Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

Позивачі звернулися до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом, поданим представником позивачів - адвокатом Підгайною Вітою Володимиріною до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності, в якому просить визнати за кожним із позивачів на 1/3 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачі посилалися на те, що 12 листопада 2002 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на житло, згідно якого вони набули право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] було видане 14 листопада 2002 року Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради народних депутатів згідно розпорядження № 386 від 12 листопада 2002 року. В зв`язку з військовою агресією та окупацією м. Сєвєродонецьк, позивачі звернулись до державного реєстратора прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради із заявою про реєстрацію прав власності на квартиру. 18 вересня 2024 позивачі отримали рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 75100703 мотивоване неотриманням реєстратором відомостей з реєстрів, автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року стосовно об`єкта нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , оскільки територія Сєвєродонецької міської територіальної громади є окупованою, БТІ не виконує свої функції, в тому числі не надає інформацію на запити державних реєстраторів про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. Такі обставини також створюють проблеми для позивачів у питанні підтвердження права власності на вказану квартиру та унеможливлює в подальшому після деокупації м. Сєвєродонецька отримання компенсації за знищене житло та інших репарацій (в тому числі звернення до судів міжнародних інстанцій). Наведене свідчить, що в майбутньому можуть виникнути труднощі в реалізації позивачами свого права власності, іншого способу захисту права власності позивачів, ніж як звернення із даним позовом, на даний момент не існує, тому позивачі просять суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2024 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження . 25 листопада 2024 року ухвалою суду закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду. В судове засідання позивачі та їх представник не з`явились, представник позивачів подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені судом. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом по справі встановлено, що згідно з копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 14 листопада 2002 року Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради народних депутатів згідно розпорядження № 386 від 12 листопада 2002 року, вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками по 1/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,6 кв.м.. Вказана квартира була передана на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за позивачами Сєвєродонецьким міським БТІ і внесено в реєстраційну книгу за №229 від 18 грудня 2002 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане 05 січня 1982 року [PERSON] є матір`ю [PERSON] .. Як вбачається з скріншоту актового запису про народження №1651 від 10 жовтня 1985 року із застосунку «ДІЯ» Факт [PERSON] є матір`ю [PERSON] .. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Поліщук Ю.В. за № 75100703 від 18 вересня 2024 року позивачами було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, через те, що відповідачем не підтверджено реєстрацію права власності у зв`язку з відсутністю паперових носіїв та перебування приміщення БТІ на окупованій території. 08 жовтня 2024 року Сєвєродонецькою міською військовою адміністрацією Сєвєродонецького району Луганської області представнику позивача - [PERSON] щодо надання інформації стосовно зареєстрованого права власності на квартиру [ADDRESS] , повідомлено, що вся матеріально-технічна база КП Сєвєродонецьке БТІ станом на 24.02.2022 року була розташована у м.Сєвєродонецьк Луганської області. Територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою РФ, підприємство не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію про об`єкти нерухомого майна, яка була наявна в архівних справах. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Пункт 5 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснює, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками по 1/3 частини квартири [ADDRESS] , а тому позовні вимоги позивачів - підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved