Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

07.12.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми боргу в загальному розмірі 55319,63 грн. Вимоги обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] є дружиною та спадкоємцем покійного [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, позивач успадкувала після смерті чоловіка частину будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що позивач у 2021 році в будинку знайшла розписку, написану відповідачем про те, що останній позичив у покійного спадкодавця [PERSON] гроші в сумі 40000 гривень, які зобов`язувався повернути через два роки, тобто до 18 лютого 2019 року. Вказана розписка написана власноруч відповідачем [PERSON] 18 лютого 2017 року. За період проживання з [PERSON] , позивачу не було відомо про наявність вказаної позики, як і про її повернення. Стверджує, що борг відповідачем не повернуто. Зазначає, що прострочена сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми боргу становить 55319,63 грн, з них 40000 грн сума боргу, 10818,81 грн інфляційне збільшення, 4500,82 грн три проценти річних. Також наголошує, що у зв`язку із смертю [PERSON] до спадкоємця за законом [PERSON] перейшли усі права та обов`язки, як кредитора за вищезазначеною борговою розпискою, зокрема право на стягнення основного боргу та суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми боргу. 26.08.2022 представник позивача [PERSON] адвокат Жук Ю.Б. подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 60213,45 грн. та витрати на правову допомогу адвоката. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Жук Ю.Б. не з`явилися. Представник позивача адвокат Жук Ю.Б., подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують з підстав наведених у позові, просять їх задовольнити. Не заперечує щодо постановлення заочного рішення у справі. У позові зазначили, що судові витрати позивача у справі становлять орієнтовно 5000 грн. витрат на правову допомогу, та відповідно до п.8 ст.141 ЦПК України, докази щодо розміру витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Правом подачі відзиву, не скористалися. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов такого висновку. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~ \~ \~ \~Вказаний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16 (провадження № 14-360цс19). Судом встановлено, що [PERSON] 18 лютого 2017 року власноручно написав розписку (а.с.7), з якої слідує, що він цього ж числа позичив у [PERSON] 40000 грн, які зобов`язався повернути позивачу борг до 18 лютого 2019 року. Вищевказаний договір позики (розписки) підписаний відповідачем, отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних їх умов, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже факт знаходження боргового документу - оригіналу розписки у кредитора, свідчить про невиконання боржниками своїх боргових зобов`язань. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15. У цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. На підставі наведеного, суд вважає, що відповідачем не було доведено факту повернення коштів саме [PERSON] і саме на погашення суми боргу за борговою розпискою, що розглядається судом. Також встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 09.08.2019 року Нововолинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а.с.13). Як вбачається із заповіту від 06.06.2018 (а.с.61) [PERSON] зробив таке розпорядження: все належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось, і взагалі, все те, що буде належати йому на день його смерті на що за законом матиме право заповідає [PERSON] , [INFO] (зміна прізвища на [PERSON] внаслідок укладення шлюбу, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб - а.с.12). Відповідно до спадкової справи №41/2020, заведеної Нововолинською державною нотаріальною конторою (а.с.49-79) спадкоємцем за заповітом [PERSON] є його дружина [PERSON] (а.с.12), яка прийняла спадщину за заповітом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1213 ЦК України). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже [PERSON] , прийнявши спадщину після померлого [PERSON] , успадкувала за законом крім іншого, право вимоги останнього до боржника [PERSON] за договором позики (розпискою), тобто позивач є правонаступником [PERSON] і має право на стягнення всієї суми заборгованості за договором позики, укладеним з відповідачем. Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про те, що зобов`язання відповідача залишається не виконаним, а відповідач не довів факту повернення боргу як спадкоємцю, так і спадкодавцю за час його життя, а також не спростовано тих обставин, що позивач набула права вимоги за борговою розпискою, тому суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за договором позики в розмірі 40000 гривень . [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З копії спадкової справи №41/2020 вбачається, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину за заповітом. У даному випадку заміна кредитора у зобов`язанні за вказаною розпискою, яка відбулась в порядку спадкування, у силу положень статті 262 ЦК України, не змінила порядку обчислення та перебігу позовної давності, оскільки спадкоємець, за правилами статті 1218 ЦК України набула права та обов`язки за розпискою в обсязі, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто право вимоги за розпискою, яке набула спадкоємець, обмежується обсягом прав, які існували у спадкодавця. Як було встановлено в судовому засіданні, про існування боргової розписки, [PERSON] стало відомо після смерті її чоловіка. На день смерті [PERSON] , строк позовної давності для звернення до суду за розпискою від 18.02.2017 року, за якою [PERSON] отримав від [PERSON] суму 40000 грн в борг та зобов`язувався повернути до 18 лютого 2019 року, не сплив. Тобто строк позовної давності за розпискою не пропущений. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.01.2022 у справі №\~265/67/19. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 15 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, на який посилається відповідач, передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. З 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Аналіз постанов Великої Палати Верховного Суду, в яких застосовувалась частина друга статті 625 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку, що Велика Палата кваліфікує неустойку, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, як спеціальну форму відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. В постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) Велика Палата вказала, що «за змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. У свою чергу неустойка, штраф, пеня є засобами забезпечення виконання зобов`язань і покликані виконувати насамперед превентивну функцію. В постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та в постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата вказала, що передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України три проценти річних не є неустойкою і не мають штрафного характеру. Також зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, провадження №14-16цс18. Тому підстав для застосування п. 15 прикінцевих та перехідних положень ЦК України до вказаних правовідносин судом не встановлено. Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, та діє на даний час. Таким чином, обов`язок сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних на користь позивача від простроченої суми заборгованості, підлягає стягненню за період з 19.02.2019 (строк виконання договору) до 24.02.2022, а неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором позики, нарахована включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання) за цим договором, підлягає списанню кредитодавцем (позикодавцем), починаючи з 24.02.2022 на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача три проценти від простроченої суми, підлягають задоволенню частково, тому суд стягує з відповідача на користь позивача 3% процентів від простроченої суми, за кожний день прострочки за період з 19.02.2019 до 24.02.2022 (736 днів) в розмірі 2419,73 гривень, із розрахунку 40000 (сума заборгованості) х 3% х 736 днів (період прострочення грошового зобов`язання)/ 365 = 2419,73 грн., що розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)]? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] проценти річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає грошова одиниця України гривня. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Нарахування інфляційних втрат - санкція що застосовується до зобов`язань виражених в грошовій одиниці України. Отже,\~оскільки відповідач\~ [PERSON] \~за договором\~позики отримав\~грошові кошти\~в сумі\~40000\~гривень,\~відповідно інфляційні\~втрати від\~знецінення національної\~валюти внаслідок\~інфляції згідно\~з ст.\~625\~ЦК України,\~підлягають стягненню\~з відповідача\~на користь\~позивача за\~період 19.02.2019\~до 24.02.2022\~в розмірі\~8746,58\~грн,\~із розрахунку\~за формулою\~ІІС=\~(ІІ1:100)х\~(ІІ2:100)х(ІІ3:100)х…(ІІZ:100)\~ індекс\~інфляції за\~перший місяць\~прострочення,\~ІІZ\~ індекс\~інфляції за\~останній місяць\~прострочення;\~ІІС (100,90:100)\~х (101,00:100) х (100,70:100) х (101,00:100) х (99,50:100) х (99,40:100) х (99,70:100) х (100,70:100) х (100,70:100) х (100,10:100) х (99,80:100) х (100,20:100) х (99,70:100) х (100,80:100) х (100,80:100) х (100,30:100) х (100,20:100) х (99,40:100) х (99,80:100) х (100,50:100) х (101,00:100) х (101,30:100) х (100,90:100) х (101,30:100) х (101,00:100) х (101,70:100) х (100,70:100) х (101,30:100) х (100,20:100) х (100,10:100) х (99,80:100) х (101,20:100) х (100,90:100) х (100,80:100) х (100,60:100) х (101,30:100) х (101,60:100) =1,21866444. Інфляційне збільшення: 40000х1,21866444-40000=8746,58 грн. З \~огляду на\~встановлені судом\~фактичні обставини\~та надані\~докази на\~їх підтвердження,\~суд задовольняє\~позов частково\~та стягує\~з відповідача\~на користь\~позивача 51166,31 грн заборгованості за договорами позики від 18.02.2017, у тому числі 40000 грн основна сума боргу, 2419,73 грн. 3% річних процентів за користування позикою, 8746,58 грн втрат від інфляції. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, а саме сума сплаченого судового збору 908 грн. (а.с.1). \~ \~ \~ \~

Outcome: partial