Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом та просив стягнути із відповідача [PERSON] в порядку регресу 157500 гривень. В обґрунтування позову зазначає, що 13 вересня 2023 року о 17 годині 20 хвилин [PERSON] на автодорозі «Чернігів-Городня-Сеньківка» 25 км+700 м поблизу смт Седнів, Чернігівського району, Чернігівської області керував транспортним засобом марки ГАЗ-САЗ 3307» д.н.з. [NUMBER] , у порушення пунктів 2.3 а, 11.3,13.3 ПДР перед виїздом, не перевіривши технічно справний стан транспортного засобу внаслідок чого під час руху відкрився капот, через що виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення із транспортним засобом марки «SCANIA G420» д.р.н. [NUMBER] , із напівпричепом BODEXK183WS д.н.з. [NUMBER] , який здійснював обгін на смузі зустрічного руху в попутному напрямку. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, постраждалих нема. На час дорожньо-транспортної пригоди був чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АТ/4729871), цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів (поліс № АТ/4729871) цивільно-правова відповідальність автомобіля марки «ГАЗ-САЗ3307» д.р.н. [NUMBER] на час ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА». 16.11.2023 до позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про виплату страхового відшкодування звернулося ТОВ імені Шевченка, якому у дорожньо-транспортній пригоді 13.09.2023 була заподіяні майнова шкода у виді пошкодження транспортного засобу марки «SCANIA G420» д.р.н. [NUMBER] , матеріальний збиток оцінено на суму 252943,01 грн. Сума страхового відшкодування на користь потерпілої особи за мінусом франшизи у розмірі 2500 гривень склала 157500 гривень, що підтверджується копією страхового акту, розрахунку страхового відшкодування, копією платіжного доручення № 61315 від 06.12.2023. Згідно підпункту г, пункту 38.1.1,38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач, як страховик, після виплати страхового відшкодування реалізував своє право на регресний позов до [PERSON] (страхувальника та водія забезпеченого транспортного засобу), вказуючи, що дорожньо-транспортна пригода визначена безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану і обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. У судове засідання представник позивача не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи без його участі за наявними доказами, позов просив задовольнити. Відповідач представлений у судовому засіданні адвокатом Бабинець С.П. Представник відповідача - адвокат Бабинець С.П. у позові просив відмовити. Вказував, що позивач не розмежовує інститут регресу і суборгації, ігнорує правові висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Порушень технічного стану транспортного засобу та обладнання, перерахованих у п.31.4 Правил дорожнього руху України жодним актом не фіксується. Крім того, відповідач (володілець вантажного автомобіля) зобов`язаний проходити періодичний обов`язковий технічний огляд такого транспортного засобу, який пройшов перед подією дорожньо-транспортної пригоди. Згідно протоколу № 01594-00525-23, складеного 17.08.2023 року, про перевірку технічного стану транспортного засобу ГАЗ-САЗ 3307 номерний знак [NUMBER] суб`єктом проведення випробувальної лабораторії «Автотранслаб» ТОВ «Автотрансвуд» транспортний засіб після технічного контролю визнано технічно справним. Досдідивши заявлені у справі докази, встановивши вимоги і заперечення сторін, визначившись із правовідносинами між сторонами і нормою права, яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд визнає позов обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі N 752/16797/14-ц (провадження N 14-80цс19)). Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та главою 82 підрозділу 2 розділу III ЦК України. Вище вказаний Закон України є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). За нормами статті 3 даного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Разом із тим, при наявності умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Наведене чітко відзеркалюється у правових висновках, викладених у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі N 727/182/21, провадження N 61-11749св21, від 17 серпня 2022 року в справі N 761/15232/18 провадження N 61-19661св20 та інших. Дійсно, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі N 760/15471/15-ц (провадження N 14-316цс18). Одночасно статтею 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що цей страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду у чітко визначених випадках, а саме: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування); Також передбачено, що цей страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини та до особи, яка заподіяла шкоду навмисно. Із змісту статей 559 та 1191 ЦК України вбачається, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При розгляді справи встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди був чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АТ/4729871), цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів (поліс № АТ/4729871) цивільно-правова відповідальність автомобіля марки «ГАЗ-САЗ3307» д.