Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.01.2022 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №260146. Згідно з умовами кредитного договору Позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим Договором. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит. 29.02.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №29022024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором в сумі 10698,00 грн, з яких: - 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 5698,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №260146 в розмірі 10698,00 грн. Крім цього, 01.02.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір №100904174. Згідно з умовами кредитного договору Позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим Договором. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит. 16.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №16072024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором в сумі 5011,00 грн, з яких: - 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 11,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №100904174 в розмірі 5011,00 грн. Також, 03.02.2022 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВІРА ГРУП» та [PERSON] було укладено кредитний договір №69804. Згідно з умовами кредитного договору Позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим Договором. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит. 05.01.2024 між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №05012024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором в сумі 6075,00 грн, з яких: - 3000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 2625,00 грн - сума заборгованості за відсотками; - 450,00 грн - комісія. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №69804 в розмірі 6075,00 грн. Вказану суму заборгованості за кредитними договорами та судові витрати позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Зважаючи на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1 - 8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, у зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, його представник, адвокат Мотуз О.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що кредитні договори, на підставі яких позивач просить стягнути грошові кошти з відповідача він не підписував; розрахунки заборгованості, які надані позивачем є не обґрунтованими; а також відповідач не був ознайомлений та не підписував умови та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, які викладені на офіційних веб-сайтах ТОВ «Селфі Кредит», ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Авіра Груп», тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Крім цього позивач не надав доказів фактичного надання позивачу (зарахування на банківські рахунки) жодного з трьох кредитів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання виконання зобов`язань за кредитним договором, а також положеннями Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з цим, за приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріалами справи підтверджено, що 31.01.2022 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №260146. За умовами кредитного договору відповідач отримав кредит у сумі 5000,00 грн, строком користування 30 днів з можливістю автопролонгації, зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день в межах строку кредитування. 29.02.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №29022024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №72590. Згідно з розрахунком заборгованість відповідача станом на дату відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором становить 10698,00 грн, з яких: - 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 5698,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Крім цього, 01.02.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір №100904174. За умовами кредитного договору відповідач отримав у користування грошові кошти у сумі 5000,00 грн, строком на 30 днів, тобто до 03.03.2022. Також, договором передбачено процентну ставку 0,01% в день. 16.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №16072024. Відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. Згідно з розрахунком заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги становить 5011,00 грн, з яких: - 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 11,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Також, 03.02.2022 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВІРА ГРУП» та [PERSON] було укладено кредитний договір №69804. Згідно з умовами кредитного договору Позичальник отримав кредит в розмірі 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності. Кредит надається строком на 21 дні, тобто до 23.02.2022. Також, договором передбачено процентну ставку 3,5% на добу та сплату комісії в розмірі 15% від суми фінансового кредиту за використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту. 05.01.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВІРА ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №05012024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором в сумі 6075,00 грн, з яких: - 3000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 2625,00 грн - сума заборгованості за відсотками; - 450,00 грн - комісія. Відповідач зобов`язання за вказаними кредитними договорами належним чином не виконує, кредитні кошти та відсотки не повертає, чим порушує права позивача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Механізм укладення електронного договору, зокрема вимоги до його підписання сторонами, організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору). Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних. Пунктом 20 цієї частини передбачено, що ідентифікація особи - процедура використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, в результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи; Частиною 1 ст. 14 цього Закону визначено, що електронна ідентифікація здійснюється за допомогою засобів електронної ідентифікації, що підпадають під схему електронної ідентифікації, затверджену Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Статтею 12 цього Закону визначено форми підписання електронного правочину: - електронним підписом або електронним цифровим підписом відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Отже, без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Таким чином, на переконання суду позивачем надано належні та допустимі докази укладення між відповідачем та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», ТОВ «МІЛОАН» кредитних договорів та отриманням відповідачем кредитних коштів. Враховуючи відсутність оплати за кредитами з боку відповідача, а також факт відступлення прав вимоги за вказаними кредитними договорами позивачеві, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за цими договорами. Разом з цим, приймаючи саме таке рішенні у справі суд частково погоджується з твердженнями представника відповідача, зазначеними у відзиві, а саме, копії кредитних договорів ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «МІЛОАН», які додані позивачем до позовної заяви не містять власноручного підпису відповідача. Проте, зазначене не є доказом того, що такі договори не були укладеними у встановленому законом порядку. Дані договори про надання кредиту, підписані відповідачем шляхом накладення електронного цифрового підпису, через особистий кабінет Позичальників на сайті Кредитодавців - https://selfiecredit.com.ua (електронний ідентифікатор В364) та https://tengo.ua (електронний ідентифікатор Z43000) відповідно. Кредитні договори містять інформацію про тип кредиту, його розмір, строк дії договору, розмір, тип процентної ставки (річних) та порядок нарахування процентів, порядок повернення кредиту та графік платежів, права та обов`язки сторін, тобто всі істотні умови кредитного договору. Також, позивач надав до суду Паспорти споживчих кредитів по кожному договору, які не містять власноручного підпису відповідача, проте підписані відповідачем шляхом накладення електронного цифрового підпису, через особистий кабінет Позичальників. Щодо розрахунків заборгованості, суд зазначає, що останні самі по собі не можна вважати доказом існування кредитної заборгованості, між тим, вони містять інформацію про суму наданого кредиту та розмір нарахованих відсотків на дату відступлення права вимоги, завірений печаткою позивача, тому у сукупності з іншими письмовими доказами свідчать про укладання між кредиторами та відповідачем кредитних договорів та є доказом існування кредитної заборгованості відповідача перед позивачем. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором №69804 від 03.02.2022, укладеним між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВІРА ГРУП» та відповідачем [PERSON] суд приходить до наступного висновку. Так, на підтвердження існування кредитної заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором позивачем надано до суду примірник договору, договір факторингу з додатками та розрахунок заборгованості. При цьому, кредитний договір хоча й має анкетні дані відповідача у вступній частині, проте не містить реквізитів сторін, не містить власноручних підписів ані кредитора, ані позичальника. Також, не містить інформацію про його підписання електронним підписом - одноразовим ідентифікатором. У пункті 7.1 Договору зазначено, що невід`ємною його частиною є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладання договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства www. aviracredit.com.ua., однак до суду таку позивачем не надано. Також, позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав розрахунок заборгованості за цим договором. Верховний Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов висновку, що «належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі». Аналогічна правова позиція стосовно первинних документів застосована і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц та в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2018 року у справі №364/737/17. Слід зазначити, що розрахунок заборгованості за кредитним договором №69804 від 03.02.2022, який здійснений первісним кредитором, позивачем суду не надано, а наданий позивачем розрахунок заборгованості лише констатує суму заборгованості, визначену первісним кредиторам на дату відступлення права вимоги. Таким чином, вказаний розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин та наявності заборгованості, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки не є первинним документом. Даний розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. У відповідності до ч. 3 ст. 12 та ч. 1, ч. 5 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, з урахуванням ст.ст. 76 - 80 ЦПК України, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази з власної ініціативи. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано достатньо доказів на підтвердження укладення між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВІРА ГРУП» та відповідачем [PERSON] кредитного договору та отримання останнім кредитних коштів, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за цим договором слід відмовити. Поряд з цим, позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати, які, окрім судового збору, складаються з витрат пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів у розмірі 1514,00 грн, однак жодних доказів на підтвердження даних обставин до суду надано не було, а тому вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю. Однак, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2183,57 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial