Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Заявники звернулися до суду з вищевказаною заявою, в якій просили встановити факт належності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , свідоцтва про право власності на житло, а саме: квартиру [ADDRESS] , виданого згідно з розпорядженням виконавчого комітету Мінської районної Ради народних депутатів м. Києва № 137 від 27.06.1995. В обґрунтування заяви зазначено, що 27.06.1995 [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , видане свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] , згідно з розпорядженням виконавчого комітету Мінської районної Ради народних депутатів м. Києва № 137 від 27.06.1995. Однак, в свідоцтві про право власності на житло були допущені помилки в написанні прізвищ власників квартири, а саме: замість вірного прізвища [PERSON] зазначено « [PERSON] »; замість [PERSON] - « [PERSON] »; замість [PERSON] - зазначено прізвище « [PERSON] » та замість по батькові " [PERSON] " помилково зазначено " [PERSON] "; у записі про [PERSON] прізвище останньої вказано як « [PERSON] » замість " [PERSON] ". Паспорти громадян України заявники отримали вже після видачі свідоцтва про право власності на житло, після чого і було виявлено невідповідність у написанні прізвищ. Заявники звернулися до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою щодо виправленням вказаних помилок у свідоцтві про право власності на житло, проте вказана заява була залишена без задоволення. Вказані помилки у свідоцтві є перешкодою для розпорядження належною заявникам квартирою, а також у реалізації їхніх прав як спадкоємців після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку чим вони були змушені звернутись до суду з вказаною заявою. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.10.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання представник заявників надав заяву про розгляд справи за відсутності заявників, просив задовольнити заявлені вимоги. Представник Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що органи приватизації державного житлового фонду не наділені повноваженнями щодо внесення змін до свідоцтва про право власності на житло та процедура внесення таких змін відсутня. Перевіркою архівної справи щодо приватизації квартири [ADDRESS] , встановлено, що у довідці форми № 3 від 21.06.1995, виданої житлово-експлуатаційною конторою № 12 Державного комунального управління житлового господарства Мінського району м. Києва П.І.Б. заявників викладено як « [PERSON] », замість « [PERSON] , у зв`язку з тим, що на друкарських машинках у 1995 році була відсутня буква «Є». Розгляд справи просила здійснювати за її відсутності та не заперечувала проти заявлених вимог. Інші учасники провадження у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 22.06.1995 [PERSON] звернувся до органу приватизації у Мінському районі м. Києва з заявою про передачу йому в приватну власність квартири, яку він займає разом з членами його родини на умовах найму. В якості повнолітніх членів сім`ї, які надали згоду на приватизацію житла зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою про склад сім`ї № 2 від 21.06.1995 у квартирі [ADDRESS] , проживали та були прописані: [PERSON] , 1941 року народження, [PERSON] , 1940 року народження, [PERSON] , 1972 року народження, та [PERSON] , 1995 року народження. На підставі вищевказаної заяви 27.06.1995 органом приватизації виконавчого комітету Мінської районної ради народних депутатів м. Києва видано розпорядження № 137 про передачу квартири [ADDRESS] , у спільну сумісну власність заявникам. У вказаному розпорядженні власниками зазначені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 27.06.1995 [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , видане свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] , згідно з розпорядженням виконавчого комітету Мінської районної Ради народних депутатів м. Києва № 137 від 27.06.1995. У вказаному свідоцтві про право власності на житло замість прізвища [PERSON] зазначено « [PERSON] »; замість прізвища [PERSON] - « [PERSON] »; замість [PERSON] - зазначено прізвище « [PERSON] » та замість по батькові " [PERSON] " зазначено " [PERSON] "; у записі про [PERSON] прізвище останньої вказано як « [PERSON] » замість " [PERSON] ", що не збігається з написанням прізвищ заявників, а також по батькові заявника [PERSON] , у їхніх паспортах громадян України. Відповідно до Експертного висновку № 056/1538-m від 30.09.2024, наданого Українським бюро лінгвістичних експертиз прізвища « [PERSON] (а)» та « [PERSON] (а)», « [PERSON] (а)» є ідентичними, розбіжності в написаннях прізвищ виникли внаслідок неоднозначної мотивації прізвищевої основи або відхилення від правил і принципів міжмовного перетворення прізвищ в ситуації контактного білінгвізму. Імена по батькові « [PERSON] » та « [PERSON] » попри орфографічні відмінності при фіксації у документах [PERSON] є ідентичними та виникли внаслідок графічних відхилень та зумовлені позамовними чинниками. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), актовий запис № 1111. Відповідно до довідки № 02-14 від 10.10.2024, виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Овчаренко Т.М., вбачається, що спадкоємцем за законом щодо майна померлого [PERSON] є його онука [PERSON] , дошлюбне прізвище якої - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 19.05.2006 матір`ю останньої зазначена [PERSON] . З матеріалів справи, зокрема копій паспортів громадян України, вбачається, що заявники, а також померлий [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, справу про встановлення факту, що має юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. Пунктом 6 частини 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.95 при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали документи не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. З урахуванням наданих заявниками доказів, оскільки неправильне написання прізвищ заявників [PERSON] , [PERSON] , спадкодавця [PERSON] , а також прізвища та по батькові заявника [PERSON] , у правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності на житло, перешкоджає реалізації заявниками права розпорядитись належним їм на праві власності нерухомим майном, реалізувати спадкові права після смерті [PERSON] , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви, встановивши факт належності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , свідоцтва про право власності на житло, а саме: квартиру [ADDRESS] , виданого згідно з розпорядженням виконавчого комітету Мінської районної Ради народних депутатів м. Києва № 137 від 27.06.1995.

Outcome: approved