Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

23.09.2024 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором\~№ 3598-2267-2 від 14.12.2023 у розмірі 42\~000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.12.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3598-2267-2 в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 265281 направлявся відповідачці 14.12.2023 о 09:06:55 год. шляхом надіслання на мобільний номер, який зазначений в кредитному договорі та ІТС. Кредитний договір був підписаний 14.12.2023 о 09:07:01 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 265281 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua. Відповідачка відповідно до умов кредитного договору отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн. строком на 365 днів (до 13.12.2024), шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми за кожен день користування (1277,5% річних). Періодичність платежів зі сплати процентів становить кожні 30 днів. Нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику до дня повернення суми кредиту включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного договору шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок. Відповідачка своєчасно не сплатила нараховані проценти за користування кредитом та має відповідну заборгованість з їх сплати у розмірі 42\~000,00 грн., що нараховані за період з 14.12.2023 по 10.08.2024. З наведених підстав позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 42\~000,00 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору розміром 3\~028,00 грн. та 10\~000,00 грн. витрат на правничу допомогу (а.с. 25). Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково, посилаючись у відзиві на те, що відповідно до умов вищезазначеного договору строк кредитування складав 365 днів з 14.12.2023. З 04.04.2024 відповідачка перебуває на військовій службі за контрактом, у зв`язку із чим на спірні правовідносини щодо стягнення відсотків поширюється дія п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким передбачено, що проценти за користування кредитом не нараховуються на весь час особливого періоду. Особливий період діє в Україні з 17.03.2014 згідно з Указом Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Крім того, звернула увагу на неправильність розрахунку процентів відповідачем за спірний період, оскільки кредитним договором встановлено фіксовану процентну ставку 3,5% щоденно, що складає 175 грн. З 14.12.2023 по 03.04.2024 минуло 111 днів. Отже, розмір процентів за цей період складає 19\~425 грн. Також зазначала, що вона не є фахівцем, має звичайний рівень правової обізнаності, не змогла ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування, які викладені у декількох значних за обсягом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом, що робить кредит непомірним тягарем для неї. Крім того, позивач, скориставшись її необізнаністю, спонукав укласти кредитний договір на вкрай невигідних умовах, які вона не мала змоги належно оцінити. Тому, з урахуванням правових висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, суд вправі зменшити загальний розмір процентів пропорційно до суми кредиту Також у відзиві навела заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, які полягають у тому, що акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 24.07.2024 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 2 від 24.07.2024 та платіжна інструкція № 741 від 25.07.2024 на суму 80\~000 грн. підписані раніше, ніж були фактично надані послуги адвокатом позивачу, то вони не можуть підтверджувати послуги, надані адвокатом у вересні 2024 року. Вважає, що позивачем не надані докази на підтвердження сплати коштів на правничу допомогу розміром 10\~000 грн. у межах цієї справи. Розмір судового збору до сплати просила визначити пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 27.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, встановлено строки для подання заяв по суті справи учасниками процесу, призначене перше судове засідання на 05.11.2024 без повідомлення сторін (а.с. 46). 05.11.2024 від відповідачки [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та заява про ознайомлення з матеріалами справи, у зв`язку із чим розгляд справи було відкладено до 04.12.2024. 02.12.2024 надійшов відзив відповідача на позов, в якому просила визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву, поновити та продовжити процесуальний строк, прийняти до уваги відзив при розгляді справи, надати час для збирання доказів. Враховуючи, що з матеріалами справи, зокрема з позовною заявою, відповідачка ознайомилась 13.11.2024, що підтверджується її підписом на заяві про ознайомлення з матеріалами справи, та 29.11.2024 надіслала відзив на позов, який надійшов до суду 02.12.2024, тому суд вважає, що строк на подання відзиву, визначений ухвалою від 27.09.2024, відповідачкою не пропущено, у зв`язку із чим її клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву судом не вирішувалось. Ухвалою суду від 04.12.2024 задоволено клопотання відповідачки [PERSON] про надання додаткового строку для подання доказів у цій справі, встановлено [PERSON] додатковий строк для подання доказів до 08.01.2025. Оголошено перерву у розгляді справи до 16.01.2025. 08.01.2025 до суду надійшло клопотання відповідачки про долучення доказів. 14.01.2025 від представника позивача надійшла заява, в якій навів пояснення щодо незастосування до відповідачки пільги, визначеної п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідачка не брала безпосередньої участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 14.12.2023 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 3598-2267-2, за умовами якого ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» зобов`язується надати [PERSON] грошові кошти (кредит) в розмірі 5 000,00 грн. строком на 365 днів з сплатою кредиту в кінці строку користування. Процентна ставка за користування кредитом становить 3,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (річна процентна ставка становить 1277,50 %). Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів: 13.01.2024 року 5 250,00 грн.; 12.02.2024 року 5 250,00 грн; 13.03.2024 року 5 250,00 грн; 12.04.2024 року 5 250,00 грн.; 12.05.2024 року 5 250,00 грн; 11.06.2024 року 5 250,00 грн.; 11.07.2024 року 5 250,00 грн.; 10.08.2024 року 5 250,00 грн.; 09.09.2024 року 5 250,00 грн.; 09.10.2024 року 5 250,00 грн.; 08.11.2024 року 5\~250,00 грн.; 08.12.2024 року 5\~250,00 грн., 13.12.2024 року 875,00 грн. (а.с. 612). Позивач здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] , що належить відповідачу через платіжний сервіс\~FONDY (ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС», здійснює переказ коштів без відкриття рахунку (п. 1.1.-1.11 кредитного договору). Даний договір укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі на сайті https://procent.com.ua (далі по тексту ІТС) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Для отримання кредиту та укладення договору, позичальник в особистому кабінеті в ІТС заповнює особисту інформацію щодо бажання отримати кредит, шляхом заповнення в ІТС усіх граф відповідної форми, в якій вказує суму кредиту та бажаний строк надання кредиту. У разі схвалення заявки на кредит, ІТС товариства генерується Паспорт споживчого кредиту для ознайомлення, Договір, що є офертою та містить усі істотні умови, про, що інформує позичальника в особистому кабінеті. Товариство надсилає позичальнику електронний підпис з одноразовим ідентифікатором шляхом направлення на телефонний номер позичальника, що вказаний і особистому кабінеті. Позичальник ознайомлюється з Паспортом споживчого кредиту та підписує його шляхом введення введення в спеціальному полі електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, ознайомлюється даним договором підписує його шляхом направлення повідомлення товариству, яке підписується відповідно до абзацу 3 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме шляхом введення у спеціальному полі, електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, який відповідає вимогам 3 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натискання іконки «Підписати договір». Після підпису позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором цього Договору повідомлення надходить в ІТС товариства та свідчить/повідомляє товариство про те, що позичальник надав згоду (акцептував) даний Договір. Після зазначених дій, даний Договір підписується з сторони товариства шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису із кваліфікованою електронною позначкою часу та/або кваліфікованою електронною печаткою з кваліфікованою електронною познакою часу уповноваженою особою, відповідно до чинного законодавства (п. 6.1., 6.4., 6.7., 6.8., 6.9. кредитного договору). В розділі 9 кредитного договору зазначено, що його підписано позичальником [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 265281, відправлено 14.12.2023 09:06:55, введено 14.12.2023 09:07:01 (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.\~Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.\~Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до пп. 6, 7, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.\~Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»,\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є\~використання\~електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до чч. 3, 4, 6 ст. 11\~Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.\~Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.\~Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.\~Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова послуга надається на підставі договору, який укладається, змінюється, припиняється, виконання зобов`язань за яким забезпечується відповідно до вимог цивільного законодавства України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом та спеціальними законами.\~Договір про надання фінансової послуги (крім договору, предметом якого є послуга з торгівлі валютними цінностями або виконання платіжної операції, якщо зобов`язання за відповідними правочинами повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення) укладається виключно в письмовій формі з дотриманням вимог Цивільного кодексу України, встановлених до письмової форми правочину: 1) у паперовій формі; або 2) у формі електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; або\~3) у порядку, передбаченому законодавством України про електронну комерцію. У разі недотримання письмової форми договору про надання фінансової послуги, якщо така форма договору передбачена цією частиною, такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»,\~а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. На підставі викладеного законодавство України надає можливість укласти кредитний договір відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений між позивачем та відповідачем 14.12.2023 кредитний договір № 3598-2267-2 не суперечить Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та не визнаний на час розгляду справи недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до наданого позивачем детального розрахунку заборгованості за договором № 3598-2267-2 від 14.12.2023 станом на 10.08.2024 відповідачка має заборгованість зі сплати процентів в розмірі 47 000,00 грн. (а.с. 1417). Доказів сплати процентів відповідачем не надано. Водночас, заперечуючи проти стягнення процентів у зазначеному позивачем розмірі, відповідачка посилалась на положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та зазначала, що вона з 04.04.2024 перебуває на військовій службі за контрактом в особливий період, у зв`язку із чим період стягнення процентів має становити з 14.12.2023 по 03.04.2024, тобто 111 днів, а сума до стягнення 19\~425 грн. Згідно з п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. За змістом довідки ВЧ [NUMBER] Національної гвардії України № 271 від 07.12.2024 солдат [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом у вказаній військовій частині з 04.04.2024. З копії військового квитка [PERSON] серії [NUMBER] випливає, що з 04.04.2024 вона прийнята на військову службу за контрактом до ВЧ [NUMBER] , де проходить службу на теперішній час. Також на підтвердження вказаних обставин [PERSON] надала копію службового посвідчення серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому продовжувався та діє до теперішнього часу. Указом Президента України від 14.01.2025 № 26/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами), строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року на 90 діб. Отже, [PERSON] є військовослужбовцем, яка проходить службу під час особливого періоду, у зв`язку із чим на неї розповсюджуються гарантії, визначені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Оскільки на військову службу [PERSON] прийнята за контрактом з 04.04.2024, тому відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо неї не мали нараховуватися проценти за користування кредитом. З урахуванням викладених обставин, суд погоджується із доводами відповідачки щодо періоду та розміру процентів, які підлягають стягненню з нею за договором кредиту на користь ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» за період з 14.12.2023 по 03.04.2024, тобто за 111 днів, розміром 19\~425 грн. (5\~000 грн. х 3,5% х 111 днів = 19\~425 грн.). Заперечуючи проти застосування положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» представник позивача у письмових пояснень посилався на роз`яснення Національного Банку України від 14.06.2024 № 14-0005/45882, в якому визначено перелік документів, необхідних для надання пільги військовослужбовцям відповідно до вищезазначеного положення Закону. Разом із тим, дане роз`яснення не є нормативно-правовим актом та надане як відповідь на лист Всеукраїнської асоціації фінансових компаній. З урахуванням положень ч.ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України вказане роз`яснення не підлягає застосуванню під час розгляду і вирішення цивільних справ судом. Водночас, суд вважає необґрунтованими посилання відповідачки у відзиві на можливість зменшення розміру нарахованих процентів, оскільки ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду неустойки як заходу відповідальності за порушення боржником грошового зобов`язання перед кредитором. Також саме можливості зменшення неустойки стосується судова практика, на яку посилалась відповідачка у відзиві на позовну заяву. Натомість, розмір процентів у даному випадку встановлено саме умовами договору, з яким погодилась та який підписала відповідачка, і ці проценти за своєю сутністю не є відповідальністю за прострочення боржником свого грошового зобов`язання перед кредитором, а є платою за користування кредитними коштами. Також у межах розгляду даної справи відповідачкою не заявлялось зустрічних позовних вимог про визнання недійсними певних умов договору, зокрема, через їх несправедливість або через ненадання їй інформації про розмір процентів тощо. Відтак, законні підстави для зменшення розміру процентів, що підлягають стягненню з відповідачки, відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 19\~425,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за подання позову сплачено платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 1044 від 13.09.2024 судовий збір у розмірі 3\~028,00 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а саме на суму 19\~425,00 грн. (що складає 46% від суми позову 42\~000,00 грн.), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто 1\~392,88 грн. (46% від 3\~028,00 грн.) Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються\~у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені судові витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 10 000,00 грн., на підтвердження чого ним надано такі докази: договір № 03/06/2024 від 03.06.2024 про надання юридичних послуг (а.с. 2930), довіреність від 03.06.2024 (а.с. 32), акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 24.07.2024, витяг з реєстру № 1 від 24.07.2024 до акту приймання передачі наданих послуг № 2 (а.с. 34), платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 741 від 25.07.2024 (а.с. 35). Отже, розмір витрат на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 4\~600 грн. (46% від 10\~000 грн.). Разом із тим, відповідачкою у відзиві надано заперечення проти розміру понесених витрат позивачем на правничу допомогу, зокрема, із посиланням на їх недоведеність відповідними доказами. Вирішуючи питання щодо розміру витрат на правничу допомогу, яку належить стягнути з відповідачки на користь позивача, суд враховує таке. За змістом\~статті 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій\~статті 62 ЦПК України. За положеннями пункту 4 частини першої статті\~1, частин третьої та п`ятої статті\~27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити\~Конституції України\~та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до\~статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Відповідно до\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналізуючи вказані норми\~ЦПК України\~про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, можна дійти висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору. Аналогічні правові висновки щодо застосування наведених вище процесуальних норм права викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 27.07.2022 у справі №686/28627/18, провадження №61-3410св20, від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.06.2021 у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін. З наведених підстав посилання відповідачки у відзиві в тій частині, що документи на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу були складені раніше, аніж адвокат надав відповідні послуги позивачу, що на її думку, свідчить про необґрунтованість понесених витрат, є неспроможними. У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18) (офіційний сайт ЄСПЛ, за посиланням: https://www.echr.coe.int/Documents/PD_satisfaction_claims_eng.pdf ). Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату. Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;ціну позову та (або) значенням справи для сторони. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі № 706/199/22 (провадження № 61-9325ск22). Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, та виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що заявлені представником позивача суми є надмірними та не співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та доходить висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню в суді першої інстанції необхідно зменшити. Враховуючи невелику складність справи, суд доходить висновку про те, що представник позивача не довів, що визначений ним розмір правової допомоги повною мірою відповідає принципам розумності та співмірності. При цьому суд вважає, що стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу в сумі 2 000 грн. забезпечуватиме баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного одним з основних критеріїв стягнення таких витрат, а також критерію пропорційності відносно до задоволених судом позовних вимог.

Outcome: partial