Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Авдєєнко В.В. звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просить: 1. Визнати недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, викладену в листі відповідачів, а саме - «головний експерт, головний лікар Тернопільського центру МСЕК [PERSON] давно приватизував МСЕКи і медичну документацію осіб, які проходили огляди і переогляди на комісіях МСЕКів, працює по своїх особистих законах і положеннях, а не законах України. Президент каже, що йдемо в Європу, а [PERSON] в ... В військовий час протиставив себе державі Україна і законам України. Без рішення суду скасував акт огляду мене на МСЕКу в 2015 році і замість рішення МСЕКу прийняв своє приватне рішення і переконав прокурора і суддю в тому, що все законно. Він ганьбить не тільки галузь медицини, а сина який працює лікарем. Втратив людську подобу, про етику поведінки не приходиться говорити, тим більше про лікарську. Останнім часом особисто спеціалізується на виявлені психічних проявів в осіб, написав трагічну комедію про свої дії, як приватник вступив в злочинну змову з незалежною прокуратурою і незалежним судом, який десятки разів порушив Європейську Конвенцію З Прав Людини. Рік тому розпочав підготовку «терористично-диверсійної» дії по призначенню мені «сусіду» амбулаторної судово-психіатричної експертизи, почавши розпускати по місту слухи, що вона мені буде призначена. Таке вчинити могла тільки особа з обмеженнями по життю і пониженим розумовим розвитком. Дуже низько він впав у своїй поведінці, ставши консультантом, спеціалістом із спеціальними знаннями по психіатрії згідно ст.360 КПК України правда, судовим експертом судом не був призначений - рівень розумового розвитку не дозволяє. 22.09.2023 року [PERSON] по дружньому повідомив мені, що так як в нього все схвачено, полковник дзвонив йому, доповів. Це помста [PERSON] мені і жителям будинку за те, що ми не дозволяємо йому до кінця розікрасти ОСББ в будинку, як сказали мені в обласній поліції. ОСББ він також приватизував. Життєва проблема [PERSON] полягає в тому, що він вважає, що всі оточуючі його особи мають значно нижчий рівень розумового розвитку, ніж в нього. А він всезнаючий у всіх питаннях. В даному випадку проявлено хвора цілеспрямованість [PERSON], вип`ячування документу. Обмежений [PERSON] не розуміє, що загострення і ураження вимірюється якимось показниками і порівнюється з різними датами. [PERSON] встановив свої інструкції по заповненню актів огляду МСЕК і нові форми актів, не ті, що затверджені МОЗ України. Це дозволяє йому маніпулювати документами, виразами і робити особисті припущення з метою торгівлі групами. Голова ОВА ще вивчає, як прізвище голови РДА, який розпоряджався землею і чому помилково судять мене, як можливо десяту дійову особу, і хто ж одержав ті землі за які мене судять. Мовчить, а [PERSON] каже, що і буде мовчати, там в нього все схвачено. А чому мовчить керівник прокуратури області - [PERSON] каже схвачено. Мета прокурора встановити стан мого здоров`я в суді. Не хоче підтверджуючих документів коли я одержав групу і на підставі яких одержав (там повний провал затії [PERSON] ), а тих з якими я «звертався» в МСЕК - це під диктовку обмеженого [PERSON]. Сталінські часи запроваджує [PERSON]. Не дивно він походить від НКВД, школа КГБ і сьогодні має посвідчення СБУ дітей ним лякає. В його очах написано КГБ. Таке могла зробити тільки приватна особа, яка використовує службове становище, умисно на користь прокурора і суду фальсифікує документи, а не керівник державної установи від імені України. Він надає прокурору копію направлення на МСЕК 2015 року де на першій і другій сторінці зроблено запис «З оригіналом вірно» - підпис [PERSON], без печатки, без дати і без продовження третьої сторінки. Її спеціально не надають - напевно не можливо підробити. Це первісно общинний лад. Вже з цього можна судити про рівень їх розумового розвитку. В направлені в п.11 вказано, що я вже є інвалід третьої групи, а [PERSON] вказує, що вперше група мені присвоєна в 2015 році. Обоє обмежені і не розуміють, що дають документ чужої установи. Для [PERSON] не існує постанова Кабінету Міністра від 08.12.2006 року No1686 згідно якої вказується діагноз МСЕКами. Як назвати дії [PERSON]? Обмежений і понижений розумовий розвиток. Два місяці прокурор разом з [PERSON] з змісту даних направлення на МСЕК встановлюють стан мого здоров`я. На даному етапі дії [PERSON] я не буду називати психічними розладами, а як культурно вихований чоловік, юрист на відміну від [PERSON], назву по Міжнародній кваліфікації: не адекватні дії, обмеження життєдіяльності і помітна втрата розумових якостей. Для [PERSON] не існує положення про МСЕК, затверджене Постановою Кабінетів Міністрів, де третім пунктом вказано, що крім направлення, на МСЕК надається виписки з історії хвороб, амбулаторної картки, висновки галузевих обласних спеціалістів і інше. Існують інструкції по заповненню всіх цих документів, які затверджені наказами МОЗ України. [PERSON] встановив свої «приватні» правила, а державні скасував. Підлегла [PERSON] - голова МСЕК, де я шість разів проходив переогляди, [PERSON] - прямо бойкотує, протестує проти дій [PERSON]. Це фактично з її сторони бойкот, протест проти незаконних дій [PERSON] і інших дійових осіб в суді, їхніх тверджень, про те, що група інвалідності встановлюється по супутньому діагнозу неврологічної хвороби з копії направлення без третьої сторінки на МСЕК. На цьому можна було б завершувати. Ще раз нагадую вона спиралась на життєвий лозунг [PERSON] (несуть на носилках - І група інвалідності, на костилях - ІІ група). Але не жоден супутній діагноз в копії направлення на МСЕК. Підлеглі вказують [PERSON] на його життєві обмеження і понижений рівень розумового розвитку. Чомусь для неї, [PERSON] і інших не існує ЗК України «Про психіатричну допомогу». В зал суду зайшов з кабінету судді, вибачте «як клоун на арену цирку». Почав з того, який він заслужений, має спеціальні знання, в Україні більше такого немає як він, на таких посадах в інших областях поміняно 2-3 рази керівників, а він вічний, найстарший керівник медичної служби області. Державний службовець категорії якої ніхто немає в області. Його запрошують в суди по всій Україні, він дуже страшно зайнятий. Працює у всіх органах, має посвідчення СБУ, є членом всіх існуючих і неіснуючих комісій, ще й експерт департаменту охорони здоров`я області викладає в медичному університеті і таке інше. Інформацію він надав прокурору законно, згідно яких законів він обмежений не знає, але закони воєнного стану йому дозволили. Суддя йому підказує, що згідно ЗК України «Про психіатричну допомогу» він нібито мав право. Але про такий закон він не чув і не знає - три рази перепитував суддю. Комісія МСЕК досліджує пакет медичних документів (до цього вистачало тільки направлення, [PERSON] блудить) і приймає рішення стосовно групи інвалідності особи. - [PERSON] сам відповів, що дати відповіді не може, адже він обмежений, понижений в нього рівень розумового розвитку. Напевно на другий день опам`ятався - буде повний крах його затії, якщо він надасть всю мою медичну документацію, (98 сторінок) іде просити суддю надати йому лист з проханням надати документацію лише про моє психічне здоров`я. Інші не надавати. Це якась придумана [PERSON] «міжнародна» кваліфікація документації. По вказівці [PERSON] комісія дописує, що підставою підвищення (дуже не грамотно) ІІ групи інвалідності - є ДЕП- 1ст в 2015 році супутня хвороба. Висновок науково-дослідного інституту з 2005 року ніхто не посмів змінити до сьогоднішнього дня, а ні медичні установи в яких я проходив обстеження, лікування, якими 6 разів направлявся на МСЕК, 6 експертних рішень МСЕК - це собі дозволив тільки [PERSON]. Чим думав [PERSON] коли ніс до суду ці папірці? І чи могла психічно здорова людина таке вчинити? Думаю, що ні. В моїй справі є документ (це обман [PERSON]) про результати дослідження головного мозку - значне зниження його кровопостачання. Як бачимо [PERSON] знову обмежений з пониженим розумовим розвитком все спихає на діагноз і який. Пане міністре! Я дуже маю надію на те, що Центральна МСЕ МОЗ України дасть оцінку діям [PERSON], визначить кому потрібно призначати психіатричну експертизу, перевіривши кожен факт неадекватної поведінки [PERSON] . Але все ж таки хочу сказати про те, що [PERSON] з 2016 року по сьогоднішній день, як жителем будинку, власнику двох квартир, проживає сам один здійснено ще більше неадекватних дій по знищенню ОСББ. Незаконно зареєстрував без згоди жителів, протокол зборів підробив. Підставним головою правління ОСББ зробив особу інваліда першої групи, який перебуває на діалізі, ревізійну комісію його жінку. Бідний, нещасний, знедолений [PERSON] зі своєю пенсією і зарплатою, здійснив крадіжку 3200 грн з каси ОСББ. Коли йому жителі пальцем показують до виска - каже що піде до голови міста нехай нам дасть голову ОСББ, тому що в будинку всі злодії. Не має розуміння що таке ревізія. В ЖЕКУ він 10 років не платив за вивіз сміття. За копійку він готовий йти пішки з Тернополя до Львова гнати козу - кажуть жителі. Дуже він має задоволення, щоб жителів тримати в страху. П`яний стріляє з пістолета в гаражах. Те що він говорить перетворюється в погрожувальні записки людям. Залякує податковою(тих що нібито працюють без податків), ментами (так називає поліцію), своїм посвідчення СБУ. Все в нього схвачено. Всі будинки навколо нашого мають камери спостереження, а [PERSON] не хоче. Його привозять п`яного потрібно щоб «менти» не бачили». 2. Зобов`язати відповідачів спростувати наведену в їх листі від 24.09.2023 інформацію, визнану судом недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, шляхом надіслання електронного листа за підписом відповідачів про спростування недостовірної інформації на електронні адреси МОЗ України, Тернопільської ОВА, Тернопільської обласної ради, ДУ «ІПСПЕМН МОЗ України» всіх обласних Центрів медико-соціальної експертизи, всіх медичних установ Тернопільської області, всіх учбових медичних закладів області, а також Українського державного науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів. 3. Стягнути з відповідачів солідарно 100000 гривень компенсації завданої позивачу моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.09.2023 відповідачами було надіслано електронною поштою на адресу МОЗ України, Тернопільської ОВА, Тернопільської обласної ради, ДУ «ІПСПЕМН МОЗ України» всіх обласних Центрів медико-соціальної експертизи, всіх медичних установ Тернопільської області, всіх учбових медичних закладів Тернопільської області, а також Українського державного науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів лист із звинуваченнями позивача у вчиненні кримінальних правопорушень, який містить неправдиві відомості відносно позивача, принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Вказані обставини підтверджуються електронним листом із зазначенням переліку електронних адрес його одержувачів. Зміст листа викладено у прохальній частині позову. Наведені відповідачами обставини мають стверджувальну форму, тобто не є критикою та оціночними судженнями. Поширюючи зазначений вище лист засобами електронної пошти, відповідачі зі зневагою поставились до честі, гідності та ділової репутації позивача, принизили його, образили, звинуватили у вчиненні кримінально караних діянь. Внаслідок наведених протиправних дій відповідачів позивачу було завдано істотної моральної шкоди, розмір компенсації якої позивач оцінює у 100000 гривень. При визначенні розміру компенсації завданої моральної шкоди, позивач виходив з характеру та способу протиправної поведінки відповідачів, кола осіб, яким було надіслано лист з недостовірною інформацією, що шкодить честі, гідності та діловій репутації позивача, докладених позивачем зусиль для спростування недостовірної інформації, ступеня моральних переживань позивача, змін у життєвих зв`язках. Так, позивач вимушений спростовувати у розмовах з колегами по роботі наведені у листі відповідачів твердження щодо роботи позивача та Тернопільського ОЦМСЕ, обговорювати обумовлений лист з керівництвом Тернопільської ОВА, безпосередніми керівниками позивача, колегами з інших обласних ЦМСЕ. Позивач має високу репутацію серед колег, його досвід та професійні здібності високо оцінені державою, у зв`язку з чим позивачу було присвоєно звання «Заслужений працівник охорони здоров`я» указом Президента України №168/2017 від 28.06.17. Крім того, позивач, зокрема, був нагороджений почесною грамотою Верховної Ради України 15.11.23, почесною грамотою Міністерства охорони здоров`я України. Зважаючи на ту обставину, що обумовлений лист було підписано [PERSON] , однак він був поширений з особистої електронної пошти доньки [PERSON] - [PERSON] , позивач вважає, що обидва відповідачі в рівній мірі є винними у поширені недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Тому, враховуючи викладене, просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 06.02.2024 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 27.03.2024 судом отримано відзив [PERSON] на позов, у якому відповідач зазначає, що він із позивачем перебуває у неприязних стосунках. Викладена у наведеному в позові листі інформація це оціночне судження відповідача, переконання, критика, припущення, які вимагають перевірки, і вони не можуть спричинити юридичну відповідальність згідно ст.277 ЦК України. Лист скеровувався адресатам для проведення перевірки викладеної у ньому інформації щодо позивача. Даний лист він надсилав без участі дочки [PERSON] . Вона не могла діяти спільно з ним, та й не мала наміру. Твердження позивача про те, що він та його дочка в рівній мірі винні у поширенні недостовірної інформації хибні. 