Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до Вінницького районного суду Вінницької області до [PERSON] , ВАТ «СК «ОРАНТА» про стягнення матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.05.2011 року о 21 год.30 хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем «Фіат-Скудо» д/н [NUMBER] по вулиці Немирівське шосе в м. Вінниці в напрямку центра міста, наближаючись до розмітки нерегульованого пішохідного переходу в районі перехрестя з вул. А. Іванова, в момент об`єктивної появи в полі зору пішоходів [PERSON] та її малолітньої дочки [PERSON] , де вони перетинали проїзну частину вул. Немирівське шосе по розмітці пішохідного переходу, з права на ліво по ходу руху даного автомобіля, не надав переваги для руху останнім, внаслідок чого допустив на нас наїзд. Малолітня [PERSON] від отриманих травм померла по дорозі в лікарню, а вона отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована в реанімаційне відділення МКЛ ШМД м. Вінниці. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] . Про це свідчить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28.12.2012 року. В результаті ДТП були понесені значні витрати на поховання дитини [PERSON] та лікування позивачки на загальну суму 10 399 грн. 79 коп. (32 000 грн. відшкодовано), чим заподіяно позивачці значну матеріальну шкоду на вищезазначену суму. Відповідач, грубо порушивши Правила дорожнього руху України, спричинив позивачці тяжку моральну травму, яку вона ще довго не зможе забути. Починаючи з 5.08.2011 року по даний час позивачка вказує, що періодично проходить медичні обстеження пов`язані з травмами в зв`язку з ДТП. У зв`язку із завданням позивачці відповідачем непоправимо моральної шкоди внаслідок загибелі її дочки та причинення тяжких тілесних ушкоджень позивачка зазнала великої моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болю, емоційних та душевних стражданнях і хвилюваннях. Пояснює, що в зв`язку з втратою дитини та нестерпними болями після отриманих травм позбавлена можливості звичного способу життя, нормального спілкування з людьми та можливістю працювати так як стала інвалідом 3 групи. Таким чином, внаслідок втрати соціальних зв`язків з знайомими заподіяно психологічну травму. Крім викладеного, вказана подія нанесла позивачці психологічну травму, що проявляється у втраті довіри до оточуючих людей. Згідно позову зазначає, що відповідач ніяким чином не прагне допомогти їй компенсувати її моральні страждання, те що вона змушена постійно працювати та оплачувати своє лікування та медичні обстеження, чи хоча б вибачитись за скоєне. Пояснює, що норми ст.23 Цивільного кодексу України передбачають, що - «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, а ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Завдану моральну шкоду позивачка оцінює в 600 000 грн. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 16.08.2019 року було відкрито провадження по даній цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14.04.2020 року постановлено, залучити відкрите акціонерне товариство національна страхова компанія «Оранта» в якості відповідача до участі в даній справі; продовжити розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , відкритого акціонерного товариства національна страхова компанія «Оранта» про стягнення матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.07.2021 було постановлено залучити Моторне (транспортне) страхове бюро України в якості співвідповідача до участі в даній справі; продовжити розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , відкритого акціонерного товариства національна страхова компанія «Оранта», Моторного (транспортне) страхового бюро України про стягнення матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.07.2021 було постановлено прийняти заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Шибінського О.В. про уточнення позовних вимог у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , відкритого акціонерного товариства національна страхова компанія «Оранта», Моторного (транспортне) страхового бюро України про стягнення матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, до розгляду. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 08.02.2022 було постановлено прийняти заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Шибінського О.В. про уточнення позовних вимог у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , відкритого акціонерного товариства національна страхова компанія «Оранта», Моторного (транспортне) страхового бюро України про стягнення матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, до розгляду. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28.03.2024 було постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду. 19.12.2019 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Варчуком А.Б. було подано відзив на позов, з якого вбачається, що заявлені позовні вимоги не визнаються, в задоволені позову просять відмовити. Також адвокат вказує, що в ході проведення досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи обвинуваченим [PERSON] було надано на лікування [PERSON] грошові кошти: в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 14 вересня 2011 року про що відповідну розписку було написано її батьком [PERSON] ; в сумі 3 000 (три тисячі) гривень 16 вересня 2011 року про що відповідну розпис було написано її матір`ю [PERSON] ; в сумі 4 000 ( чотири тисячі ) гривень 20 вересня 2011 року про що відповідну розписку було написано її матір`ю [PERSON] ; в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 20 жовтня 2011 року про що відповідну розписку було написано її батьком [PERSON] . В подальшому згідно повідомлення № 0126/1012 від 08 червня 2012 року виданої Головним лікарем міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги та довідки від 08.10.2011 року лікування хворої [PERSON] були витрачені бюджетні кошти в період її лікування 05.08.2011 року по 18.08.2011 року на загальну суму 12 469 грн. 08 коп. та надалі на суму 12 469 грн. 08 коп. затрачених лікарнею бюджетних коштів прокурором Замостянського району м. Вінниці до Замостянського районного суду м. Вінниця в подальшому після об 'єднання районних судів м. Вінниці у Вінницький міський суд Вінницької області) був поданий позов до суду, який був вироком Вінницького міського суду Вінницької області задоволений та стягнуто на користь Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги на лікування потерпілої [PERSON] , суму затрат у розмірі 12 469 грн. 08 коп. Згідно довідки № 0126/2083 від 18 жовтня 2011 року виданої Головним бухгалтером міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги на лікування хворої [PERSON] були втрачені бюджетні кошти в період її лікування з 18.08.2011 року по 20.09.2011 року на загальну суму 5 731 грн. 77 коп. Також вказано, що водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Fiat Scudo» державний номерний знак [NUMBER] мав ПОЛІС № АА/ 3957619 від 11 червня 2011 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від страхової компанії ВАТ засновник страхова компанія «ОРАНТА» і даний автомобіль був застрахований через Вінницьку обласну дирекцію Немирівське районне відділення на суму 100 000 гривень за шкоду заподіяну життю і здоров`ю (на одного потерпілого), а за заподіяну шкоду майну (на одного потерпілого) у сумі 50 000 гривень. Відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » виплата страхового відшкодування потерпілому здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком відповідних документів. Позивач [PERSON] при ознайомлені з матеріалами кримінальної справи знала про існування страхового полісу, а також під час судового розгляду кримінальної справи судом було роз`яснено право потерпілої [PERSON] звернутись до страхової компанії про відшкодування завданої шкоди. Також адвокатом зазначено, що в позовній заяві позивачка [PERSON] , не вказує і не спростовує факти отримання грошових коштів від страхової компанії ВАТ «ОРАНТА» чи Моторного (транспортного) страхового бюро України і тому не залучає в якості відповідача страхову компанію. Також вказує, що не надано доказів на підтвердження судових витрат на правову допомогу. 05.06.2020 року від представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надійшла заява про застосування позовної давності, посилаючись на п.5 ч.1 ст. 268 ЦК України. Вказують, що згідно полісу АА/3957619 від 06.06.2011 року, строк дії якого з 11.06.2011 року по 10.06.2012 року між ВАТ «НАСК «ОРАНТА» та [PERSON] був укладений договір цивільно-правової відповідальності та застраховано автомобіль. До судового засідання представник позивачки [PERSON] адвокат Шибінський О.В. надав суду заяву, якою уточненні позовні вимоги в редакції від 07.02.2022 року підтримує, змін та доповнень немає, просить задоволити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Варчук А.Б. надав суду заяву, якою в задоволені позову просить відмовити повністю та при винесенні рішення просить врахувати відзив від 19.12.2019 року, завершити розгляд справи просить у його відсутність. Представник ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність (т.1, а.с. 205-207). Представник МТСБУ в особі Купара І.Ю. надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність (т.1, а.с. 235). Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих до суду письмовій заяві та клопотанні, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено наступні обставини. 5 серпня 2011 року, близько, 21.30 год. підсудний [PERSON] , керуючи автомобілем «Фіат-Скудо», державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Немирівське шосе в м. Вінниці в напрямку центра міста, наближаючись до розмітки нерегульованого пішохідного переходу в районі перехрестя з вул. А. Іванова, в момент об`єктивної появи в полі зору пішоходів [PERSON] та малолітньої [PERSON] , які перетинали проїзну частину вул. Немирівське шосе по розмітці пішохідного переходу, з права на ліво по ходу руху даного автомобіля, не надав переваги для руху останнім, внаслідок чого допустив на них наїзд. Малолітня [PERSON] від отриманих травм померла по дорозі в лікарню, а [PERSON] отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована в реанімаційне відділення МКЛ ШМД м. Вінниці. Відповідно до висновку експерта №498/в від 19 вересня 2011 року, при судово-медичному дослідженні трупа [PERSON] виявлена сполучна травма тіла: відкрита черепно-мозкова травма (крововиливи в м`які тканини голови, перелом кісток основи черепа, розмічення речовини передніх полюсів лобних та скроневих долей головного мозку, вогнищево-зливні субарахноїдальні крововиливи); закрита тупа травма грудей та живота (крововиливи в заднє середостіння, в корені легень, розрив аорти, правосторонній гемоторакс, крововиливи в брижу тонкого кишковика); закритий перелом лівого стегна; синці та садна на тулубі та кінцівках. Дана травма виникла від дії тупих твердих предметів, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Смерть [PERSON] настала внаслідок сполучної травми тіла. Відповідно до висновку експерта №2662 від 7 жовтня 2011 року, у [PERSON] мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми -струсу головного мозку, закритої травми грудної клітки - контузії легень з пневмотораксом зліва, забою правої нирки, закритого перелому лобкової та сідничної кісток тазу зліва без зміщення, розриву лівого здухвинно-крижового з`єднання тазу, тазової та заочеревинної гематоми, відкритого перелому діафізів великої і малої гомілкових кісток лівої гомілки в середній третині зі зміщеннями, відкритого перелому діафізу лівої плечової кістки в середній третині зі зміщенням, травматичного враження лівого плечового сплетіння, підшкірної гематоми правої виличної ділянки, крововиливу у скловидне тіло лівого ока, садна носа та правої вушної раковини, які належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки відкриті переломи діафізів лівої великогомілкової кістки в середній третині являлись небезпечними для життя в момент спричинення. Дані обставини встановлені вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28.12.2012 року та ухвалою Апеляційного суду Вінницької області (т.1, а.с. 5-9, 19-21). [PERSON] померла [INFO] в наслідок ДТП (т.1, а.с.24). Факт перебування на лікуванні та понесених травм позивачкою [PERSON] підтверджено наданими копіями виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (т.1, а.с. 25-33). Відповідно до полісу АА/3957619 від 06.06.2011 року, строк дії якого з 11.06.2011 року по 10.06.2012 року між ВАТ «НАСК «ОРАНТА» та [PERSON] був укладений договір цивільно-правової відповідальності та застраховано автомобіль «Фіат-Скудо», державний номерний знак [NUMBER] . Розмір страхового відшкодування заподіяного життю і здоров`ю становить 100 000 грн, майну - 50 000 грн, франшиза визначено 510 грн (т.1, а.с.62). В ході проведення досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи обвинуваченим [PERSON] було надано на лікування [PERSON] грошові кошти: в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 14 вересня 2011 року про що відповідну розписку було написано її батьком [PERSON] ; в сумі 3 000 (три тисячі) гривень 16 вересня 2011 року про що відповідну розпис було написано її матір`ю [PERSON] ; в сумі 4 000 ( чотири тисячі ) гривень 20 вересня 2011 року про що відповідну розписку було написано її матір`ю [PERSON] ; в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 20 жовтня 2011 року про що відповідну розписку було написано її батьком [PERSON] (т.1, а.с.66-69). Згідно повідомлення № 0126/1012 від 08 червня 2012 року, виданої Головним лікарем міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги та довідки від 08.10.2011 року, лікування хворої [PERSON] були витрачені бюджетні кошти в період її лікування 05.08.2011 року по 18.08.2011 року на загальну суму 12 469 грн. 08 коп. та надалі на суму 12 469 грн. 08 коп. затрачених лікарнею бюджетних коштів прокурором Замостянського району м. Вінниці було стягнуто за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28.12.2012 року (т.1, а.с.63). Згідно довідки № 0126/2083 від 18 жовтня 2011 року, виданої Головним бухгалтером міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, на лікування хворої [PERSON] були втрачені бюджетні кошти в період її лікування з 18.08.2011 року по 20.09.2011 року на загальну суму 5 731 грн. 77 коп. (т.1, а.с.64). Відповідно до статті 22 Закону №1961-IV: «У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи». Відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування потерпілому здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком відповідних документів. Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». «Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч. 2 ст. 1187 ЦКУ). Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанові від 01 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. "Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завданої здоров`ю особи" (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року). Отже, з вищевикладеного випливає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст. 1166, 1187 ЦКУ, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Винуватість відповідача [PERSON] доведена та встановлена за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28.12.2012 року, який на даний час набрав законної сили. Відповідно до пункту 27.1 статті 27 Закону України №1961-IV, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно ст.1192 ЦК України спосіб відшкодування шкоди, завданої його майну обирає потерпілий: або вимагати відшкодувати в натурі, або відшкодувати завдані збитки. Згідно з п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдувача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)». Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. При цьому, преюдиційними фактами, є факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно положень ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами зокрема статей 1187,1188 ЦК України. Відповідно до ст. 9 (п.п. 9.1., 9.2.) Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 29 червня 2016 року в справі №6-192цс16, згідно з яким завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП) особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Національний банк за поданням МТСБУ прийняв рішення щодо збільшення з 1 липня 2022 р. страхових сум (максимального розміру виплат) за договорами ОСЦПВ. Відповідно до Постанови НБУ №109 від 30.05.2022 року «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової суми з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 160000 грн. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В даному випадку нанесення шкоди позивачу [PERSON] відбулось внаслідок порушень ПДР України [PERSON] , в результаті чого настала смерть [PERSON] та позивачка отримала значне ушкодження здоров`я. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу [PERSON] у зв`язку з втратою дочки завдає її душевних та психологічних страждань, позивачка позбавлена можливості спілкування з найріднішою близькою людиною, що тягне за собою порушення їх нормальних життєвих зв`язків. Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вказані обставини є підтвердженими суду належними та допустимими доказами, та не спростовані доводами та доказами сторони відповідача. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). При прийнятті судового рішення суд керується лише чинними нормами законодавства та виходить із наявних матеріалів цивільної справи. Відтак, суду не надано стороною позивачки належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження матеріальних витрат на лікування та поховання дитини. Одночасно позивачка просить стягнути моральну шкоду з страхової компанії у розмірі 200 000 грн із розрахунку 100 000 грн на кожного потерпілого. Однак дана сума не є обґрунтованою, не підтверджено наявність другого потерпілого, а нормами чинного законодавства не передбачено стягнення моральної шкоди на померлу особу. В силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (визначені в ст. 82 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Оцінивши подані позивачем докази, суд вважає їх неналежними та недостатніми, оскільки вони не підтверджують існування обставин на які посилається позивач і з них не можна встановити розмір витрат, ступінь винуватості кожного з відповідачів. З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи, що смертю дитини позивачці завдано глибоких моральних страждань, оскільки був порушений нормальний сімейний уклад її життя, наявністю вимушених змін у життєвих стосунках позивачки, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, а також враховуючи обставини випадку ДТП, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі на користь позивачки в розмірі 400 000,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , та з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивачка пережила і які переживатиме надалі через смерть близької людини. Оскільки, позивачем в уточненій позовній заяві не було заявлено будь-яких вимог до залученого в якості відповідача МТСБУ, тому суд не вирішує даного питання. Окрім того, заяв про виключення зі складу учасників МТСБУ від сторони позивача під час розгляду цивільної справи не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання розподілу судових витрат. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн суд зазначає наступне. Частинами 1-6 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. До матеріалів справи позивачем надано лише Ордер серія ВН № 083439 за № 25 від 15.08.2019 року, виданий адвокатом Шибінським О.В. (т.1, а.с.13). При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), тобто склад та розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі. До позовної заяви представником позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат не долучено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у вказаній справі, відсутня квитанція про оплату позивачем коштів за оплату послуг адвоката. Також позивачем не заначено про надання заяв на відшкодування витрат на правову допомогу в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. З врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що у відшкодуванні витрат на правничу допомогу необхідно відмовити. Відповідно доч.ч.1,2,8ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: уразі задоволення позову на відповідача; уразі відмовив позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», передбачено, що позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Позивач звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідачів у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви фізичною особою. Виходячи з даної норми, з відповідачів слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 6 424 грн 00 коп. в рівних частках з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved