Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 08.10.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Сучасний Факторинг» був укладений договір позики № 20200034925, за умовами якого ТОВ «Сучасний Факторинг» передано у розпорядження [PERSON] суму позики у розмірі 10\~000 грн. 00 коп. Умовами договору було передбачено обов`язок [PERSON] сплатити плату за оформлення договору позики у розмірі 1200 грн. 00 коп., погоджений розмір процентів за користування позикою, а такою щомісячну комісію за управління позикою. ТОВ «Сучасний Факторинг» свої зобов`язання за договором позики виконало у повному обсязі, надавши у розпорядження [PERSON] погоджену суму позики. У свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання з повернення позики та сплати комісії за управління позикою належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 15\~197 грн. 74 коп., з яких: 7\~272 грн. 73 коп. заборгованість за тілом позики; 7\~925 грн. 01 коп. заборгованість за сумою комісії. З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «Сучасний Факторинг» просило стягнути з [PERSON] визначену суму заборгованості за договором позики, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 23.12.2024 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, на подачу заяв по суті справи. У судові засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Разом з позовною заявою позивачем заявлено клопотання, в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання щодо проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на ухвалення заочного рішення. На момент ухвалення судового рішення від сторони позивача жодних заяв, клопотань не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце судового засідання [PERSON] повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за її офіційно зареєстрованою адресою проживання, а також шляхом доставлення судової повістки в електронний кабінет, а також шляхом направлення SMS-повідомлення про виклик до суду за її номером телефону, що вказаний у матеріалах справи. Як вбачається з наявних у матеріалах справи довідок, сформованих засобами автоматизованої системи документообігу суду, до електронного кабінету [PERSON] було доставлено копію позову з додатками, копію ухвали суду від 23.12.2024 року, а також судову повістку про виклик до суду. Як встановлено судом за результатами перевірки, копію ухвали суду від 23.12.2024 року, а також судову повістку про виклик до суду не було вручено [PERSON] за її зареєстрованим місцем проживання. Станом на момент ухвалення судового рішення від відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані в будь-який інший спосіб не надходило жодних заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву. Відповідно до п. 2, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд звертає увагу, що положення чинного процесуального законодавства не передбачають обов`язку суду, в якого відсутні відомості щодо місця проживання чи перебування учасника справи, крім як відомостей про офіційно зареєстроване місце проживання/перебування, повторно направляти судові повістки про виклик до суду. Повернення поштового відправлення з відміткою про закінчення строку зберігання, яке відправлялася за офіційно зареєстрованою адресою проживання відповідача, що є єдиними відомостями про його проживання, які перебувають у володінні суду, є належним виконанням суду свого процесуального обов`язку щодо повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання, а відповідно вважається належним чином повідомленням особи про проведення судового розгляду. У Постанові КЦС ВС від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що листи, що повернулися з відміткою/довідкою поштового відділення про причину повернення «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, якщо їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або на адресу місця реєстрації фізичної особи чи адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Таким чином, [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, оскільки [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надала, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 08.10.2020 року [PERSON] особисто звернулася до ТОВ «Сучасний Факторинг» з заявою на отримання позики (а.с. 15-16), в якій викликала власне волевиявлення на отримання позики шляхом перерахування визначеної грошової суми на її банківський рахунок. Вказана заява особисто підписана [PERSON] . У цей же день, 08.10.2020 року між ТОВ «Сучасний Факторинг» та [PERSON] в письмовій формі було укладено договір позики № 20200034925 (а.с. 12-14), за умовами якого ТОВ «Сучасний Факторинг» зобов`язалося надати [PERSON] позику, а [PERSON] зобов`язалася повернути позику, внести плату за користування позикою в розмірі, порядку та на умовах, що визначені договором. Договір позики особисто підписаний [PERSON] шляхом проставлення підпису на кожній сторінці договору. Сторонами було погоджено наступні умови надання позики: сума позики 10\~000 грн. 00 коп., плата за оформлення договору 1200 грн. 00 коп., що розподіляється на кілька платежів, які [PERSON] повинна сплачувати щомісячно рівними частинами; сума позики разом з платою за оформлення договору складають загальну суму позики; строк користування позикою 24 календарних місяці; проценти за користування позикою 0,01% за календарний місяць від загальної суми позики; щомісячна комісія за управління позики на рівні 4,5% від загальної суми позики за календарний місяць. Крім того, умовами договору позики визначено загальну вартість позики, розмір витрат [PERSON] за позикою, а також реальну річну процентну ставку та інші особливості специфікації позики, що надається [PERSON] . Судом також встановлено, що 08.10.2020 року [PERSON] особисто підписана заяву до договору позики (а.с. 15) та паспорт позики (а.с. 17), якими засвідчила ознайомлення з усіма істотними умовами зобов`язання. З договору позики № 20200034925 від 08.10.2020 року (а.с. 12-14) вбачається, що способом надання позики сторонами було погоджено перерахування грошових коштів на банківський рахунок [PERSON] , що був вказаний у договорі позики. До позовної заяви не додано жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на підтвердження того, що погоджена сума грошових коштів в якості позики була перерахована ТОВ «Сучасний Факторинг» на банківський рахунок [PERSON] . Разом з тим, з наданого розрахунку заборгованості (а.с. 19) судом встановлено, що [PERSON] на виконання своїх обов`язків за договором позики № 20200034925 від 08.10.2020 року здійснювала повернення ТОВ «Сучасний Факторинг» частини суми позики, а також сплачувала комісію за управління позикою, зокрема, за період з 09.11.2020 року по 10.05.2021 року. Вказана поведінка [PERSON] щодо повернення ТОВ «Сучасний Факторинг» частини суми позики та сплати комісії свідчить про визнання нею існування позикового зобов`язання, а також підтверджує факт отримання [PERSON] погодженої суми грошових коштів в якості позики. Таким чином, судом встановлено, що 08.10.2020 року між ТОВ «Сучасний Факторинг» та [PERSON] на підставі укладеного письмового договору виникло позикове зобов`язання на вищевикладених умовах. Крім того, судом встановлено факт передання ТОВ «Сучасний Факторинг» погодженої суми позики у розпорядження [PERSON] . Натомість, як видно з розрахунку заборгованості, [PERSON] свої зобов`язання з повернення позичених коштів, сплати комісії у повному обсязі не виконала, допустивши прострочення зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення заборгованості. З розрахунку заборгованості (а.с. 19) судом встановлено, що заборгованість [PERSON] за договором позики у загальному розмірі становить 15 197 грн. 74 коп., з яких: 7 272 грн. 73 коп. заборгованість за тілом позики; 7 925 грн. 01 коп. заборгованість за сумою комісії. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). Зважаючи на умови позики, погоджені сторонами, суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, вважає його правильним та обґрунтованим. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення договору позики з [PERSON] , доведено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення позичених коштів та сплати комісії, а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості у загальному розмірі 15 197 грн. 74 коп., з яких: 7 272 грн. 73 коп. заборгованість за тілом позики; 7 925 грн. 01 коп. заборгованість за сумою комісії. На підставі цього суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (2\~422 грн. 40 коп.), а також витрат на професійну правничу допомогу (5\~000 грн. 00 коп.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Додані до позову документи підтверджують понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~000 грн. 00 коп. З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на повне задоволення позовних вимог та відсутність заперечень [PERSON] проти обґрунтованості та співмірності розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, судові витрати, які понесені позивачем, підлягають стягненню з [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved