Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 27.01.2025 року [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси із заявою, заінтересована особа [PERSON] , в якій просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , громадянина України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , місце проживання: [ADDRESS] , строком на один рік,\~яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2025 року вказану цивільну справу передано судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.01.2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа\~ [PERSON] про видачу обмежувального припису. Відповідно до ст.350-5 ЦПК України - справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Вказану цивільну справу було призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 30.01.2025 року на 15 30 годин. До судового засідання заявник - [PERSON] з`явилась, підтримала доводи заяви та просила задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі. Суд вважає, що докази, які є в матеріалах справи є достатніми для розгляду заяви по суті за відсутності заінтересованої особи, у зв`язку з обмеженим строком розгляду вказаної заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши заявницю та свідка дільничного офіцера поліції сектору превенції ВП № 4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Мальованого Є.О., з`ясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] проживає разом однією родиною зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , в квартирі родичів, які знаходяться за кордоном. Місцем реєстрації заявниці [PERSON] та її сина [PERSON] є [ADDRESS] , де наразі ніхто не мешкає. Заявниця вказує, що під час спільного проживання з сином [PERSON] , останній постійно висловлюється на її адресу грубою нецензурною лайкою, виносить з квартири її майно, постійно кричить, погрожує фізичною розправою, перебуваючи в стані наркотичного та алкогольного сп`яніння погрожував ножем, вона зазнає постійного психологічного та фізичного тиску з боку [PERSON] , оскільки його поведінка є агресивною та непередбаченою, вона викликала поліцію, яка фіксувала вказані обставини. Тобто, [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру. Із заяви вбачається, що [PERSON] неодноразово притягували до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, а саме: - постановою судді Київського районного суду м.Одеси від 22.04.2024 року за протоколом серії ВАД № 104936 від 09.04.2024 року, складеним інспектором ДОП СП ВП№4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, на підставі якої піддано його адміністративному стягненню у вигляді громадських робіт на строк п`ятдесят годин. - постановою судді Київського районного суду м.Одеси від 01.05.2024 року за матеріалами (протокол ВАД № 104937/, які надійшли ВП№4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.2 ст.173-2 КУпАП та якому оголошено усне зауваження. - постановою судді Київського районного суду м.Одеси від 07.11.2024 року за протоколом серії ВАД № 172831 від 10.10.2024 року, складеним інспектором ДОП СП ВП№4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, на підставі якої піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 340 грн. Крім того, допитаний у якості свідка дільничний офіцер поліції сектору превенції ВП № 4 [PERSON] пояснив, що знаю сім`ю [PERSON] на протязі останніх 1,5 років, оскільки заявниця систематично звертається до служби 102 з приводу здійснення домашнього насильства з боку її синів [PERSON] та [PERSON] , останні провини не визнають або вказують, що між ними та матір`ю така форма спілкування та обіцяють виправити поведінку. Також, пояснив, що безпосередньо після скарги заявниці був присутній у квартирі, де [PERSON] будучі в нетверезому стані нецензурно лаятися та погрожувати матері, тобто свідок підтвердив факти систематичного домашнього насильства, про що складалися неодноразові протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] . Із вищевказаного вбачається, що [PERSON] будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру по відношенню до своєї матері [PERSON] , належних висновків не зробив та знаходячись за адресою: [ADDRESS] , продовжує вчиняти відносно своєї матері [PERSON] психологічне насильство, що виразилося у нецензурних висловлюваннях, словесних образ на адресу потерпілої, приниженні та погрозах фізичної розправи, створює нестерпні умови проживання, внаслідок чого остання змушена була звернутись до суду з заявою про видачу обмежувального припису. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~(далі за текстом - Закон). Відповідно до п. 3 ст. 1 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з п. 14 вказаної статті, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. \~ \~ \~ \~Згідно з положеннями п. 2, 7 ч. 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема: колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). \~ \~ \~ \~Положеннями ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст. 26 Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та ін. Відповідно до ч. 3-4 ст. 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. \~ \~ \~ \~Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.350-6 ЦПК України у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 350-7 ЦПК України, за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 09 березня 2023 року у справі №711/3693/22 зазначено, що: «…обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. \~ \~ \~ \~Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. \~ \~ \~ \~Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками…». У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №127/9600/22 вказано, що: «…обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях…». У постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі №161/16344/20 зазначено про те, що систематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними. Враховуючи наведене і те, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, котра потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є підстави для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] на достатній на переконання суду шестимісячний строк із покладенням на нього обов`язків, які пропонуються заявником, В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Враховуючи вищевказане та на підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст.5, 12, 76-83, 259, 263-265, 293, 350-1 - 350 -8, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: partial