Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 22 жовтня 2005 року вони уклали шлюб, який був зареєстрований Зеленоярською сільською радою Доманівського району Миколаївської області, актовий запис №07. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не має. З 2020 року проживають окремо, і у жодного з подружжя не виникало бажання відновити подружні стосунки. Збереження шлюбу і сім`ї є недоцільним, тому, що сім`ї в тому розумінні, яке закладено законодавством та звичаєм стосовно спільних прав і обов`язків не має. Позивач вважає, що даний шлюб не відповідає ні його інтересам, ні інтересам відповідача, оскільки за чотири роки окремого проживання у подружжя відсутні будь-які спільні інтереси. Відповідачка пропонувала розлучитися, подавши спільну заяву до органів ДРАЦС, але на даний час, із об`єктивних причин, позивач не може прибути до органу ДРАЦС. Ухвалою суду від 20.11.2024 року позовна заява прийнята та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена в установленому законом порядку. Оскільки відповідач з поясненнями чи запереченнями (відзивом на позов) щодо позовних вимог до суду не звертався, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З письмових матеріалів встановлено, що 22 жовтня 2005 року позивач з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Зеленоярською сільською радою Доманівського району Миколаївської області, актовий запис №07. Від даного шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. З 2020 року проживають окремо, і у жодного з подружжя не виникало бажання відновити подружні стосунки. Збереження шлюбу і сім`ї є недоцільним, тому, що сім`ї в тому розумінні, яке закладено законодавством та звичаєм стосовно спільних прав і обов`язків не має. Позивач вважає, що даний шлюб не відповідає ні його інтересам, ні інтересам відповідача, оскільки за чотири окремого проживання у подружжя відсутні будь-які спільні інтереси. Відповідачка пропонувала розлучитися, подавши спільну заяву до органів ДРАЦС, але на даний час, із об`єктивних причин, позивач не може прибути до органу ДРАЦС. Спірне питання регулюється ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, згідно яких суд розглядає позов одного з членів подружжя про розірвання шлюбу, з`ясувавши фактичні відносини сторін,\~постановляє\~рішення. \~ \~ \~ \~Подружжя не підтримує шлюбні стосунки та не бажає зберегти шлюб, що свідчить про відсутність підстав для надання строку на примирення. Відповідно до ч.1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частин 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинені остаточно. Шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу між сторонами. За таких обставин суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved