Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

До Котовського міськрайонного суду Одеської звернулась надійшла заява [PERSON] , заінтересовані особи: [INFO] (далі по тексту [INFO] ), Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Стислий виклад позицій учасників справи Позиція заявниці Заявниця [PERSON] у позовній заяві зазначає, що познайомилася з [PERSON] , який був неодружений, у якого не було дітей, і з січня 2020 року почали проживати разом однією сім`єю. Вказує, що впродовж чотирьох років проживали у сімейних стосунках, любили один одного, допомагали один одному, раділи стосункам. Шлюб заявниця та [PERSON] не реєструвала, оскільки вважали це неважливим, зазначає що відносини мали ознаки, характерні для відносин між чоловіком та дружиною. Посилається заявниця на те, що 01.03.2022 [PERSON] призваний на військову службу [INFO] , до десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти батальйону морської піхоти військової частини [NUMBER] . Зазначає, що [INFO] під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Кринки Херсонської області [PERSON] , зник безвісті. [PERSON] звернулась до [INFO] , за призначенням матеріальної допомоги і наданням пільг в установленому законодавством порядку, отримала відмову та роз`яснення про необхідність звернення до суду із заявою про встановлення факту проживання заявниці та [PERSON] як чоловіка та жінки проживання однією сім`єю. Позиція заінтересованих осіб Заінтересованою особою, Міністерством оборони України, після початку розгляду справи по суті (розпочато судовий розгляд 13.11.2024), через систему «Електронний суд» 21.01.2025 о 14:54 подано пояснення із запереченням щодо розгляду справи в порядку окремого провадження, яке зареєстровано канцелярією Котовського міськрайонного суду Одеської області та приєднано до електронних матеріалів справи о 15:29 21.01.2025. Відповідно до пояснень Міністерство оборони України заперечувало проти задоволення заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, виходячи з недостатності доказів факту проживання заявниці та [PERSON] однією сім`єю, а саме неможливості прийняття до уваги довідки органу місцевого самоврядування про факт спільного проживання (заявницею на підтвердження обставин справи довідка такого характеру не надавалась). Представником Міністерства оборони зазначається, що заявницею не надано будь яких фіскальних чеків, накладних, квитанцій на сумісну купівлю нерухомого майна, рухомого майна, побутової техніки та меблів, ювілейних та іншого, що могло би підтвердити факт ведення спільного побуту, сумісного проживання та наявності взаємних прав та обов`язків, в розумінні п.1 ч.2 ст.3 СК України, до заяви не додано. Посилається на те, що лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Зазначає, що сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Вказує, що у цій справі має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Міністерство оборони України вважає, що заявниця не надала доказів, які відповідно Сімейного кодексу України підтверджують, що заявниця проживання однією сім`єю з військовослужбовцем як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Міністерство оборони просило відмовити в задоволенні заяви [PERSON] , заінтересовані особи: [INFO] , Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Окрім того, представником Міністерства оборони через систему «Електронний суд» 21.01.2025 о 14:54 подано клопотання про залишення заяви без розгляду, яке зареєстровано канцелярією Котовського міськрайонного суду Одеської області та приєднано до електронних матеріалів справи о 15:31 21.01.2025, з посиланням на практику Верховного суду в яких ухвалено постанови від 10.04.2024 у справі № 759/1894/23, від 01.05.2024 у справі № 758/3298/23, від 13.06.2024 у справі № 357/10078/22, щодо необхідності розгляду справ цієї категорії в порядку позовного провадження. Представник Міністерства оборони України просив суд встановити наявність спору про право в частині заяви щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки заінтересовані особи (МОУ) заперечують проти встановлення такого факту, з констатуванням унеможливлення розгляду справи в порядку окремого провадження. Разом з тим, доводів та аргументів представником заінтересованої особи не надано. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31.10.2024 відкрито провадження у справі, судом залучено заінтересовану особу - Міністерство оборони України, залучено третю особу, розгляд справи визначено здійснювати в порядку окремого провадження. Представником Міністерства оборони після початку розгляду справи по суті, у день завершення розгляду справи та постановлення рішення менш ніж за 2 години до початку судового засідання через систему «Електронний суд» подано три заяви: відзив на позовну заяву, клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Зважаючи на відсутність завчасного подання представником Міністерства оборони України вказаних заяв, канцелярію суду в розпорядження головуючого у справі судді зазначені документи для розгляду до початку судового засідання о 16:00 21.01.2025, не передавались, у судовому засіданні не розглядались. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Інші заяви та клопотання від учасників справи не надходили. Судовий розгляд справи здійснено у судових засідання 13.11.2024, 14.12.2024, в яких оголошувались перерви, та 21.01.2025. Встановлені судом фактичні обставини Дослідження письмових доказів Відповідно до сповіщення сім`ї № 816 [INFO] від 22.07.2024 № 13433, адресоване матері [PERSON] - [PERSON] , матрос [PERSON] , військовослужбовець десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти батальйону морської піхоти військової частини [NUMBER] , призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, 01.03.2022 [INFO] , [INFO] під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Кринки Херсонської області вважається безвісти зниклий за особливих обставин. Відповідно до паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого Балтським РВ УМВС України 13.01.2011, [PERSON] є [INFO] року народження, зареєстрований за адресою [ADDRESS] , з 17.01.2011. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Бендзарівською сільською радою Балтського району Одеської області, [PERSON] народився [INFO] , батько [PERSON] , мати - [PERSON] , актовий запис № 10. Відповідно до довідки про рух коштів АТ КБ «Приватбанк» від 05.08.2024, на рахунок належний заявниці - [PERSON] , № [NUMBER] , у період з 16.04.2022 по 17.07.2024 здійснено 63 операції щодо зарахування коштів із зазначенням деталей операції «Зарплата, ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА [NUMBER] . Коментар до платежу: [INFO] ». У судовому засіданні заявниця пояснила, що [PERSON] при його оформленні до військової частини [NUMBER] саме вона, [PERSON] , була зазначена як отримувач заробітної плати, зважаючи на проживання її проживання із [PERSON] однією сім`єю. У судовому засіданні досліджено спільні фотографії [PERSON] та [PERSON] , на яких зображено їх перебування разом, зокрема спільно із батьками [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . Досліджено цифрові відеоматеріали, фотоматеріали, на яких відображено спільний побут заявниці та [PERSON] . Досліджено переписку у месенджерах мобільного телефону між заявницею [PERSON] та [PERSON] , яка свідчить про ведення спільного побуту, наявність відносин характерних для чоловіка та жінки, що проживають однією сім`єю. Показання свідків У судовому засіданні факт спільного проживання в орендованих квартирах в м. Одеса, ведення спільного побуту, постійне знаходження особистих речей за місцем проживання як заявниці так і [PERSON] , спільне придбання побутової техніки, підтверджено показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зокрема, свідком [PERSON] надано показання, згідно яких заявниця та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю ще за два роки до повномасштабного вторгнення рф. Свідок [PERSON] навідувалась в гості до [PERSON] та [PERSON] , вказує на наявність відносин, характеру спілкування притаманних для подружніх пар. Зазначила, що у спільних розмовах, [PERSON] та [PERSON] планували купити житло, обговорювали питання пільгових умов для придбання житла військовослужбовцями. Зазначила, що їй відомо, що [PERSON] родом з села, яке знаходиться поруч і м. Балта, Подільського району, зазначила, що [PERSON] разом із заявницею часто навідували його батьків. Свідок [PERSON] надала показання, у яких зазначила, що [PERSON] та [PERSON] проживають разом з січня 2020 року, у гості до орендованої заявницею та [PERSON] квартири приходила з 2021 року. Вказує, що розташування речей у квартирі, зокрема особистих, вказує на постійне спільне проживання заявниці із [PERSON] . Норми права, які застосовував суд, мотиви суду Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Згідно п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема, відповідно до п.5 - факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно вимог ч. 4 ст. З СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5- рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин. Доказами проживання однією сім`єю можуть бути, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності подружніх взаємних прав та обов`язків, інші докази які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Стаття 315 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, перебування фізичної особи на утриманні. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення: - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі №554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі №636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18 (провадження № 61-18230св19). Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Частина 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення. Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та зазначених в абзаці 4 ст. 6 вказаного Закону осіб, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення. Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Сама по собі відмова [INFO] заявниці щодо виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших виплат, не свідчить на існування спору про право. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; установлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Заявниця просила встановити факти спільного проживання із чоловіком, який необхідний їй для отримання виплат, реалізації повноважень щодо комунікацій із уповноваженими особами України з питань перебування [PERSON] у полоні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився Конституційний Суд України у рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Таким чином заявником доведено, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , має для неї юридичне значення, в іншому, окрім судового, порядку встановити такий факт вона не має можливості. З урахуванням викладеного, суд вважає обґрунтованими доводи заявниці та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01.01.2020. Обґрунтування неприйнятності під час розгляду цієї справи застосування висновків Верховного Суду викладених у постанові від 10.04.2024 у справі № 759/1894/23, від 01.05.2024 у справі № 758/3298/23, від 13.06.2024 у справі № 357/10078/22 (необхідності розгляду справи в порядку позовного провадження) Справа № 759/1894/23 Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 10.04.2024 у справі №759-1894-23, судом першої інстанції задоволено позовні вимоги заявниці, визнано факт її проживання із особою як чоловіка та жінки. Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи заяву про встановлення юридичного факту без розгляду, виходив із того, що встановлення факту проживання однією сім`єю мало наслідком виникнення прав у останньої (заявниці) на виплату належного грошового забезпечення солдата як такого, що захоплений в полон, що позбавило таких виплат батьків зниклого безвісті, які не визнавали право заявниці на отримання грошового забезпечення особи, що перебуває в полоні, що фактично унеможливило розгляд заяви у порядку окремого провадження. Постановою Верховного суду рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін. Справа № 758/3298/23 Відповідно до постанови Верховного Суду від 10.04.2024 у справі №759-1894-23, судом першої інстанції задоволено позовні вимоги заявниці, визнано факт її проживання із військовослужбовцем, який зник безвісті, як чоловіка та жінки. Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу заявниці необхідно було для набуття статусу члена сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до положень Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», та відповідно, забезпечення реалізації нею своїх прав. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи заяву без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у справі наявний спір про право, а отже спір підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Апеляційний суд зазначив, що апелянт, яка не брала участі у справі, у апеляційній скарзі висловила свої заперечення щодо задоволення заяви, посилаючись на те, що останні п`ять років саме вона проживала з військовослужбовцем, що зник безвісті, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Постановою Верховного суду рішення суду апеляційної інстанції залишено буз змін. Справа № 758/3298/23 Відповідно до постанови Верховного суду від 13.06.2024 рішенням суду першої інстанції встановлено факт спільного проживання заявника із військовослужбовцем, який загинув [INFO] , заявник є рідним братом померлого. Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції виходив з того, що у апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі в суді першої інстанції, висловлювала свої заперечення щодо задоволення заяви, посилаючись на те, що хоч шлюб із померлим у неї був розірваний, проте вони відновили відносини як чоловік та дружина та почали спільно проживати сім`єю без реєстрації шлюбу. Суд апеляційної інстанції констатував наявність спору про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження. Постановою Верховного суду рішення суду апеляційної інстанції залишено буз змін. Отже, Верховний Суд у трьох справах (№ 759/1894/23, № 758/3298/23, № 758/3298/23) підтвердив рішення апеляційних судів, які скасували рішення судів першої інстанції про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Апеляційні суди обґрунтували свої рішення наявністю спору про право, оскільки в кожній справі були особи, які претендували на відповідні виплати та заперечували факт спільного проживання заявників з військовослужбовцями, що загинули або зникли безвісти. Верховний Суд погодився з тим, що такі спори повинні розглядатися в порядку позовного провадження, а не окремого. У цій справі, факт проживання однією сім`єю заявниці [PERSON] та зниклого безвісті військовослужбовця [PERSON] ніким не оспорюється, відтак спір про право відсутній, отже справу прийнятно розглядати в порядку окремого провадження. Неприйнятність доводів щодо наявності спору про право Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який підлягає вирішенню в позовному провадженні, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заінтересованим особам їхнє право подати позов на загальних підставах. Крім того, частина четверта статті 315 ЦПК України передбачає, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо з поданої заяви вбачається наявність спору про право. Якщо ж спір про право буде виявлено під час розгляду справи, суд залишає заяву без розгляду. Таким чином, просте заперечення заінтересованої особи щодо задоволення заяви та вказівка на наявність спору про право не можуть бути підставою для залишення заяви без розгляду. Заперечення не може полягати лише в аналізі порядку та об`єму досліджуваних доказів, чи зводитись лише до його висловлення, без наведення відповідної аргументації. Залишення без розгляду заяви представника заінтересованої особи Міністерства оборони України щодо участі у судовому розгляді в режимі відеоконференцзв`язку Відповідно до ч. 2 ст. 212 ЦПК України, учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи. Враховуючи те, що заява представника Міністерства оборони України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції надійшла пізніше ніж за 2 години до початку судового засідання, вона залишена судом без розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved