Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за\~кредитними договорами на суму 35512,15 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 03.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 77811161, підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора. В межах умов цього договору відповідачу було надано кредит у гривні, який останній зобов`язався одержати та повернути, сплатити проценти за користування кредитними коштами та виконати інші обов`язки передбачені цим договором. Кредитні кошти надано у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. 14.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за Договором позики № 77811161 від 03.11.2021 на загальну суму 24937,15 грн., з яких: 18000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 6937,15 грн. сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 10.07.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 04407-07/2022, підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора. В межах умов цього договору відповідачу було надано кредит у гривні, який останній зобов`язався одержати та повернути, сплатити проценти за користування кредитними коштами та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором. Кредитні кошти надано у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. 29.06.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 290062023, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 04407-07/2022 від 10.07.2022 на загальну суму 10575,00 грн., з яких: 3000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7575,00 грн. сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 29.06.2023 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики № 77811161 у розмірі 24937,15 грн., за кредитним договором №04407-07/2022 у розмірі 10575,00 грн., а всього на загальну суму 35512,15 грн. та стягнути понесені судові витрати по справі. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 14.08.2024 від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення на позовну заяву, які по суті є відзивом на позов, в якому відповідач позовні вимоги визнав частково. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач не повідомляв його про перехід права вимоги. Вказує, що матеріали справи не містять доказів про направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості, тобто ТОВ ФК «Європейська агенція з питань повернення боргів» жодного разу не намагалася врегулювати спір у досудовому порядку. За кредитним договором № 77811161 від 03.11.2021 позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості у розмірі 6937,15 грн. Належного розрахунку позивачем не надано, документів первинної бухгалтерської документації також не надано. Вважає, що немає підстав вважати, що суми відсотків, зазначені у розрахунку та довідці є правильними. Також зауважив, що у договорі позики № 77811161 від 03.11.2021 був погоджений строк кредитування 22 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту, в порядку передбаченому договором, та що первісний кредитор погодив зміну строку кредитування, матеріали справи не містять. Посилаючись на правову позицію, викладену у Постанові ВП ВС від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, вказує, що кредитор мав право нараховувати відсотки тільки в межах дії договору, тобто у період з 03.11.2021 по 25.11.2021.Також вказав, що заявник не довів, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до умов договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 набуло право вимоги, зокрема, до [PERSON] . Що стосується кредитного договору № 04407-07/2022 від 10.07.2022 відповідач зазначив, що позивач жодного разу не намагався врегулювати спір у досудовому порядку. Позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості у розмірі 7575,00 грн. Належного розрахунку позивачем не надано, документів первинної бухгалтерської документації також не надано. Зазначив, що у договорі № 04407-07/2022 від 10.07.2022 був погоджений строк кредитування 10 днів. Доказів продовження строку договору понад 10 днів, матеріали справи не містять. Посилаючись на правову позицію, викладену у Постанові ВП ВС від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, вказує, що кредитор мав право нараховувати відсотки тільки в межах дії договору, тобто у період з 10.07.2022 по 19.07.2022. Також зазначив, що у договорі факторингу № 29062023 від 29.06.2023 не вказана ціна, за яку відбулося відступлення права вимоги, не зазначений розмір вимоги до боржника, яка відступається. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу на час або після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували виконання заявником своїх зобов`язань за договором. З урахуванням викладеного просив позовні вимоги задовольнити частково, а саме не заперечував щодо стягнення заборгованості за\~договором № 04407-07/2022 у розмірі 3525,00 грн. (3000,00 грн. тіло, 525,00 грн. відсотки), в іншій частині позовних вимог просив відмовити. 04.09.2024 через систему «Електронний суд» представником позивача подано додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що з відповідачем були укладені електронні договори шляхом підпису їх електронним одноразовим ідентифікатором. Договори у судовому порядку не були розірваними. Належних та допустимих доказів, які спростовують інформацію, викладену у розрахунках заборгованості, відповідачем не подано. Зазначає, що у договорі № 77811161 від 03.11.2021 сторони визначили строк кредитування 22 дні, а також передбачили право кредитора протягом 90 днів, починаючи з першого дня прострочення виконання зобов`язання нараховувати відсотки. Кредитний договір № 04407-07/2022 від 10.07.2022 укладений строком на 10 днів; відповідно до п.4.3 вказаного договору у разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений у п.1.2 цього договору та /або у додатку до цього договору, проценти, передбачені в п.2.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору. Вважає, що нарахована заборгованість відповідає погодженим умовам за договором. Договори факторингу відповідачем не оспорювалися та у встановленому законом порядку недійсними не визнавалися, а тому слід виходити з правомірності правочину. Також вказав, що оскільки за договором про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги щодо великої кількості кредитних договорів, інформація по яких не має відношення до розгляду цієї цивільної справи, додав засвідчені копії витягів. Зауважив, що відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, або що вказані рахунки йому не належать. Просив позовні вимоги про стягнення заборгованості задовольнити у повному обсязі та стягнути судові витрати. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.09.2024 року визнано обов`язковою особисту участь у судовому засіданні представника позивача та відповідача [PERSON] . Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.11.2024 року визнано повторно обов`язковою особисту участь у судовому засіданні представника позивача та відповідача [PERSON] 20.12.2024 через систему «Електронний суд» представником позивача було подане клопотання про долучення доказів: розрахунку заборгованості за договором № 77811161 від 03.11.2021 та № 04407-07/2022 від 10.07.2022, інформаційної довідки про перерахування коштів за договором № 04407-07/2022 від 10.07.2022. 21.01.2025 від відповідача [PERSON] до суду надійшли додаткові письмові пояснення на позовну заяву, в яких відповідач позовні вимоги визнав частково. В обґрунтування заперечень зазначив, що договір Факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, укладений між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 14.06.2021, тоді як договір позики був укладений між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» тільки 03.11.2021 року. Також позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують сплату ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь «1Безпечне агентство необхідних кредитів» коштів за передані права вимоги. Вважає, що позивач не довів наявність у нього права вимоги за Договором позики № 77811161 від 03.11.2021. Щодо стягнення заборгованості за договором № 04407-07/2022 від 10.07.2022 зазначив, що після закінчення строку дії кредитного договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту у порядку, передбаченому Кредитним договором № 04407-07/2022 від 10.07.2022, матеріали справи не містять. Не заперечує проти стягнення заборгованості у розмірі 3525,00 грн. (3000,00 грн. тіло, 525,00 грн. відсотки), в іншій частині позовних вимог просив відмовити. Представник позивача у судовому засіданні 22.01.2025 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що договір факторингу був укладений з первісним кредитором\~ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»\~14.06.2021 та в подальшому було укладено дві додаткових угоди № 2 від 28.07.2021 та № 12 від 27.10.2023, згідно яких договір факторингу фактично продовжив свою дію. Тому вважає, що позивач має право вимоги за договором № 77811161 від 03.11.2021. Сплачені відповідачем кошти за цим кредитом були повністю зараховані на погашення заборгованості по відсоткам. Договір між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем був укладений строком на 10 днів. Додаткових договорів про продовження строку кредитування укладено не було. Протягом 10 днів відсотки нараховувалися за ставкою 1,75 %, після спливу цього строку за ставкою 2,5 %. Зауважила, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не нараховувало відсотки за договорами. Відповідач [PERSON] \~не з`явився у судові засідання, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача - адвокат Боднарчук А.М. позовні вимоги визнав частково з підстав зазначених у письмових поясненнях від 14.08.2024 та від 21.01.2025. Вважає, що позивач не має права вимоги за кредитним договором № 77811161 від 03.11.2021, оскільки договір факторингу був укладений значно раніше ніж кредитний договір з відповідачем та позивач не набув право вимоги за цим договором. Вважає, що за договором № 04407-07/2022 від 10.07.2022 підлягає до стягнення тіло кредиту у розмірі 3000,00 грн. та відсотки нараховані у межах строку кредитного договору у розмірі 525,00 грн. Лише в межах цього строку первісний кредитор мав право нараховувати відсотки. Нарахування відсотків поза межами строку кредиту суперечить законодавству та позиції ВС. Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення проти позову, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 03.11.2021 між відповідачем [PERSON] та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладений договір позики № 77811161, зокрема підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором F2RTOJ58 du. За даним договором відповідач отримав фінансовий кредит в розмірі 18000,00 грн., на строк 22 дні, з виплатою відсотків за фіксованою процентною ставкою в розмірі 1,99% на добу (а.с. 6). Відповідач зобов`язався одержати та повернути грошові кошти, сплатити проценти за користування кредитними коштами та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором. Кредитні кошти надано у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. В додатку 1 до договору позики №77811161 наведена таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.6 зворот). 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників (а.с.7-8). Згідно п.1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору. До договору факторингу №14/06/21 була укладена додаткова угода №2 від 28.07.2021 року, в якій зазначено, що «Клієнт зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права Договором позики фактору повідомити боржників про відступлення права вимоги та вимогами чинного законодавства» (а.с.9). В додатковій угоді №12 від 27.10.2023 року, зазначено, що «1.Загальна сума прав вимоги, що відступаються згідно реєстру боржників № 11 від 27.10.2023 становить»; «2.В якості ціни продажу згідно реєстру боржників № 11 від 27 жовтня 2023 фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів, яка становить від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить» (а.с.10). При цьому суд зазначає, що сума заборгованості та ціна продажу у тексті додаткової угоди взагалі не зазначена. Відповідно до витягу з реєстру боржників №11 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 24937,15 грн., що складається з: 18000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7937,15 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 12). Зазначений реєстр був переданий за актом прийому-передачі реєстру боржників від 27.10.2023 (а.с.11). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 77811161 від 03.11.2021 року за період з 03.11.2021 по 27.10.2023 заборгованість відповідача [PERSON] становить 24937,15 грн., відповідач частково здійснив оплату заборгованості, а саме: 27.11.2021- 1432,80 грн., 30.11.2021 -2865,60 грн., 07.12.2021 2498,49 грн., 14.12.2021 -2256,66 грн., 29.12.2021 -5122,26 грн., 06.01.2022 -2614, 86 грн., 28.01.2022 -7634,25 грн., 12.02.2022 -7637,00 грн. (а.с.120-122). В судовому засіданні представник позивача зазначила, що вказані кошти були зараховані на погашення заборгованості зі сплати відсотків. 10 липня 2022 року відповідач [PERSON] та ТОВ «ФК «Інвеструм» уклали у електронному вигляді договір про надання фінансового кредиту № 04407-07/2022, відповідно до якого сторони погодили, що Товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 10 днів, тобто до 19.07.2022 (п. 1.2). За користування кредитом товариство нараховує проценти. Процентна ставка становить 1,75 % в день та застосовується в межах строку кредитування, стандартна процентна ставка становить 2,5% (п. 2.3). Додатками до вказаного договору слугують графік платежів та паспорт споживчого кредитування. З такими умовами позивач ознайомився та погодився, підписавши договір та його додатки за допомогою електронного підпису W792 (а.с.19-22). У паспорті споживчого кредиту міститься детальна інформація щодо укладення договору, зокрема інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування (сума 3000,00 грн, строк кредитування - 10, інформація щодо процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту (1,75% - акційний середньоденний розмір процентів за користування позикою, процентна ставка базова 2,5%,), загальні витрати за кредитом -525,00 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 3525,00 грн, порядок повернення кредиту (а.с.22). Згідно з довідкою ТОВ «ФК «Інвеструм» видача кредитних коштів в сумі 3000,00 грн. [PERSON] , здійснювалась за допомогою системи LiqPay 10.07.2022 об 11:10:07 (а.с. 118). 29 червня 2023 року між ТОВ «Інвеструм» та ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №29062023, за яким ТОВ «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК«ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК«ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.23-25). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №29062023 від 29.06.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» передано право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 10575,00 грн, з яких: 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7575,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн - заборгованість за пенею (а.с.27). На підтвердження наявності заборгованості за договором, позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором № 04407-07/2022 від 10.07.2022, за яким нарахована заборгованість у розмірі 10575,00 грн., з яких: 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7575,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.123-127). Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12,13,81,89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, згідно якої - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Судом встановлено, що договори між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів, ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] були укладені в електронній формі, підписані електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Вказані обставини представник відповідача у судовому засіданні не заперечував. При вирішенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за договором №77811161, суд зважив на таке. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від\~боржника\~виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок\~здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1 ст. 633 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної\~вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemoplusiurisadaliumtransferrepotest, quamipsehaberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Отже, враховуючи, що на момент укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 боргові зобов`язання за договором позики № 77811161 від 03.11.2021 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору. Крім того, на час укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про [PERSON] як боржника надана у витягу з реєстру прав вимоги №11 від 27.10.2023 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», тобто майже через два з половиною роки після укладення договору факторингу. Отже між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів`та ТОВ «ФК «ЄАПБ» на час укладення договору факторингу від 14.06.2021 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Враховуючи наведене суд вважає позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за договором позики № 77811161 від 03.11.2021 необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. При вирішенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за договором №04407-07/2022, суд зважив на таке. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, згідно якої - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Судом встановлено, що договір між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] укладений в електронній формі, підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного сторін та підпису). Електронний правочин оформлюються шляхом фіксації волі його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором ( статті 514 ЦК України). Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, аналіз матеріалів справи та викладене свідчить про наявність доказів на підтвердження того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, документи, надані позивачем, містять відомості про те, що право вимоги за кредитом відповідача увійшло до пакету передачі активів на користь позивача. Суд критично оцінює посилання сторони відповідача про те, що про укладання договору факторингу відповідача не було повідомлено, позивач не надіслав на адресу відповідача письмове повідомлення про відступлення права вимоги, оскільки згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «…. боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору… неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». \~ \~ \~ \~ Отже, відповідач [PERSON] не мав жодних перешкод для реалізації свого\~\~зобов`язання\~\~по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в кредитному\~\~договорі і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суми позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, зокрема, тілом кредиту, яка відповідно до розрахунку заборгованості у відповідача за тілом кредиту становить 3000,00 грн., яка підлягає до стягнення. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитним договором № 04407-7/2022, суд зазначає таке. Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок суду відповідає правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16. Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, які, відповідно до розрахунку заборгованості, нараховані за межами строку дії кредитного договору. Договір про надання споживчого кредиту № 04407-07/2022 від 10.07.2022 був укладений строком на 10 днів, додаткових угод про продовження строку дії кредиту первісний кредитор та відповідач не укладали. Договір був укладений строком на 10 днів, саме цей строк був погоджений договором, після його закінчення кредитор не мав права нараховувати відсотки. Згідно з абз. 2 ч. 7 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. Тому, за підрахунками суду, за договором про надання споживчого кредиту № 04407-07/2022 від 10.07.2022 з відповідача [PERSON] підлягають стягненню відсотки, нараховані в період строку кредитування з 10.07.2022 по 19.07.2022 у розмірі 525,00 грн. Решта суми заборгованості за відсотками за кредитом нарахована після спливу визначеного договором строку кредитування, що суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Отже, вимоги позивача про стягнення процентів, нарахованих поза строками дії кредитного договору, задоволенню не підлягають. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором № 04407-07/2022 від 10.07.2022 в розмірі\~3525,00 грн., в задоволенні інших позовних вимог слід відмовити. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Також позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 3028,00 грн. Згідно з положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги на суму 3525,00 грн. (9,93%) грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 300,68 грн., що пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial