посилаючись на те, що Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи діюче законодавство, спонукав його на укладення договору позики на вкрай невідних умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Заборгованість за процентами не є співмірною кредиту, що суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивальника, а тому просить зменшити розмір заборгованості за кредитом до 18494,00 грн. Відповідач посилається на те, що розрахунок боргу не документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім розрахунком, та стверджує, проте вказаного розрахунку не спростовує контррозрахунком та не долучає такого до відзиву. Таким чином, дослідивши позов та долучені докази, заперечення у відзиві, суд приходить до висновку, що надані сторонами матеріали справи містять докази на підтвердження факту отримання Відповідачем кредитних коштів, користування отриманими коштами та враховує, що надані Позивачем документи є належними доказами на підтвердження існування у Позичальника заборгованості за кредитним договором. Умови укладеного між сторонами кредитного договору були погоджені у встановленому законом порядку і Відповідач проти них не заперечувала, зокрема не заперечувала і щодо процентної ставки за користування кредитом, що підтверджується її підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) у Правилах відкриття кредитної лінії, Паспорті споживчого кредиту та безпосередньо у Договорі про відкриття кредитної лінії. Відсутність документів первинного обліку за обставин конкретної справи, за підтвердження факту перерахування банківською установою кредиту на картку Відповідача з посиланням на номер договору, укладеного Відповідачем та Позивачем не заслуговує на увагу суду, оскільки не спростовує доводів і доказів, наданих Позивачем. Усі наявні у матеріалах справи докази оцінюються судом з точки зору їх належності, допустимості, достатності та у сукупності з іншими. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що Відповідач порушила взяті на себе договірні зобов`язання, заборгованість за кредитним договором в добровільному порядку не сплатила, що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору, чим порушує права та законні інтереси Позивача, тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають умовам укладених між сторонами кредитного договору, відтак підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з Відповідачки на користь Позивача належить стягнути суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved