Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

У травні 2024 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; виключити з актового запису №183 про народження відомості про [PERSON] , як батька дитини, записані зі слів матері; внести відповідні зміни в актовий запис про народження №183 від 19.03.2021, зазначивши його батьком дитини, змінивши при цьому прізвище дитини із « [PERSON] » на « [PERSON] »; по батькові дитини « [PERSON] » та ім`я залишити без змін. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 17.01.2015 перебував у зареєстрованому шлюбі [PERSON] . Рішенням суду від 02.11.2022 у справі №183/5317/22 шлюб був розірваний, а згідно з цим рішенням сімейні відносини між подружжям були припинені ще до розірвання шлюбу, а саме з 2018 року. Фактично, з того часу позивач та [PERSON] (далі відповідачка) почали проживати разом, проте приблизно у червні 2020 року сімейні відносини між ними були припинені. [INFO] у [PERSON] народився син - [PERSON] . Відомості про батька дитини у свідоцтві про народження записані зі слів матері. У серпні 2023 року відповідачка повідомила позивача, що саме він є батьком малолітнього [PERSON] . Тому, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 05.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.10.2024 призначено у справі судову біологічно-генетичну експертизу. Після надходження висновку експерта, ухвалою суду від 02.12.2024 поновлено провадження у справі. У підготовче засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги та обставини, викладені у позові визнала у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.63). Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [INFO] у [PERSON] народилася дитина син\~ [PERSON] , матір`ю якого записана відповідно [PERSON] , а відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, про що 19.03.2021 складено відповідний актовий запис №183, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00032960599 від 05.10.2021\~ (а.с.10). 04 липня 2024 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Перещепинською міською радою 04.07.2024 складено актовий запис №20; прізвище дружині після державної реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] » (а.с.38). Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи питання про те, чи не суперечить визнання позову закону та визначаючи наявність підстав для ухвалення рішення, суд враховує наступне. Згідно з висновком експерта №2740-МГ молекулярно-генетичної експертизи від 20.11.2024, громадянин [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , народженою громадянкою [PERSON] , [INFO] . Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи, складає не менше 99,999999%. (а.с.75-76) Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 (далі - Правила державної реєстрації), Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 (далі - Правила внесення змін). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічні положення викладені в ст.5 СК України. Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122, 125 СК України. Нормою ст.122 ч.ч.1, 2 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Положеннями ст.133 СК України передбачено, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Згідно ст.129 ч.1 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Положеннями ст.128 ч.2 СК України визначено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Згідно зі ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Так, статтею 126 СК України передбачено визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно п.20 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. В свою чергу, за змістом пп.2.13.1 п.2.13, пп.2.16.2, 2.16.4, 2.16.7 п.2.16 Правил внесення змін підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, окрім іншого, є рішення суду про визнання батьківства (материнства), виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. За наявності рішення суду щодо оспорювання батьківства або материнства в актовому записі про народження дитини виправляються відомості, про які зазначено в рішенні суду. На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За змістом ст.7 СК України, ст.3 Конвенції про права дитини регулювання сімейних відносин, зокрема судами, має здійснюватися з максимально можливим та першочерговим урахуванням і забезпеченням інтересів дитини. За змістом ст.ст.7, 9 Конвенції про права дитини, ст.ст.11, 14 Закону України «Про охорону дитинства» дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування, проживати разом з батьками. Дитина та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятками, передбаченими законом. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини,\~ «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999%). Доказова цінність такого тесту суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, №3451/05, §34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має вирішальне значення в процесі дослідження факту батьківства та вирішення спору цієї категорії. Наведена судом вище правова позиція кореспондується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 квітня 2021 року по справі №235/143/19, від 14 квітня 2021 року по справі №644/9720/16-ц, від 21 квітня 2021 року по справі №640/4304/17, від 17 грудня 2021 року по справі №683/1732/17, від 26 січня 2022 року по справі №202/5601/18. В ході розгляду даної знайшли підтвердження фактичні обставини, на які посилався позивач в обґрунтування свого позову, враховуючи результати молекулярно-генетичного дослідження, суд приходить до висновку, що біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , є саме позивач. Тому суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання позивача батьком дитини, та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини відомостей про позивача як про її дійсного біологічного батька. На підставі викладеного,

Outcome: approved