Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

Позивачі, [PERSON] , [PERSON] , звернулись у суд з позовом до відповідача, Харківської міської ради, 3-ті особи [PERSON] , [PERSON] в якому просять визнати право власності на частини від 23/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та визнати право власності на частини від 23/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , після смерті спадкодавців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог зазначає, що їх батько [PERSON] , 21.10.1957р. придбав на підставі договору купівлі-продажу частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . В подальшому між співвласниками були перерозподілені частки та батьку видали свідоцтво про право власності на 23/100 частини домоволодіння. 18.03.1966р. батько подарував своїй сестрі [PERSON] 8/100 частини домоволодіння, на підставі договору. [PERSON] померла [INFO] , згідно заповіту 8/100 частини заповіла [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, проте за життя спадковий прав не оформив. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті по 1/3 частині спадкового майна отримали його дружина [PERSON] та вони, як діти спадкодавця, оскільки фактично прийняли спадщину. [PERSON] померла [INFO] , після її смерті вони, як діти померлої, фактично прийняли спадщину. Інші спадкоємці відсутні. У 2019 році вони звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, після смерті батьків - [PERSON] та [PERSON] , проте свідоцтво про право на спадщину їм видано не було, оскільки у них відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Відповідач - ХМР у поданому відзиві та у судовому засіданні, проти позову заперечувала, зазначаючи, що відсутні докази фактичного прийняття спадщини спадкоємцями, а наявність реєстрації за однією адресою, не свідчить про фактичний вступ у володіння спадковим майном. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, пояснень не надали, повідомлялися належним чином. Ухвалами суду було відкрито провадження у справі, витребувані докази, змінено прізвище позивача, справа призначена до судового розгляду. Заслухавши пояснення позивачів, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07.10.1950 р. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Наришкін Георгій Федорович придбав 1/3 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок перерозподілу ідеальних часток [PERSON] 22.02.1996р. видано свідоцтво про право власності на 23/100 частини домоволодіння адресою: [ADDRESS] . 18.03.1966р. на підставі договору [PERSON] подарував сестрі [PERSON] 8/100 частини домоволодіння адресою: [ADDRESS] . Договір є нотаріально посвідченим. Згідно довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 17.05.2019р. станом на 31.12.2012р. домоволодіння за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за наступними особами: 77/100 частини за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності від 22.02.1966р.; 15/100 частини за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності від 22.02.1966р; 8/100 частини за [PERSON] , на підставі договору дарування від 18.03.1966р. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.05.2024р. житловий будинок літ «Б-1», літ «Р-1» з надвірними будівлями по [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] 77/800 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.12.2019р. та за [PERSON] 77/200 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.08.2019р. та 77/400 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.11.2019р. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори. Згідно вказаного заповіту, належні їй 8/100 частини домоволодіння адресою: [ADDRESS] , вона заповіла брату [PERSON] . За відповіддю Харківського обласного державного нотаріального архіву, спадкова справа , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась. Пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно зі статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до статті 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Такі дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Ураховуючи час відкриття спадщини, тобто той факт, що спадкодавець [PERSON] померла до 1 січня 2004 pоку, застосуванню до відносин спадкування підлягають норми чинного на той час законодавства - ЦК Української РСР. У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження №61-11869св19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Статтею 553 ЦК Української РСР визначено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З будинкової книги на домоволодіння вбачається, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 1965 року, знята з реєстрації у 1985 році, у зв`язку із смертю. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 1957 року, знятий з реєстрації у 1989 році, у зв`язку із смертю. Іншого житла особи не мали. Отже, судом встановлено, що на час відкриття спадщина на 8/100 частини домоволодіння та протягом шести місяців [PERSON] був зареєстрований та проживав разом із [PERSON] , що враховуючи правові позиції ВС у справі № 305/235/17, свідчить про фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна, за заповітом. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК Української РСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Враховуючи, що судом встановлено прийняття [PERSON] спадщини на 8/100 частини спірного домоволодіння, після смерті [PERSON] , вказана частка нерухомого майна належала йому з [INFO] [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . На час смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина на 23/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] . П`ятою Харківською Державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №136П/219. Спадкова справа заведена у 2019 році за заявою позивачів. За даними спадкової справи заповіт [PERSON] , не залишив. Згідно ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] (свідоцтво про укладання шлюбу [NUMBER] від 01.08.1965р.). та діти - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво [NUMBER] видане 08.08.1965р. ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво [NUMBER] видане 08.08.1965р.). Згідно актових записів Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, [PERSON] 15.07.1978р. уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Шлюб розірваний 26.05.1982р. 21.10.1983р. [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Шлюб розірваний 19.10.1993р. 08.06.1995р. [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Шлюб розірваний 25.04.2000р. Згідно актових записів Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб [PERSON] 08.05.1982р. уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Шлюб розірваний 27.11.1985р. 27.11.1986р. [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Шлюб розірваний 28.06.1985р. 12.05.2018р. [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , прізвище не змінювала. Шлюб розірваний 01.12.2022р. Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] [PERSON] 01.12.2023р. змінила прізвище на [PERSON] . Отже, позивачі є дітьми подружжя [PERSON] та [PERSON] . Згідно паспортних даних [PERSON] з 14.08.1974 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується відповідним записом у домовій книзі ( записи змінюються внаслідок зміни прізвища). [PERSON] за даними домової книги зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 23.04.1973р. [PERSON] , дошлюбне прізвище [PERSON] , за даними домової книги зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 03.12.1957р. по день смерті 1999 році. Отже , судом встановлено, що на час відкриття спадщина на 23/100 частини домоволодіння та протягом шести місяців спадкоємці першої черги - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали разом із [PERSON] , що враховуючи правові позиції ВС у справі № 305/235/17, свідчить про фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна, яке за законом залишилось після смерті [PERSON] . Враховуючи, що [PERSON] став власником 23/100 частини спірного домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу, укладеного до вступу у шлюб із [PERSON] та на підставі заповіту, спадкоємцям після його смерті належить по 23/300 частини кожному. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина на 23/300 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з 1957 року по день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена у 2019 році за заявою позивачів про прийняття спадщини. Як встановлено судом, позивачі на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем - [PERSON] . Також, згідно страхового свідоцтва 31.06.1998р. [PERSON] застрахувала домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на рік. За даними АТ «Харківміськгаз» газифікація житлового будинку по [ADDRESS] була виконана у березні 1999 року на замовлення [PERSON] .. 15.03.1999 року [PERSON] уклала договір на проведення технічного обслуговування системи газопостачання за адресою: [ADDRESS] . Надані суду докази у їх сукупності за відсутності доказів наявності у позивачів іншого нерухомого майна, свідчать про фактичний вступ у володіння спадковим майном, яке залишилось після смерті їх матері. Згідно листів нотаріуса позивачам не видано свідоцтво про право на спадщину, після смерті батьків, оскільки у них відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Під час розгляду справи, судом встановлено, що спадкоємцям належало на праві власності 23/100 частини спірного майна. В даному випадку визнання за позивачами права власності у судовому порядку, є ефективним способом захисту їх невизнаних прав. ХМР в обґрунтування своїх заперечень посилається на дві правові позиція ВС, викладені у постановах №204/2707/19 від 28.04.2021р. та №158/1838/19 від 29.07.2021р.. проте вказані постанови стосуються інших обставин, які розглядались судами. Так, у справі №204/2707/19 судом встановлено, що на час відкриття спадщини спадкодавець із спадкоємцем хоча і був зареєстрований за однією адресою, проте не проживав, оскільки створив нову сім`ю та мешкав за іншою адресою. У справі №158/1838/19 судом встановлено, що спадкоємець за рішенням суду був визнаний таким, що втратив право користування житловим, внаслідок чого не проживав за однією адресою із спадкодавцем . Проте у даній справі відповідні записи у домовій книзі, які на протязі тривалого часу повторювались, через зміну прізвищ, свідчать про фактичне проживання спадкоємців на час відкриття спадщини зі спадкодавцями, що відповідачем не спростовано. З урахуванням наведеного заявлені позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved