Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] у якому, після зміни предмету позову, просить: -виділити їй зі спільного сумісного майна у рахунок належної їй 1/2 частки в особисту приватну власність таке майно: автомобіль марки «INFINITI», модель «Q50», 2021 року виготовлення, вартістю 1 095 300, 00 грн.; -виділити [PERSON] зі спільного сумісного майна у рахунок належної йому 1/2 частки в особисту приватну власність таке майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,1000 га за кадастровим номером 7420810100:01:025:0113, призначену для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 236964,00 грн.; автомобіль марки «TOYOTA», модель «PRADO», 2008 року виготовлення, вартістю 463 736, 00 грн.; причіп марки «КРД», модель «050100», 2019 року виготовлення, вартістю 16 081, 00 грн.; моторолер марки «SYM», модель «FIDDLE 150S», 2019 року виготовлення, вартістю 30 605, 00 грн.; причіп марки «КРЕОН», модель «1Б-1800», 2017 року виготовлення, вартістю 19 166, 00 грн.; стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості переотриманої частки в спільному сумісному майні у розмірі 164 360, 50 грн.; судові витрати покласти на відповідача у порядку їх розподілу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 16.11.2010 по 20.09.2022 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. У період цього шлюбу за спільні сумісні кошти як на ім`я позивача, так і на ім`я відповідача набувалося вищевказане рухоме та нерухоме майно, яке підлягає розподілу в натурі. Згідно висновку експерта за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи № 16-23 від 29.07.2024 поділ житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] неможливий через самочинну реконструкцію цього будинку в гараж. Водночас, ця реконструкція не призвела до знищення майна. Самочинна реконструкція може бути усунута шляхом відновлення конструктивних елементів будинку та приведення його у попередній стан. У зв`язку з цим вважає, що вказаний будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, мають бути присуджені відповідачу, оскільки, це майно межує з його ділянкою, будинок фактично знаходиться у межах єдиного подвір`я та спільної на обидві земельні ділянки огорожі і використовується та може використовуватися виключно ним. На її користь має бути стягнута компенсація вартості 1/2 частини цього майна, яка визначена згідно висновку експерта за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи № 16-23 від 29.07.2024. Зазначає, що вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, визначена порівняльним підходом, вже включає в себе компонент вартості земельної ділянки. Беручи до уваги вищевказані висновки судових експертиз, доводи і вимоги зустрічної позовної заяви та приписи чинного законодавства, вважає, що запропонований нею варіант поділу майна буде законним та найбільш прийнятним варіантом поділу спільного сумісного майна подружжя. [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, у якій, після зміни предмету позову, просив: -визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за аресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га за кадастровим номером 7420810100:01:025:0113, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; -виділити йому зі спільного сумісного майна у рахунок належної йому 1/2 частки в особисту приватну власність автомобіль марки «INFINITI», модель «Q50», 2021 року виготовлення, вартістю 1 095 300, 00 грн. - моторолер марки «SYM», модель «FIDDLE 150S», 2019 року виготовлення, вартістю 30 605, 00 грн.; -виділити [PERSON] зі спільного сумісного майна у рахунок належної їй 1/2 частки в особисту приватну власність автомобіль марки «TOYOTA», модель «PRADO», 2008 року виготовлення, вартістю 463 736, 00 грн., причіп марки «КРД», модель «050100», 2019 року виготовлення, вартістю 16081,00 грн. -стягнути з нього на користь [PERSON] компенсацію вартості переотриманої частки в спільному сумісному майні; -судові витрати у справі покласти на сторони в порядку їх розподілу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вищевказаний житловий будинок був придбаний за особисті кошти батьків [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . З моменту укладення шлюбу [PERSON] не працював. [PERSON] була оформлена як фізична особа-підприємець, однак доходу у цей час не отримувала. Крім того, підприємницьку діяльність здійснював її брат, відкриття нею ФОП було формальним. З огляду на це, житловий будинок не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і поділу не підлягає. [PERSON] набув право власності на земельну ділянку у порядку приватизації, а тому вона є його особистим майном. Причіп марки «Креон» фактично був проданий [PERSON] . За кошти отримані від його продажу у 2019 році був придбаний причіп «КРД». З огляду на це вважає, що спільною сумісною власністю, що підлягає поділу є моторолер марки «SYM», автомобіль марки «TOYOTA», модель «PRADO»., причіп марки «КРД», модель «050100». З огляду на висновки судових експертиз, доводи й вимоги позивачів, позивач за зустрічним позовом вважає запропонований ним варіант поділу спільного майна подружжя законним та найбільш прийнятним. [PERSON] подала відзив на зустрічну позовну заяву, у якому заперечувала проти її задоволення у повному обсязі з тих підстав, що у період з 08.02.2011 по 13.06.2012, тобто, станом на час безоплатної передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1000 га по [ADDRESS] , була чинною ч. 5 ст. 61 СК України, якою було передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Перехід права власності на об`єкт нерухомості має наслідком набуття права на земельну ділянку. Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , був придбаний у період шлюбу сторін за рахунок їх спільних сімейних коштів, а тому він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в натурі між сторонами. [PERSON] з 15.05.2002 та станом на час придбання вищевказаного будинку була зареєстрована як фізична особа-підприємець, здійснювала підприємницьку діяльність і мала доходи. У 2011 року її дохід склав 131 457, грн., а за 1 квартал 2012 року 33 254 грн., у той час, як житловий будинок був придбаний за ціною 14 502 грн. [PERSON] доходів не мав. Земельна ділянка за вказаною адресою була приватизована позивачем за зустрічним позовом таємно від відповідача за зустрічним позовом і про це їй не було відомо до одержання копії зустрічної позовної заяви з додатками. Також, їй не було відомо про те, що причіп марки «КРЕОН», був фактично проданий [PERSON] у 2019 році [PERSON] . Якщо такий продаж і було вчинено, то без відома відповідача за зустрічним позовом і не у встановленому законом порядку. Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що вказаний транспортний засіб на теперішній час зареєстрований за [PERSON] , тому входить до складу спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає поділу. Позивач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, будучи допитаною у якості свідка повідомила, що після одруження зі [PERSON] у них не було спільного майна, вони проживали разом з батьками. Коли вирішили проживати окремо, то батько [PERSON] придбав їм будинок по [ADDRESS] , який був оформлений на матір чоловіка. Інший будинок, по [ADDRESS] , який потім переобладнали у гараж на два автомобілі, був придбаний за їх спільні з чоловіком кошти. Вони неофіційно займалися продажем цементу та отримували від цього гарний прибуток. Вона теж допомагала з продажем та доставкою цементу. За рахунок цього їм вдалося накопичити певні кошти. Будинок по [ADDRESS] був придбаний за їхні кошти 5000 долларів США. Спільною працею своєю та їх батьків вони робили ремонт та заробляли кошти на поліпшення цього майна. Вона, також, вкладала свої заощадження у сімейний бюджет. Обидва будинки були придбані для їх з [PERSON] сім`ї та об`єднані у одне домогосподарство. Будинок [ADDRESS] одразу купувався для переобладнання у гараж. Обидва будинки належали [PERSON] та продавалися разом. Продажем займалися його дочки. Під час укладення договору був присутній [PERSON] , його батько. Вона також була у приватного нотаріуса Хайлука О.В. під час оформлення документів. Гроші за обидва будинки віддавав батько [PERSON] . Також, у шлюбі вони придбали вказані транспортні засоби. Де наразі причіп «КРЕОН» їй невідомо. Перед розлученням вона його не бачила. Свою згоду на його продаж, вона не надавала. Причіп «КРД» був придбаний у 2019 році, вони з чоловіком використовували його для перевезення товару. Просить виділити їй автомобіль «INFINITI», оскільки, автомобіль «TOYOTA PRADO» [PERSON] зберігав у неналежних умовах. Представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав, просив виділити [PERSON] автомобіль марки «INFINITI», оскільки [PERSON] жінка, технічно не обізнана. Цей автомобіль новий та у гарному стані, тому не потребує додаткового технічного обслуговування, зберігався у належних умовах. Після того, як позивачка дізналася, що автомобіль «TOYOTA PRADO» зберігався у неналежних умовах, вона бажає, щоб їй був виділений автомобіль «INFINITI», а відповідачу всі інші транспортні засоби. Такий поділ буде найбільш відповідати принципу рівності часток, оскільки, вартість вказаного транспортного засобу перевищує вартість усього іншого майна.Оскільки, автомобіль «TOYOTA PRADO» обладнаний фаркопом, тому причіп слід залишити відповідачу. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив вирішити спір відповідно до запропонованого ним варіанту розподілу майна, зазначивши, що житловий будинок, земельна ділянка та причіп «КРЕОН» не підлягають розподілу. Під час допиту у якості свідка повідомив, що будинок по [ADDRESS] , дійсно був придбаний у шлюбі зі [PERSON] . Однак, спільних коштів на момент його придбання у них не було, кошти на придбання будинку надали його батьки. Про умови продажу домовлялась його мати, гроші віддавала вона. Він дійсно на той час займався продажем цементу. Йому допомагала мати. Дружина допомагала рідко, вона займалась вихованням дитини. Будинок по [ADDRESS] батьки придбали їм з дружиною. Будинок [ADDRESS] продавався разом з ним, та був придбаний батьками у інтересах сім`ї [PERSON] (батьків, його та брата) для подальшої організації бізнесу (щоб зробити там СТО, магазин, складське приміщення). Будинок [ADDRESS] був придбаний на його ім`я, оскільки, мати вже скористалась своїм правом на приватизацію земельної ділянки, тому земельну ділянку під цим будинком приватизував він. На теперішній час зовнішні та технічні характеристики цього будинку не відповідають тому, що зазначено у договорі купівлі продажу. Причіп «КРЕОН» був проданий [PERSON] за спільною згодою із дружиною за 8000 грн. Він віддав йому документи на причіп, однак офіційно на себе не переоформив. За виручені кошти, додавши ще 4000 грн., вони придбали причіп «КРД». Причепи використовувались для обслуговування магазину. Атомобіль «TOYOTA PRADO» зареєстрований на [PERSON] , вона його також використовувала для доставки товару у магазин. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) підтримала вимоги зустрічного позову зазначивши, що запропонований ними варіант розподілу майна, яке [PERSON] вважає спільним сумісним майном є доцільним, оскільки автомобіль «TOYOTA PRADO» та причіп КРД зареєстровані за [PERSON] , а інші транспортні засоби за [PERSON] . Крім того, вартість автомобіля «TOYOTA PRADO» завищена, він був технічно несправним, його реставрували після підпалу. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08.11.2022 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите загальне позовне провадження у справі й призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08.11.2022 у справі №730/580/22 (провадження №\~2-з/730/14/2022) задоволена заява [PERSON] про забезпечення позову, накладений арешт на житловий будинок з надвірними будівлями та споруда\-ми, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом заборони його відчуження; накладений арешт на автомобіль марки «INFINITI», модель «Q50», 2021 року випуску, шляхом заборони його відчуження. Ухвалою суду від 05.12.2022 у справі №730/580/22 (Провадження №\~2-з/730/16/2022) задоволена\~заява [PERSON] \~про забезпечення\~позову,\~ накладений арешт на мотороллер марки «SYM», модель «FIDDLE», 2019 року випуску, причіп марки «КРЕОН», модель «1Б-1800», 2017 року випуску, шляхом заборони їх відчуження. Ухвалою суду від 09.10.2024 закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи. Заслухавши пояснення\~сторін та\~їх представників,\~свідків,\~дослідивши письмові\~докази у\~справі,\~суд установив,\~що з16.10.2010 по 20.09.2022 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі.(а.с. 11, 64 тому 1) У період шлюбу, сторони у справі набули такі транспортні засоби: - автомобіль марки «INFINITI», модель «Q50», 2021 року виготовлення, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , вартість якого на час розгляду справи становила 1 095 300, 00 грн.; - автомобіль марки «TOYOTA», модель «PRADO», 2008 року виготовлення, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю якого на час розгляду справи становила 463 736,00 грн.; - причіп марки «КРД», модель «050100», 2019 року виготовлення, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , вартість якого на час розгляду справи становила 16 081, 00 грн.; - моторолер марки «SYM», модель «FIDDLE», 2019 року виготовлення, ідентифікаційний VIN номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , вартість якого на час розгляду справи становила 30 605, 00 грн.; - причіп марки «КРЕОН», модель «1Б-1800», 2017 року виготовлення, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , вартість якого на час розгляду справи становила 19 166, 00 грн. (а.с.18, 161-162, 167,179-180 тому 1; 85-89, 107-250 тому 2, 1-31 тому 3). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯО № 729378 від 12.12.2012, виданого на підставі рішення 14 сесії 6 скликання Борзнянської міської ради від 12.04.2012 [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га за кадастровим номером 7420810100:01:025:0113, призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою [ADDRESS] (а.с. 163 тому 1) Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.01.2012, посвідченого приватним нотаріусом Борзнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Хайлуком О.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 73, [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65.1 м. кв, житловою пощею 51,2 кв.м. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га за кадастровим номером 7420810100:01:025:0113. Дружина покупця [PERSON] надала згоду на укладення вказаного договору, що було посвідчено у нотаріальному порядку. На підставі вказаного договору купівлі-продажу, право власності на вказане нерухоме майно було зареєстроване за [PERSON] у встановленому законом порядку. (а.с. 14-15, 182-188 тому 1) Відповідно до висновку експерта за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 29.07.2024 №16-23, неможливо у відповідності до нормативно-правових актів у галузі проведення судових будівельно-тенічної, земельно-технічної експертиз надати висновок про варіанти поділу внатурі у рівних частках та будівлі гаража у яку самочинно реконструйовано житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1000 га за кадастровим номером 7420810100:01:025:0113 призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на якій ця будівля розташована. Імовірна ринкова вартість житлового будинку, господарських будівель і споруд на час проведення експертизи за умови, коли б він не був самочинно реконструйований у нежитлову будівлю гаража складає 236964,00 грн.(а.с. 40-92 тому 3). З 15.05.2002 по 24.03.2016 [PERSON] була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Обсяг її виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за 2011 рік становив 131457, грн., а за 1 квартал 2012 року 33 254 грн.(а.с. 204-206, тому 1). [PERSON] був взареєстрований як фізична особа-підприємець з 01.08.2022 по 02.11.2022. (а. с. 207-209) Свідок [PERSON] , батько [PERSON] , пояснив, що його син та невістка після одруження жили разом з ними, проте хотіли окреме житло. Вони знайшли будинок, однак з`ясувалося, що продавець продає два будинки разом №46 «а» та [ADDRESS] , які знаходяться поряд. Вони з дружиною придбали обидва будинки на свої заощадження. За будинок [ADDRESS] вони сплатили 5000 долларів США. Гроші віддавала його дружина. У сина та невістки власних коштів на той час не було. Будинок [ADDRESS] » вони придбали для сина та невістки. Договір купівлі продажу укладала його дружина [PERSON] , у подальшому там був зроблений ремонт і син із сім`єю там проживав. Будинок [ADDRESS] був придбаний для організації сімейного бізнесу, потреб сім`ї, а саме, під магазин чи СТО. Цей будинок був оформлений на сина [PERSON] , оскільки земельну ділянку під ним неможливо було оформити на дружину у порядку приватизації. Будинок [ADDRESS] після придбання не використовувався, згодом його переобладнали у гараж, яким користувався син та невістка. На той час його син [PERSON] торгував цементом. Йому допомагала мати, дружина також іноді брала у цьому участь. Всі кошти отримані від продажу цементу [PERSON] віддавав їм з матір`ю, а вони давали їм з [PERSON] на все, що було їм потрібне. [PERSON] , брат [PERSON] пояснив, що батьки придбали будинок по [ADDRESS] та його дружині [PERSON] , вони там і проживали. Будинок [ADDRESS] придбали, оскільки ці будинки родавались разом. Що буде у будинку [ADDRESS] на той час не вирішувалось. Батьки пропонували йому, організувати якийсь бізнес у будинку [ADDRESS] , проте він відмовився. Наразі будинок [ADDRESS] переобладнаний у гараж. Обидва будинки були придбані за кошти його батьків. Коли [PERSON] та [PERSON] одружились, то [PERSON] торгував цементом, на закупку якого кошти надавав батько. Мати торгувала цементом, коли [PERSON] був зайнятий. Чи брала у цьому участь дружина брата йому не відомо. Свідок [PERSON] повідомив, що у листопаді 2019 року він придбав у [PERSON] причіп за 8000 грн. яка модель не пригадує. [PERSON] віддав йому технічний паспорт. Причіп він забирав вдома у [PERSON] з гаража. До цього часу він не переоформив причіп на себе, за браком вільного часу. Під час домовленостей про продаж причепу та під час передачі коштів дружина [PERSON] . [PERSON] присутні не була. Свідок [PERSON] повідомила, що вона разом зі своєю сестрою [PERSON] , діючи за довіреністю, займались продажем житлових будинків належних їх батьку [PERSON] що розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS] . Обидва будинки вони продавали разом. [PERSON] виявив бажання придбати будинки. У процесі продажу, вона контактувала зі [PERSON] від якої отримала завдаток 7000 дол. США. У грудні вони із сестрою приїхали до м. Борзна, щоб оформити продаж. У день продажу вони отримали від [PERSON] решту коштів. Загальна сума за будинки становила 27000 дол. США. Зі [PERSON] з приводу продажу будинку вона не контактувала. Оскільки [PERSON] не могла приватизувати земельні ділянки під обома будинками, то будинок [ADDRESS] вирішили оформити на [PERSON] . Довіреність на продаж будинку [ADDRESS] була вчинена на її сестру [PERSON] , вона була уповноважена продавати будинок [ADDRESS] ». Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Приписами ст.367, 372 ЦК України, ст.71 СК України передбачено, що майно, яке є у спільній частковій чи спільній сумісній власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними, а при наявності спору в судовому порядку. Згідно з ч.1 ст.70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вказані норми\~визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ним в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок був викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі №372/504/17. Як зазначено в пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при розгляді спорів між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За змістом положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Під час судового розгляду сторони визнали, що причіп марки «Креон», причіп «КРД», моторолер марки «SYM», автомобіль марки «TOYOTA» модель «PRADO»., причіп марки «КРД», модель «050100» були придбані ними за час шлюбу за спільні кошти. Водночас [PERSON] вважає, що причіп марки «Креон» не підлягає розподілу, оскільки був відчужений за згодою зі [PERSON] [PERSON] . Свідок [PERSON] підтвердив, що дійсно придбав у [PERSON] вказаний транспортний засіб, однак не зареєстрував його у встановленому законом порядку. Згідно з\~ч.\~2\~ст.\~78\~ЦПК України,\~обставини справи,\~які за\~законом мають\~бути підтверджені\~певними засобами доказування,\~не можуть\~підтверджуватися іншими\~засобами доказування. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажом транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі Порядок № 1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Порядком № 1388, встановлена єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку, зокрема автомобілів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Вказаний порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Пунктом 7 Порядку№1388 у редакції, що була чинною у 2019 році, передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання . Відповідно до пункту 8 Порядку №1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника, а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що є підтвердженням правомірності придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договору купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» від 18 листопада 2015 року № 941, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також, усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Наявними у матеріалах справи доказами підтверджений той факт, що причіп марки «КРЕОН» зареєстрований за [PERSON] . Документи, що підтверджують правомірність придбання вказаного транспортного засобу [PERSON] відсутні. Показання свідка [PERSON] є недопустимим доказом на підтвердження факту відчуження вказаного транспортного засобу. З огляду на викладене, зазначений транспортний засіб входить до складу спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає поділу. Також, [PERSON] зазначає, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянки площею 0,1000 га за кадастровим номером 7420810100:01:025:0113 призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд є його особистим майном та не підлягає розподілу, оскільки, набуті ним відповідно у порядку приватизації та за кошти його батьків, підлягає розподілу. На підтвердження вказаних обставин він був допитаний у якості свідка, також, як свідки були допитані [PERSON] , [PERSON] (батько та брат [PERSON] ), [PERSON] . Окрім, показань вказаних свідків, відповідач за первісним позовом не надав інших доказів на підтвердження факту придбання його батьками вищевказаного будинку та земельної ділянки саме для використання їх сім`єю. Натомість позивачка, допитана у якості свідка, стверджує, що спірний будинок був придбаний за спільні зі [PERSON] кошти, які вони отримали від продажу цементу, також, вона надала власні заощадження. Будинок був придбаний для потреб їх сім`ї для облаштування там гаража. Докази надані [PERSON] про її доходи від підприємницької діяльності свідчать про наявність у неї коштів у період з часу реєстрації шлюбу до моменту придбання вказаного будинку. Крім того, сторони у справі та свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] займався продажем цементу і подружжя мало з цього прибуток. Показання свідків, частина яких є родичами відповідача за первісним позовом, за відсутності інших доказів на підтвердження тих обставин, що у батьків [PERSON] були заощадження і що саме за їх кошти був придбаний спірний будинок, є недопустимими доказами на підтвердження обставин, що вищевказане нерухоме майно є особистою приватною власністю [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що презумпція спільності права власності на майно придбане у шлюбі, [PERSON] , не спростована. Також, станом на час прийняття 14 сесією 6 скликання Борзнянської міської ради рішення від 12.04.2012 про безоплатну передачу у власність позивачеві за зустрічним позовом земельної ділянки площею 0,1000 га по [ADDRESS] , була чинною ч. 5 ст. 61 СК України, яка прередбачала, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Частинами 1, 2, 16 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Предметом правочину, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва або частку у праві спільної власності на такий об`єкт), який розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), що перебуває у власності відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, повинна бути також така земельна ділянка (або частка у праві спільної власності на неї). Істотною умовою договору, який передбачає такий перехід права власності, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача до набувача такого об`єкта (частки у праві спільної власності на неї). Ураховуючи вищевказане, спірна земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в натурі між сторонами у рівних частках відповідно до поділу розташованого на ній житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Таким чином, суд вважає, [PERSON] не спросована презумпція спільності права власноті подружжя на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянки площею 0,1000 га за кадастровим номером 7420810100:01:025:0113 призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, тому вказане нерухоме майно входить до обсягу спільно нажитого подружжям майна. Водночас, частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналіз положень\~статті 331 ЦК України\~у системному зв`язку з нормами статей 177179, 182 цього Кодексу, частини третьої\~статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року\~№ 1952-IV\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації. Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року № 6-286цс15, постанові ВП ВС від 23 червня 2020 року у справі 680/214/16-ц. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту (будівельного паспорта); або з істотним порушенням будівельних норм і правил. У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), розробленої та затвердженої в установленому порядку проєктної документації (будівельного паспорта), оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Не\~підлягають\~поділу(виділу)\~об`єкти\~нерухомого\~майна,\~до\~складу\~яких\~входять\~самочинно\~збудовані\~(реконструйовані,\~переплановані)\~об`єкти\~нерухомого\~майна. Такого висновок сформувала ВП ВС у постанові 12.04.2023 у справі № 511/2303/19 за подібних правовідносин. Водночас при вирішенні спору про поділ майна подружжя Верховний Суд України зазначив, що в\~разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання\~(постанова від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15). Оскільки, вказаний гараж є самочинним будівництвом, то законними будуть вимоги про визнання права власності за особою на частину будівельних матеріалів використаних подружжям у процесі будівництва гаража, проте такі позовні сторонами вимоги не заявлялися. Таким чином, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, тому вимоги про визнання права власності на будинок у статусі до переобладнання його у гараж, задоволенню не підлягають. Вимоги про визнання права власності на земельну ділянку задоволенню не підлягають,\~оскільки у позовних вимогах про визнання права власності на будинок відмовлено, а вимоги про визнання права власності на земельну ділянку є похідними. З огляду на вищевикладене, суд вважає що підлягають розподілу між сторонами набуті за час перебування у шлюбі транспортні засоби. Вирішуючи питання їх розподілу між сторонами, суд виходить із вартості ідеальної частки кожної з сторін, яка становить 812444,00 грн. та їх рівності, запропонованих сторонами варіантів розподілу, можливість розподілу з максимальним наближенням до ідеальних часток. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364\~цього Кодексу\~(частина третя\~статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої\~статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга\~статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише\~за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята\~статті 71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша\~статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення особою вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга\~статті 365 ЦК України). З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає за доцільне визначити варіант розподілу, відповідно до якого [PERSON] виділити автомобіль марки «INFINITI», модель «Q50», 2021 року виготовлення; [PERSON] - автомобіль марки «TOYOTA PRADO», причіп марки «КРД», моторолер марки «SYM», модель «FIDDLE», причіп марки «КРЕОН». Визначаючи вищевказаний варіант розподілу, суд виходить того, що речі які підлягають розподілу є неподільними, вартість автомобіля марки «INFINITI» переважає вартість усіх інших транспортних засобів, а тому максимально наближеним до ідеальних часток буде варіант розподілу, коли вказаний транспонтрий засіб буде виділений одному з подружжя. З огляду на доводи наведені [PERSON] , а також той факт, що вона внесла вартість переотриманої неї частки у спільному майні на депозитний рахунок суду, суд вважає за доцільне залишити вказаний транспорний засіб саме за нею. [PERSON] у першій редакції зустрічного позову просив виділити йому автомобіль марки «TOYOTA PRADO», про те, що вказаний транспортний засіб перебуває у незадовільному стані, мова не йшла. Крім того, він також просив виділити йому моторолер марки «SYM FIDDLE». Тому, зазначені транспортні засоби, а також, обидва причепи слід залишити [PERSON] . При цьому [PERSON] за отриманий надлишок при розподілі вказаного рухомого майна повинна сплатити [PERSON] різницю у вартості ідеальних часток у сумі 282856,00 гривень, 164360,50 грн. з яких, слід стягнути за рахунок коштів внесених на депозитний рахунок суду. [PERSON] внесла відповідну грошову суму на на депозитний рахунок суду, виходячи із вартості частки пред`явленої до стягнення з урахуванням вартості житлового будинку та земельної ділянки. Водночас, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо виділу вказаного житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] , то розмір компенсації збільшився. Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги первісного та зустрічного позовів про поділ спільного майна подружжя підлягають до часткового задоволення. Родзподіл судових витрат. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. За змістом ч. 2 ст. 176 ЦПК України, ч. 3 ст. 6 Закону України Про судовий збір у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи. Позивачка за первісним позовом, заявила клопотаня про повернення надлишково сплаченого судового збору у сумі 2182,70 грн., посилаючись на п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого за подання до суду позовної заяви\~про поділ майна при розірванні шлюбу\~ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено до суду позовну вимогу про поділ майна подружжя. Однак, у межах цієї справи [PERSON] заявляє вимоги лише щодо поділу майна подружжя, вимога про розірвання шлюбу нею не заявлена, а тому судовий збір за таку позовну заяву повинен складати 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, клопотання про повернення судового збору не підлягає до задоволення. У процесі судового розгляду, експертом було встановлено, що загальна вартість спірного майна становить 1861852,00 грн. [PERSON] сплачений судовий збір у сумі 8762,40 грн. (8137,10 грн.+635,30 грн.). Сума судового збору, що підлягала до сплати [PERSON] , виходячи із розміру позовних вимог 930926,00 грн. становить 9309,26 грн.( 930926,00*0,01). У звязку з чим [PERSON] необхідно сплатити на користь держави 547,00 грн. недоплаченого судового збору. [PERSON] сплачений судовий збір у сумі 9309,40 грн. (7443,00 грн.+1866,40 грн.). Сума судового збору, що підлягала до сплати [PERSON] , виходячи із розміру заявлених позовних вимог 1362868,00 грн. становить 13628,69 грн.( 1362868,00*0,01). У звязку з чим [PERSON] необхідно сплатити на користь держави 4319,29 грн. недоплаченого судового збору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволені частково (87,27%), то зі [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 8124,30 грн. пропорційно до розміру задоволених її позовних вимог. Ураховуючи, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволені частково (60%), то зі [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 8177,21 грн. пропорційно до розміру задоволених його позовних вимог. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З огляду на те, що на [PERSON] покладено бідльшу суму витрат по сплаті судового збору, то їй сплатити різницю [PERSON] у сумі 52,91 грн. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Витрати позивача понесені на професійну правничу допомогу адвоката Луєнка Ю.В. у розмірі 50000 грн., підтверджені належними та допустимими доказами, які не оспорювались відповідачем за зустрічним позовом, а саме: копією договору про надання правничої (правової) допомоги № 22/29 від 19.09.2022; копією додаткової угоди № 2 від 27.10.2022 про погодження розміру гонорару до договору про надання правничої (правової) допомоги № 22/29 від 19.09.2022; копією акту про надану правничу (правову) допомогу № 2 від 10.10.2024 та Додатком № 1 до нього; копіями фіскальних чеків № 576878839 від 28.10.2022 та № 633975925 від 28.11.2022 (а.с. 139-142). Витрати понесені позивачем на оплату послуг експертів на загальну суму 28199,92 грн. підтверджуються копіями рахунку-фактури № 10/2023 від 14.03.2023; № 56/2023 від 14.03.2023, № 57/2023 від 14.03.2023; копіями платіжних інструкцій № 259 від 29.05.2023; № 0.0.3190301691.1 від 11.09.2023; № 0.0.3257808391.1 від 18.10.2023; № 0.0.3341933967.1 від 06.12.2023(а.с. 135-138). З огляду на часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , витрати на професійну правничу допомогу адвоката, понесені позивачем, підлягають до стягнення із відповідача у сумі 43635,00 грн., а на оплату послуг експертів у сумі 24610,70 грн. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки, клопотань про скасування заходів забезпечення позову, застосованих на підставі ухвал суду від 08.11.2022 у справі №730/580/22 (провадження №\~2-з/730/14/2022) та від 05.12.2022 у справі №730/580/22 (провадження № 2-з/730/16/2022), від учасників справи не надходило, то такі заходи продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial