Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивують тим, що 02.07.2022 р. між ними та відповідачем, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі продажу вищевказаної квартири, який не був посвідчений нотаріально, але було виконано усі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідач не зареєстрував своє право власності на вищевказане майно, оскільки не завершив процедуру оформлення спадкових прав після смерті батька [PERSON] .. Таким чином, придбане позивачами майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що позивачі є добросовісними набувачами, та відсутні підстави для витребування в них майна, передбачені ст. 388 ЦК України, вони просять задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 20.06.2023 р., на підставі клопотання представника позивачів адвоката Златі Н.С., витребувано спадкову справу після смерті [PERSON] . Позивачі у підготовче судове засідання не з`явились, від представника позивачів адвоката Златі Н.С. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає.. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході\~розгляду справи\~судом встановлено,\~що 02.07.2022\~позивачі домовились\~із відповідачем\~про купівлю\~квартири [ADDRESS] . В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивачі передали відповідачу обумовлену суму грошей, що підтверджується п. 6 договору купівлі продажу, а відповідач надав позивачам об`єкт нерухомості для вільного користування і володіння, що підтверджуються актом приймання передання за договором купівлі продажу від 02.07.2022 р. Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачі, через деякий час, запропонували відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. На їх вимогу відповідач повідомив, що не може це зробити, оскільки, не завершив процедуру оформлення спадкових прав після смерті батька [PERSON] та не зареєстрував своє право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості у відповідному реєстрі. Про існування цих обставин, позивачам до укладення договору купівлі продажу не було відомо. Згідно досліджених у судовому засіданні матеріалів справи квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , право власності на нерухоме майно виникло на підставі договору купівлі продажу № 2109 від 29.07.1997 р. [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 30.03.2011 р.), заповіту не залишив (витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 27230563 від 15.06.2011 р.). Спадкоємцем першої черги є син відповідач [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 08.07.2022 р.). Відповідач спадщину прийняв відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, про свідчить заява про прийняття спадщини від 15.06.2011 р. № 474 спадкова справа № 197/11, свідоцтво про право на спадщину не отримав. Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 02.07.2022 р., відповідач не мав право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачами майно було відчужено особою, яка не мала на це право. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду докази в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивачка передала відповідачці обумовлену суму коштів, а відповідачка передала позивачці нерухоме майно та ключі від нього. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу була передана обумовлена сума грошей, а позивачам об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висував вимоги щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечував проти визнання права власності за позивачами, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~ст. 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:\~було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.\~ Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. \~ \~ \~ \~Так, позивачі набули право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісні набувачі, придбавши її у відповідача, який фактично не мав права її відчужувати на той період, оскільки не завершив процедуру оформлення спадкових прав після смерті батька [PERSON] та не зареєстрував своє право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості у відповідному реєстрі. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачами, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачами, як за добросовісними набувачами, право власності на квартиру [ADDRESS] . Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved