Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-16 00:00:00

В квітні 2024 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивували тим, що відповідач [PERSON] є одинокою матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] , реєстрація народження дитини здійснена у відповідності д ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідач зловживає алкогольними напоями, не створює належні умови для проживання сина, довела помешкання до антисанітарного стану. Відповідач разом з сином зареєстрована за адресою [ADDRESS] , проте фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Своє проживання не за місцем реєстрації пояснює тим, що житло перебуває в антисанітарному стані, засмічене, тому вона з сином переїхала до квартири своєї покійної бабусі. Проте квартиру по просп. Центральному відповідач також довела до антисанітарного стану, в зв`язку з недбалістю матері у квартирі виникла пожежа. [PERSON] неналежно виконує батьківські обов`язки, не приділяє дитині увагу, не забезпечує належний медичний догляд, не цікавиться навчанням сина, не підтримує зв`язок з класним керівником. Дитина неодноразово самовільно залишала місце свого проживання, бродяжить. Проживання разом з матір`ю становить реальну небезпеку для дитини, в зв`язку з чим на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради від 27.03.2024 № 559 дитину [PERSON] . [INFO] , негайно відібрано у матері. Посилаючись на викладене, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради просить суд: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути аліменти з [PERSON] на користь Органу опіки та піклування ММР на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 25 % сукупного доходу, але неменше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття на особовий рахунок дитини; після набрання рішенням суду законної сили направити його до відділу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.04.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні; витребувано у Органу опіки та піклування ВК ММР письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. 16.05.2024 на адресу суду від позивача надійшов висновок органу опіки та піклування ВК ММР про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. 06.10.2024 та 08.10.2024 від представника відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо даного позову, я в якому вона просить відмовити у задоволенні позову та вислухати в судовому засіданні по суті спору думку малолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заперечень проти позову посилалась на те, що дитина неодноразово зникала з дому, мати сама неодноразово зверталась до органів поліції з відповідними заявами, самостійно впоратись з вихованням сина вона не могла, тому самостійно зібрала речі свого сина та відвела його до Міської дитячої лікарні з метою подальшого влаштування до дитячого закладу. Відповідач погоджується з тим, що її житло дійсно перебуває в антисанітарному стані через пожежу та на даний час коштів для відновлення помешкання вона не має. На теперішній час існують об`єктивні перешкоди для проживання дитини разом з нею, оскільки наслідки пожежі наразі не усунуто. Між тим зазначала, що вона офіційно працює, на обліку в лікаря-психіатра і лікаря-нарколога не перебуває. Вважає, що сам по собі факт перебування її у важкому матеріальному стані не є підставою для позбавлення її батьківських прав. Вказувала на те, що відвідувала сина в дитячому закладі, передавала йому посилки. Окремо зауважувала на тому, що в разі позбавлення її батьківських прав просить суд одразу встановити їй час зустрічей із сином. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.10.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті; ухвалено допитати в судовому засіданні малолітнього [PERSON] , [INFO] , в порядку ст. 232 ЦПК України для з`ясування його думки щодо розв`язання спору. В судовому засіданні представник позивача Органу опіки та піклування виконкому ММР Норенко О.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Онищенко Л.В. в судовому засіданні на початку висловлювали заперечення проти позову, проте під час промови у судових дебатах відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала, про що надала власноручну заяву через канцелярію суду. Представник третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживав разом з матір`ю, дорослим братом та батьком в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Мати іноді била його, коли перебувала в стані алкогольного сп`яніння, та інколи за незадовільні успіхи в навчанні, після чого він тікав з дому та проводив час на вулиці в компанії своїх друзів. При цьому зазначив, що мати завжди годувала його, купувала йому одяг та іграшки. Вказував, що він загубив свій телефон, після чого інший придбано не було та він не мав можливості навчатись онлайн. Малолітній [PERSON] пояснив, що він бажає повернутись додому до матері, незважаючи на те, що квартира в незадовільному стані після пожежі, в ній відсутнє електропостачання та мати іноді його б`є, оскільки вдома знаходяться його друзі, з якими він хоче спілкуватись і проводити час. Про почуття любові та приязні до матері не заявляв. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши малолітнього, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, судом встановлено наступне. [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Відомості про батька дитини записані у відповідності до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 5). Відповідач [PERSON] і її неповнолітній син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Проте фактично вони проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання від 21.03.2024 проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Квартира складається з двох кімнат, оселя після пожежі, будинок цегляний, світла немає, вода, газ є, кухня захаращена брудним посудом. В кімнаті дитини є ліжко, письмовий стіл, шафа, книжкові полиці. В іншій кімнаті - вибиті вікна, на кухні - непридатні умови для господарювання (а.с. 6). У відповідності до повідомлення Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 28.09.2023 за вих. № 20342/50-23 21.09.2023 від [PERSON] надійшло повідомлення про те, що її син [PERSON] , 2014 р.н., пішов з дому та його місце знаходження невідомо. Також від [PERSON] надходили повідомлення про подібний факт 31.08.2023, 02.09.2023. В ході проведення профілактичних бесід було встановлено, що матір вживає алкогольні напої та авторитетом у сина не користується (ас. 13). Відповідно до повідомлення Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 06.11.2023 на профілактичний облік ЮП МРУП ГУНП в Миколаївській області поставлений неповнолітній [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , як дитина, яка 2 і більше разів залишила місце проживання (а.с. 14). 27.03.2024 Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради було винесено рішення № 559 про негайне відібрання [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 10.04.2024 № 633 дитину [PERSON] влаштовано до Комунального закладу «Лисогірська спеціальна школа» Первомайського району Миколаївської обласної ради на повне державне забезпечення (а.с. 46). Згідно листа КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» від 04.04.2024 за вих. № 322/01-098 повідомлено, що 12.03.2024 за адресою [ADDRESS] вночі сталась пожежа, в якій постраждала [PERSON] , яку бригада ШМД госпіталізувала до токсикологічного відділення КНП «ЛШМД». Пожежну службу і бригаду ШМД викликали сусіди. Хвора перебувала на стацлікуванні з 12.03.2024 по 15.03.2024 з діагнозом: Отруєння чадним димом. Стан алкогольного сп`яніння. У відповідності до характеристики Миколаївської гімназії № 25 ММР від 25.03.2024 [PERSON] , [INFO] навчається в даній гімназії з 1 класу. Під час онлайн-навчання [PERSON] на уроки не виходив, оскільки для нього вдома не було створено умов для дистанційної роботи: у дитини немає гаджету, інтернета. Учень навчається на середньому та достатньому рівні. У 2 семестрі 2023/2024 н.р. домашні завдання від [PERSON] перестали надходити. Мати дитини [PERSON] несумлінно ставиться до навчання та виховання сина: батьківські збори не відвідує, не цікавиться навчальними досягненнями [PERSON] , не має контакту з сином (а.с. 45). Зі змісту довідки по доходи, виданої 09.10.2024 ТОВ «СПАКС», [PERSON] працює у даному товаристві з 01.11.2023, займає посаду прибиральник, її заробітна плата у серпні та вересні 2024 року склала 4 100,00 грн. (а.с. 66). Згідно повідомлення КЗ «Лисогірська спеціальна школа» Первомайського району Миколаївської обласної ради від 10.10.2024 [PERSON] , мати [PERSON] , відвідувала дитину [INFO] , з собою привезла речі та предмети побуту. Речі, які привезла мати, були у вжитку, більшість речей не по розміру. Також [PERSON] двічі надсилала посилки (а.с. 67). Відповідно до довідки КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР від 09.10.2024 [PERSON] , [INFO] , до закладу за медичною допомогою лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не зверталась (а.с. 68). Згідно висновку Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 13.05.2024 вказаний орган вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 28-30). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Частиною 2 ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Згідно ч.1, ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Після з`ясування всіх обставин справи суд вважає, що поведінка матері дитини [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , суперечить вимогам ст.ст. 150, 152 СК України, та порушує право дитини на належне батьківське виховання, фізичний, духовний та моральний розвиток. У статті 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Частиною 4 ст. 155 СК України регламентовано, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 зазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, малолітнього [PERSON] , судом встановлено, що мати дитини фактично не піклувалась про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкувалась з сином в обсязі та шляхом, необхідним для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляєінтересу до його внутрішнього світу; не створює належних умов для отримання ним освіти. [PERSON] поводила себе агресивно по відношенню до сина, вчиняла щодо нього фізичне насильство. Мати зловживає алкогольними напоями, що свідчить про антисоціальний спосіб життя, систематичне та тривале нехтування своїх батьківських обов`язків. За таких обставин суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиконання своїх батьківських обов`язків є усвідомленою, змінити поведінку матері в кращу сторону неможливо; вбачається вина [PERSON] у невиконанні нею своїх обов`язків по відношенню до сина. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд на перше місце ставить "якнайкращі інтереси дитини". На підставі наявних у матеріалах справи доказів суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] нехтує потребами свого сина, порушує права дітей на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Відповідач чинить насильство по відношенню до сина, усвідомлено допускає вчинення фізичного та психологічного насильства щодо малолітнього, не забезпечує йому спокійне і безпечне середовище для розвитку та виховання. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, яка ухиляються від виконання обов`язків по його вихованню, не проявляє батьківської турботи та інтересу до розвитку та внутрішнього світу дитини, що встановлено висновком органу опіки та піклування. На переконання суду, позбавлення відповідача батьківських прав насамперед слугує захисту прав та інтересів дітей. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо пояснень відповідача про те, що вона бажає зустрічатись з дитиною після позбавлення її батьківських прав - вона має можливість реалізувати свої права шляхом звернення до суду із відповідним позовом згідно положень ст. 168 Сімейного кодексу України. При вирішенні позовної вимоги про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Приписами статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, оцінивши в сукупності наявні в справі докази, враховуючи положення статей 166 та 182 СК України, та те, що відповідач є працездатною особою, офіційно працює, відомості щодо знаходження на її утриманні інших осіб в матеріалах справи відсутні, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення аліментів обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 3 028,00 грн.

Outcome: approved