27.03.2024 судом отримано відзив [PERSON] на позов, у якому відповідачка зазначає, що з [PERSON] вона не знайома, ніколи з ним не спілкувалась, на якій посаді перебуває їй не відомо. Спільно з батьком вона не діяла. Протокольною ухвалою суду від 25.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та представник позивача Авдєєнко В.В. в судове засідання 28.01.2025 не з`явились, представник подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. В попередніх судових засіданнях позов підтримували та просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання 28.01.2025 не з`явились, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, попередньо подали відзиви на позовну заяву. В попередніх судових засіданнях відповідач [PERSON] позов заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов. Також стверджував, що його дочка [PERSON] до надіслання листа, який є предметом дослідження у даній справі, немає жодного відношення. [PERSON] , маючи доступ до електронної пошти доньки, без відома останньої, з метою перевірки наведеної у листі інформації щодо позивача, надіслав цей електронний лист відповідним адресатам. На думку відповідача, зміст листа не спричинив моральної шкоди позивачу. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] о 23:19 год. [PERSON] із електронної пошти [INFO] відправив електронний лист із темою «Звернення-скарга на головного лікаря, головного експерта Центру МСЕ в Тернопільській області» на наступні електронні адреси: [INFO], [INFO],[INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO] (решта адреси не видно), [INFO], [INFO], [INFO]. До цього електронного листа приєднано один вкладений файл із назвою «Звернення-скарга», який є сканованою копією підписаного [PERSON] письмового звернення на адреси Міністра охорони здоров`я України, Голови Тернопільської ОВА, Першого заступника голови Тернопільської обласної ради, заступника директора ДУ «ІПСПЕМН МОЗ України», керівників центрів МСЕ в областях України, керівників медичних установ Тернопільської області, керівників учбових медичних установ області, директора Українського державного науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів міста Вінниця. Ця обставина підтверджується фотозображенням екрану комп`ютера, на якому зафіксована веб-сторінка електронної пошти Gmail, а також визнається позивачем та відповідачем [PERSON] . Згідно із змістом вищезгаданого вкладеного листа, у ньому серед іншого вказано про те, що: «головний експерт, головний лікар Тернопільського центру МСЕК [PERSON] давно приватизував МСЕКи і медичну документацію осіб, які проходили огляди і переогляди на комісіях МСЕКів, працює по своїх особистих законах і положеннях, а не законах України. Президент каже, що йдемо в Європу, а [PERSON] в ... В військовий час протиставив себе державі Україна і законам України. Без рішення суду скасував акт огляду мене на МСЕКу в 2015 році і замість рішення МСЕКу прийняв своє приватне рішення і переконав прокурора і суддю в тому, що все законно. Він ганьбить не тільки галузь медицини, а сина який працює лікарем. Втратив людську подобу, про етику поведінки не приходиться говорити, тим більше про лікарську. Останнім часом особисто спеціалізується на виявлені психічних проявів в осіб, написав трагічну комедію про свої дії, як приватник вступив в злочинну змову з незалежною прокуратурою і незалежним судом, який десятки разів порушив Європейську Конвенцію З Прав Людини. Рік тому розпочав підготовку «терористично-диверсійної» дії по призначенню мені «сусіду» амбулаторної судово-психіатричної експертизи, почавши розпускати по місту слухи, що вона мені буде призначена. Таке вчинити могла тільки особа з обмеженнями по життю і пониженим розумовим розвитком. Дуже низько він впав у своїй поведінці, ставши консультантом, спеціалістом із спеціальними знаннями по психіатрії згідно ст.360 КПК України правда, судовим експертом судом не був призначений - рівень розумового розвитку не дозволяє. 22.09.2023 року [PERSON] по дружньому повідомив мені, що так як в нього все схвачено, полковник дзвонив йому, доповів. Це помста [PERSON] мені і жителям будинку за те, що ми не дозволяємо йому до кінця розікрасти ОСББ в будинку, як сказали мені в обласній поліції. ОСББ він також приватизував. Життєва проблема [PERSON] полягає в тому, що він вважає, що всі оточуючі його особи мають значно нижчий рівень розумового розвитку, ніж в нього. А він всезнаючий у всіх питаннях. В даному випадку проявлено хвора цілеспрямованість [PERSON], вип`ячування документу. Обмежений [PERSON] не розуміє, що загострення і ураження вимірюється якимось показниками і порівнюється з різними датами. [PERSON] встановив свої інструкції по заповненню актів огляду МСЕК і нові форми актів, не ті, що затверджені МОЗ України. Це дозволяє йому маніпулювати документами, виразами і робити особисті припущення з метою торгівлі групами. Голова ОВА ще вивчає, як прізвище голови РДА, який розпоряджався землею і чому помилково судять мене, як можливо десяту дійову особу, і хто ж одержав ті землі за які мене судять. Мовчить, а [PERSON] каже, що і буде мовчати, там в нього все схвачено. А чому мовчить керівник прокуратури області - [PERSON] каже схвачено. Мета прокурора встановити стан мого здоров`я в суді. Не хоче підтверджуючих документів коли я одержав групу і на підставі яких одержав (там повний провал затії [PERSON] ), а тих з якими я «звертався» в МСЕК - це під диктовку обмеженого [PERSON]. Сталінські часи запроваджує [PERSON]. Не дивно він походить від НКВД, школа КГБ і сьогодні має посвідчення СБУ дітей ним лякає. В його очах написано КГБ. Таке могла зробити тільки приватна особа, яка використовує службове становище, умисно на користь прокурора і суду фальсифікує документи, а не керівник державної установи від імені України. Він надає прокурору копію направлення на МСЕК 2015 року де на першій і другій сторінці зроблено запис «З оригіналом вірно» - підпис [PERSON], без печатки, без дати і без продовження третьої сторінки. Її спеціально не надають - напевно не можливо підробити. Це первісно общинний лад. Вже з цього можна судити про рівень їх розумового розвитку. В направлені в п.11 вказано, що я вже є інвалід третьої групи, а [PERSON] вказує, що вперше група мені присвоєна в 2015 році. Обоє обмежені і не розуміють, що дають документ чужої установи. Для [PERSON] не існує постанова Кабінету Міністра від 08.12.2006 року No1686 згідно якої вказується діагноз МСЕКами. Як назвати дії [PERSON]? Обмежений і понижений розумовий розвиток. Два місяці прокурор разом з [PERSON] з змісту даних направлення на МСЕК встановлюють стан мого здоров`я. На даному етапі дії [PERSON] я не буду називати психічними розладами, а як культурно вихований чоловік, юрист на відміну від [PERSON], назву по Міжнародній кваліфікації: не адекватні дії, обмеження життєдіяльності і помітна втрата розумових якостей. Для [PERSON] не існує положення про МСЕК, затверджене Постановою Кабінетів Міністрів, де третім пунктом вказано, що крім направлення, на МСЕК надається виписки з історії хвороб, амбулаторної картки, висновки галузевих обласних спеціалістів і інше. Існують інструкції по заповненню всіх цих документів, які затверджені наказами МОЗ України. [PERSON] встановив свої «приватні» правила, а державні скасував. Підлегла [PERSON] - голова МСЕК, де я шість разів проходив переогляди, [PERSON] - прямо бойкотує, протестує проти дій [PERSON]. Це фактично з її сторони бойкот, протест проти незаконних дій [PERSON] і інших дійових осіб в суді, їхніх тверджень, про те, що група інвалідності встановлюється по супутньому діагнозу неврологічної хвороби з копії направлення без третьої сторінки на МСЕК. На цьому можна було б завершувати. Ще раз нагадую вона спиралась на життєвий лозунг [PERSON] (несуть на носилках - І група інвалідності, на костилях - ІІ група). Але не жоден супутній діагноз в копії направлення на МСЕК. Підлеглі вказують [PERSON] на його життєві обмеження і понижений рівень розумового розвитку. Чомусь для неї, [PERSON] і інших не існує ЗК України «Про психіатричну допомогу». В зал суду зайшов з кабінету судді, вибачте «як клоун на арену цирку». Почав з того, який він заслужений, має спеціальні знання, в Україні більше такого немає як він, на таких посадах в інших областях поміняно 2-3 рази керівників, а він вічний, найстарший керівник медичної служби області. Державний службовець категорії якої ніхто немає в області. Його запрошують в суди по всій Україні, він дуже страшно зайнятий. Працює у всіх органах, має посвідчення СБУ, є членом всіх існуючих і неіснуючих комісій, ще й експерт департаменту охорони здоров`я області викладає в медичному університеті і таке інше. Інформацію він надав прокурору законно, згідно яких законів він обмежений не знає, але закони воєнного стану йому дозволили. Суддя йому підказує, що згідно ЗК України «Про психіатричну допомогу» він нібито мав право. Але про такий закон він не чув і не знає - три рази перепитував суддю. Комісія МСЕК досліджує пакет медичних документів (до цього вистачало тільки направлення, [PERSON] блудить) і приймає рішення стосовно групи інвалідності особи. - [PERSON] сам відповів, що дати відповіді не може, адже він обмежений, понижений в нього рівень розумового розвитку. Напевно на другий день опам`ятався - буде повний крах його затії, якщо він надасть всю мою медичну документацію, (98 сторінок) іде просити суддю надати йому лист з проханням надати документацію лише про моє психічне здоров`я. Інші не надавати. Це якась придумана [PERSON] «міжнародна» кваліфікація документації. По вказівці [PERSON] комісія дописує, що підставою підвищення (дуже не грамотно) ІІ групи інвалідності - є ДЕП- 1ст в 2015 році супутня хвороба. Висновок науково-дослідного інституту з 2005 року ніхто не посмів змінити до сьогоднішнього дня, а ні медичні установи в яких я проходив обстеження, лікування, якими 6 разів направлявся на МСЕК, 6 експертних рішень МСЕК - це собі дозволив тільки [PERSON]. Чим думав [PERSON] коли ніс до суду ці папірці? І чи могла психічно здорова людина таке вчинити? Думаю, що ні. В моїй справі є документ (це обман [PERSON]) про результати дослідження головного мозку - значне зниження його кровопостачання. Як бачимо [PERSON] знову обмежений з пониженим розумовим розвитком все спихає на діагноз і який. Пане міністре! Я дуже маю надію на те, що Центральна МСЕ МОЗ України дасть оцінку діям [PERSON], визначить кому потрібно призначати психіатричну експертизу, перевіривши кожен факт неадекватної поведінки [PERSON] . Але все ж таки хочу сказати про те, що [PERSON] з 2016 року по сьогоднішній день, як жителем будинку, власнику двох квартир, проживає сам один здійснено ще більше неадекватних дій по знищенню ОСББ. Незаконно зареєстрував без згоди жителів, протокол зборів підробив. Підставним головою правління ОСББ зробив особу інваліда першої групи, який перебуває на діалізі, ревізійну комісію його жінку. Бідний, нещасний, знедолений [PERSON] зі своєю пенсією і зарплатою, здійснив крадіжку 3200 грн з каси ОСББ. Коли йому жителі пальцем показують до виска - каже що піде до голови міста нехай нам дасть голову ОСББ, тому що в будинку всі злодії. Не має розуміння що таке ревізія. В ЖЕКУ він 10 років не платив за вивіз сміття. За копійку він готовий йти пішки з Тернополя до Львова гнати козу - кажуть жителі. Дуже він має задоволення, щоб жителів тримати в страху. П`яний стріляє з пістолета в гаражах. Те що він говорить перетворюється в погрожувальні записки людям. Залякує податковою(тих що нібито працюють без податків), ментами (так називає поліцію), своїм посвідчення СБУ. Все в нього схвачено. Всі будинки навколо нашого мають камери спостереження, а [PERSON] не хоче. Його привозять п`яного потрібно щоб «менти» не бачили». Положення статті 4 ЦПК України вказують на те, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 цього Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В силу вимог статті 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Частиною 4 статті 32 Конституції України кожному гарантовано судовий захист права на спростовування недостовірної інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Положеннями ст. 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (стаття 297 ЦК України). Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі №761/6866/16-ц. Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 25 червня 2021 року (справа № 757/39100/18-ц), юридичним складом, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У постанові Верховного Суду від 18 червня 2021 року (справа № 758/16245/17) вказано, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. До нормативно-правових гарантій свободи слова можна віднести законодавче закріплення таких принципів інформаційних відносин як: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя (ст. 2 Закону України «Про інформацію») та ін. Відповідно до ч. 1 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Згідно із частиною другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Тягар доведення достовірності інформації, поширеної про іншу особу, лежить на тому, хто поширив таку інформацію, позивач лише доводить сам факт її поширення. Отже саме на відповідача покладається обов`язок: переконатися у достовірності поширеної ним інформації; у разі відсутності доказів достовірності оспорюваної інформації утриматися від її поширення; надати суду докази достовірності такої інформації, а в разі їх відсутності - спростувати її. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом проаналізовано повний зміст листа [PERSON] від 23.09.2024 (надісланого 24.09.2023 з електронної пошти [INFO] ) та, зокрема, ту його частину, у якій наведена інформація, яка, на думку позивача, принизила його честь, гідність та ділову репутацію. Поширений відповідачем [PERSON] лист, в оскарженій частині, не супроводжуються застосуванням таких мовних оборотів як «вважається», «видається», «виглядає так, що», «може бути пов`язаний», «наводить на думку» і т.д. Відповідач застосовує такі обороти (мовою оригіналу): «без рішення суду скасував акт огляду відповідача на МСЕКу в 2015 році і замість рішення МСЕКу прийняв своє приватне рішення», «вступив в злочинну змову з незалежною прокуратурою та незалежним судом», «здійснив крадіжку 3200 грн з каси ОСББ», «в ЖЕКу він (позивач) 10 років не платив за сміття», «п`яний стріляє з пістолета в гаражах», «його (позивача) привозять п`яного» і т.д. На переконання суду наведена в оскарженій частині листа інформація містить саме стверджувальну форму, не є критикою чи оціночними судженнями. Адже, відповідач [PERSON] стверджує, що позивач, як головний лікар Тернопільського центру МСЕК та як громадянин, не одноразово порушував законодавство, впливав на правосуддя (вступив у змову із прокурором, судом, впливав на судову експертизу), порушив правила лікарської етики, використовує службове становище для свого приватного інтересу, фальсифікує документи, розкрадає кошти ОСББ, незаконно поводиться із зброєю, залякує громадян. В переважній більшості ці твердження є звинуваченнями у злочинах, проте відповідач [PERSON] ні в листі, ні при розгляді даної цивільної справи не вказує і не надає доказів на підтвердження своїх слів. Суд звертає також увагу на те, що жоден із адресатів вищевказаного листа не є правоохоронним органом, який мав би відреагувати в порядку статті 214 КПК України. Відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (презумпція невинуватості). Згідно з частиною 2 статті 6 Європейської конвенції з прав людини (Конвенція) кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У наведених приписах втілено одну із фундаментальних засад судочинства у демократичному суспільстві - принцип презумпції невинуватості. Посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку зі злочином, кримінальним провадженням чи його розслідуванням можливо лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 484/2781/19-ц). Вищевказана у листі інформація порушує презумпцію невинуватості позивача, гарантовану статтею 6 Конвенції, статтею 62 Конституції України та статтею 17 КПК України, впливає на соціальну оцінку особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на загальноприйнятих уявленнях щодо моралі, норм поведінки та ділових якостей та є розповсюдженням недостовірної інформації. Спірний лист містить, у тому числі, чітку і конкретну інформацію, тому її можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані, оскільки вона містить твердження про порушення позивачем чинного законодавства і моральних принципів суспільства. Також лист містить інші образливі твердження щодо рівня інтелекту та способу життя позивача. Відповідачі не надали суду жодних доказів достовірності викладеної у вищезгаданому листі інформації. Натомість відповідач [PERSON] в ході судового розгляду визнав факт поширення ним інформації у вищевказаному листі стосовно позивача [PERSON] . При цьому зазначив, що він не знає чи інформація є достовірною і просив перевірити викладені ним твердження. Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що поширена відповідачем [PERSON] інформація відносно позивача [PERSON] не відповідає дійсності, є неправдивою, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, так як протилежне відповідачами не доведено. Тому, поширену відповідачем [PERSON] інформацію, зазначену в листі від 23.09.2023 (надісланому [INFO] з електронної пошти [INFO] ), слід визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутації [PERSON] . При цьому зобов`язати [PERSON] спростувати наведену в листі від 23.09.2023 (надісланому 24.09.2023 з електронної пошти [INFO] ) інформацію, шляхом надіслання електронного листа за підписом [PERSON] про спростування недостовірної інформації на усі електронні адреси, на які був надісланий вказаний лист. Щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно з пунктом 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частини третьої статті 23 ЦК України). Відповідно до статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали, зокрема, у зв`язку з приниженням її ділової репутації. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 383/596/15 моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Суд погоджується із доводами сторони позивача про те, що поширення відповідач ем [PERSON] недостовірної та неправдивої інформації могло спричинити виникнення неправдивого і негативного образу позивача в публічному просторі, а також в очах громадян, які являються близьким оточенням позивача та його колег. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди (100000 грн) позивач вказує на те, якому широкому колу осіб з професійного оточення позивача було скеровано лист з недостовірною інформацією, що призвело до необхідності докласти зусилля для спростування недостовірної інформації у розмовах із колегами по роботі, керівництвом Тернопільської ОВА, безпосередніми керівниками позивача, колегами із інших обласних ЦМСЕ, а також представниками громадських організацій. Позивач має високу репутацію серед колег у медичній сфері, численні державні відзнаки та нагороди. Проте, поширена відповідачами недостовірна інформація поставила честь, гідність та ділову репутацію позивача під сумнів. Враховуючи доведеність поширення відповідачем [PERSON] недостовірної інформації щодо позивача, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, та відповідно призвела до порушення особистих немайнових прав позивача, суд, з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та необхідність стягнення з [PERSON] на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Щодо вимог позивача до відповідача [PERSON] , то суд звертає увагу на наступне. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Вказане зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 619/2796/19-ц). Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. В ході судового розгляду встановлено, що автором листа та особою, яка його поширила, є [PERSON] . Під час поширення інформації ним було використано електронну пошту [INFO] . Проте це не вказує на належність цієї пошти саме [PERSON] та не можливість доступу до цієї пошти інших осіб, зокрема її батька [PERSON] . Достатніх та достовірних доказів цьому в матеріалах справи немає. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі, тому у задоволенні усіх вимог позивача до [PERSON] слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частин 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону «Про судовий збір» відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи (виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0509912 від 03.11.2015). При зверненні до суду позивачем сплачено 1211,20 судового збору за вимогу про визнання недостовірною інформації та 3028,00 грн судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди. Так як позов до [PERSON] в частині визнання недостовірною інформації задоволений повністю, а в частині стягнення моральної шкоди задоволений частково (на 10% (10000 / 100000 х 100%)), відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, позивачу слід компенсувати з державного бюджету 1514,00 грн. судового збору (1211,20 за вимогу про визнання недостовірною інформації + 302,80 (10% від 3028,00) за вимогу про стягнення моральної шкоди).

Outcome: partial