р.н. [NUMBER] на час ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Згідно протоколу № 01594-00525-23, складеного 17.08.2023 року, про перевірку технічного стану транспортного засобу ГАЗ-САЗ 3307 номерний знак [NUMBER] суб`єктом проведення випробувальної лабораторії «Автотранслаб» ТОВ «Автотрансвуд» визначено особливості переобладнання у 2023 році - заміна двигуна на дизельний та транспортний засіб після технічного контролю визнано технічно справним (а.с.8). По факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.09.2023 (майже через місяць після перевірки у пункті технічного контролю) позивачем було проведено страхове розслідування та заведено страхову справу під реєстраційним номером 97738. 16.11.2023 до позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про виплату страхового відшкодування звернулося ТОВ імені Шевченка, якому у дорожньо-транспортній пригоді 13.09.2023 була заподіяні майнова шкода у виді пошкодження транспортного засобу марки «SCANIA G420» д.р.н. [NUMBER] , матеріальний збиток оцінено на суму 252943,01 грн. Сума страхового відшкодування на користь потерпілої особи за мінусом франшизи у розмірі 2500 гривень склала 157500 гривень, що підтверджується копією страхового акту, розрахунку страхового відшкодування, копією платіжного доручення № 61315 від 06.12.2023 (а.с.15-22). Відповідно до постанови Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2023 року (суддя Меженнікова С.П.) [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 гривень. Із змісту постанови вбачається, що 13 вересня 2023 року о 17 годині 20 хвилин [PERSON] на автодорозі «Чернігів-Городня-Сеньківка» 25 км+700 м поблизу смт Седнів, Чернігівського району, Чернігівської області керував транспортним засобом марки ГАЗ-САЗ 3307» д.н.з. [NUMBER] , у порушення пунктів 2.3 а, 11.3,13.3 ПДР перед виїздом, не перевіривши технічно справний стан транспортного засобу внаслідок чого під час руху відкрився капот, через що виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення із транспортним засобом марки «SCANIA G420» д.р.н. [NUMBER] , із напівпричепом BODEXK183WS д.н.з. [NUMBER] , який здійснював обгін на смузі зустрічного руху в попутному напрямку. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, постраждалих нема. Як зазначено у вказаній постанові (а.с. 7-8) [PERSON] у суді визнав свою вину у порушенні вимог п.2.3 а Правил дорожнього руху України Постанова суду набрала законної сили. Згідно п.2.3 а Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу. Відповідач не заявляв та не надав доказів, що капот відкрився внаслідок стану дороги, і що заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з вини осіб підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги. Технічно-справний стан транспортного засобу, у тому числі, означає належний стан передбачених конструкцією всіх замків кузова або кабіни, запори бортів вантажної платформи тощо. Такий стан (п. 31.4.7 «Інші елементи конструкції») водій повинен був перевірити перед кожним виїздом, а не раз на рік при обов'язковому технічному огляді вантажного автомобіля, Надавши протокол № 01594-00525-23, складений 17.08.2023 року, про перевірку технічного стану транспортного засобу ГАЗ-САЗ 3307 номерний знак [NUMBER] , представник відповідача не спростував, що в поїздку 18 жовтня 2023 року [PERSON] виїхав, дотримавшись вимог п.2.3 а Правил дорожнього руху України. Відповідач є страхувальником та водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, яка за згадуваною вище постановою суду визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, в питанні, чи мали місце ці дії, (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку, постанові, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Переоцінка фактів суперечить принципу юридичної визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, про що у низці своїх рішень зазначає Європейський суд з прав людини та Конституційний Суд України. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Так, згідно із висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18), при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином відповідач є належним відповідачем по справі, а заявлені до нього вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства та є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Всупереч вищенаведеним приписам процесуального законодавства відповідачем не надано доказів, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між ДТП і належною перевіркою ним перед виїздом справності замків, гачків, запор, механізмів регулювання, які б заважали довільному (мимо волі водія) відкриттю капоту у русі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved