Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Київська міська рада (надалі за текстом - позивач) звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 1) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Михайлівни (надалі за текстом - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач 1 здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна. Надалі Ухвалою суду від 04.07.2023 прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову у цивільній справі 758/10806/22 та залучено до участі у справі [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 3), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгу Вікторівну (надалі за текстом - відповідач 4), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалку Романа Олеговича (надалі за текстом - відповідач 5), Товариство з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто» (надалі за текстом - відповідач 6). Відтак, позивач просить суд (з урахуванням заяви про зміну предмета позову): - визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.11.2016 № 32357147 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер 1084028080000 (надалі за текстом - спірний об`єкт) за відповідачем 1; - визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.04.2021 № 57642872 на спірний об`єкт за відповідачем 3. - визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.07.2021 № 59133839 на спірний об`єкт за відповідачем 6; - припинити право власності відповідача 6 на спірний об`єкт; - зобов`язати відповідача 6 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 17.6 кв. м на [ADDRESS] (код ділянки 91:066:0005), та повернути її позивачу, привівши у придатний для використання стан. Ухвалою Суду від 20.10.2020 , відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. 20.05.2021 до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. Ухвалою від 06.09.2021, судом було витребувано докази, на виконання вимог якої 20.10.2021 надійшли витребувані судом документи, також відповідачем 2 було надано додаткові пояснення. 07.09.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи, зміну процесуального статусу відповідача 2. 29.01.2023 до суду від департаменту з питань реєстрації позивача надійшли клопотання про долучення доказів. У судовому засіданні, яке відбулось 12.04.2023 судом було задоволено клопотання відповідача 2 та залучено до участі у справі третю особу гаражний кооператив «Вікторія». 12.06.2023 до суду від позивача надійшла заява про зміну предмета позову. Ухвалою суд від 04.07.2023 ухвалено прийняти до розгляду заяву про зміну предмету позову у цивільній справі 758/10806/22. 15.11.2023 до суду від відповідача 6 надійшов відзив. 15.12.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду від 14.12.2023 зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 08.08.2024 провадження у справі було поновлено та призначено судове засідання. У судове засідання 22.01.2025 представники учасників судової справи у судове засідання не прибули. За змістом ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 11.07.2023, за відсутності представників співвідповідачів, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників та дослідивши докази, суд встановив наступне. У листі Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №057/934 від 27.01.2020 зазначено, що департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта будівництва (гаражні бокси) за адресою [ADDRESS] . 31.01.2020 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (обліковий код: 91:066:0005) у Подільському районі міста Києва. За результатами обстеження складено Акт обстеження земельної ділянки № 20-0050-07. Останнє проводилось на підставі Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 № 16/890. За результатами вказаного обстеження земельної ділянки було встановлено, що земельна ділянка площею 1, 4548 Га (обліковий код: 91:066:0005) на [ADDRESS] згідно з даними міського земельного кадастру обліковується за гаражним автокооперативом « [INFO] »; за поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі (надання) зазначеної земельної ділянки в користування (власність); інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки у державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї у міському земельному кадастрі відсутня; зазначена земельна ділянка огороджена парканом та охороняється, в її межах розташовано індивідуальні збірно- розбірні та цегляні гаражі у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони. 07.07.2021 відповідачем 5 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 59133508, яким право приватної власності на спірний об`єкт зареєстровано за відповідачем. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач 6 є власником спірного об`єкту, яке зареєстровано на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу №2594, 2595 від 02.07.2021. За змістом Акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу №2594, 2595 від 02.07.2021 відповідач 3 передав відповідачу 6, серед іншого, спірний об`єкт до статутного капіталу відповідача 6. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У зв`язку з чим, щодо позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за відповідача 6, зобов`язання товариства звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, повернення її позивачу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа). Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Як встановлено судом, станом на дату розгляду справи власником об`єкту нерухомого майна є не фізична особа відповідач 1 чи відповідач 3, а юридична особа - відповідач 6. Так, справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України. Згідно з пунктами 1, 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: - справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; - справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; Тож розмежування компетенції судів з розгляду спорів здійснюється відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників. У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Спори, сторонами в яких є юридичні особи та фізичні особи - підприємці, про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів розглядаються господарськими судами. У справі, яка переглядається, предметом позову є, зокрема, вимоги Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про державу реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за ТОВ «Курсор-Авто», зобов`язання товариства звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернення її Київській міській ради. Тобто, учасниками спору є орган місцевого самоврядування та юридична особа. Отже, спір у справі в частині вказаних вимог за своїм суб`єктним складом підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, що виключає розгляд справи у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч. 1 ст. 256 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог позивача до відповідача 6. Щодо позовних вимог Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Звертаючись до суду з позовом, Київська міська рада зазначала, що відповідач 1 та відповідач 3 незаконно зареєстрували за собою право власності на спірний об`єкт на земельній ділянці яка перебуває у комунальній власності, оскільки рада жодних рішень щодо передачі спірної земельної ділянки під будівництво відповідачу 1 та відповідачу 3 у власність чи користування не приймала, та просила скасувати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 та відповідача 4. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною другою статті 376 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У разі, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності. Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсними свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів, які заявлені саме у зв`язку зі здійсненням самочинного будівництва, є неефективними способами захисту (Постанови Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 521/21538/19, від 02 червня 2021 року у справі № 509/11/17, від 09 листопада 2022 року у справі №2-325/11, від 24 березня 2021 року у справі №200/2192/18, від 21 вересня 2022 року у справі №461/3490/18 та від 30 вересня 2022 року у справі №201/2471/20). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок викладений у Постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Згідно зі статтею 51 ЦПК України належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Оскільки ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки щодо усунення перешкод у користуванні нею з урахуванням обставин справи є вимога про знесення самочинного будівництва, належним відповідачем за такою вимогою є власник відповідної забудови, яким на час розгляду цієї справи було ТОВ «Курсор-Авто», а не відповідач 1 та відповідач 3, а відтак, відмовляє у задоволенні позову у цій частині. Щодо позовних вимог позивача, пред`явлених до приватних нотаріусів, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно з ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 335/5136/19 (провадження № 61-18942св20) зазначено, що: «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі. Суд зазначає, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Як встановлено судом, право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстровано за відповідачем 6. Отже, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлений судом, підтверджує, що цей спір виник між позивачем та відповідачем 6, а відтак, оскільки відповідач 2, відповідач 4 та відповідач 5 є неналежними відповідачами, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги до останніх. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Outcome: dismissed