Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

У червні 2023 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просила визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , яка перебуває у спільній частковій власності позивача та відповідача по частці кожному, шляхом виділення позивачу житлової кімнати №6 площею 18.9 квадратних метри, відповідачу житлової кімнати площею 18.2 квадратних метри. У загальному користуванні сторін залишити кухню площею 8.7 квадратних метри, ванну кімнату площею 2.7 квадратних метри, вбиральню площею 1.2 квадратних метри, коридор площею 9.7 квадратних метри та стягнути понесені судові витрати. 27.05.2024 року позивачем було збільшено розмір заявлених позовних вимог в яких позивач просила вселити [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в квартиру за адресою: [ADDRESS] ; встановити порядок користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] виділивши [PERSON] та її неповнолітнім дітям [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату №6 площею 18.2 квадратних метри з балконом 2.7 квадратних метри, у загальному користуванні сторін залишити кухню площею 8.7 квадратних метри, ванну кімнату площею 2.7 квадратних метри, вбиральню площею 1.2 квадратних метри, коридор площею 9.7 квадратних метри, а також зобов`язати відповідача [PERSON] законним представником якого є [PERSON] не чинити позивачу [PERSON] та її неповнолітнім дітям [PERSON] та [PERSON] перешкод у користуванні виділеній їй житловій кімнаті [ADDRESS] площею 18.2 квадратних метри та балкону площею 2.7 квадратних метри в квартирі [ADDRESS] , а також стягнути понесені судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02 березня 2020 року по справі № 372/331/20 (провадження № 2-852/20) Обухівським районним судом Київської області ухвалено рішення, яким шлюб між сторонами розірвано. За час перебування в шлюбі, 25 березня 2013 року, сторони придбали двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі продажу ВТЕ № 018715 від 25.03.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Головкіною Я.В. Обухівського районного нотаріального округу Київської області, Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27340432000), технічним паспортом. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 15.01.2020 року, видану виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області, за адресою [ADDRESS] зареєстровані три особи: [PERSON] 1985 року народження, [PERSON] 2013 року народження, [PERSON] 2016 року народження. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25.05.2020 року у справі №372/736/20 позовну заяву задоволено. Визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] . Виділено\~1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] \~ [PERSON] із майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та стягнуто понесені судові витрати. На протязі тривалого часу позивач і відповідач не можуть прийти до спільної думки та можливості вирішення питання в досудовому порядку щодо подальшої долі квартири, досягти згоди щодо подальшого порядку користування спільним майном з відповідачем не можливо, після розлучення на протязі останніх трьох років він проживає в квартирі одноособово, а тому позивач була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. 06.09.2023 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 05.10.2023 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу по оплаті житлово-комунальних послуг. 11.10.2023 року судом постановлено ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви відповідачу. 06.12.2023 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. 30.04.2024 року судом постановлено ухвалу про заміну неналежного відповідача\~ [PERSON] на належного відповідача [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] 05.08.2024 року судом постановлено ухвалу про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору по справі орган опіки та піклування Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача частково визнала позовні вимоги, а саме не заперечила щодо визначення порядку користування квартирою шляхом виділення кімнат сторонам, однак просила виділити відповідачу житлову кімнату більшої площі, а позивачу залишити у користування кімнату меншої площі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань на адресу суду не подавав. \~ Відповідно\~до\~ст.\~263\~ЦПК\~України,\~судове\~рішення\~повинно ґрунтуватися\~на\~засадах\~верховенства права,\~бути\~законним\~і обґрунтованим.\~Законним\~є\~рішення,\~ухвалене\~судом\~відповідно до\~норм\~матеріального\~права із\~дотриманням\~норм\~процесуального права. Судове\~рішення\~має\~відповідати завданню\~цивільного\~судочинства,\~визначеному\~цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду .\~Обґрунтованим є\~рішення,\~ухвалене на\~підставі повно\~і всебічно\~з`ясованих обставин,\~на які\~сторони посилаються\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~підтверджених тими\~доказами,\~які були\~досліджені в\~судовому засіданні. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі зареєстрованого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, про що зроблено актовий запис № 2105. 02 березня 2020 року по справі № 372/331/20 (провадження № 2-852/20) Обухівським районним судом Київської області ухвалено рішення, яким шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 123 та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 140. За час перебування в шлюбі, 25 березня 2013 року, сторони придбали двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27340432000) та технічним паспортом. Відповідно до технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , вона складається з: 1-а кімната- 18,9 кв.м., 2-а кімната - 18,2 кв.м., кухня - 8,7 кв.м., ванна кімната - 2,7 кв.м., вбиральні(поєднаної)- 1,2 кв.м., коридору - 9,7 кв.м. Загальна площа квартири складає 62,1 кв.м. з житловою площею 37,1 кв.м. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.10.2020 року №5742475, видану виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25.05.2020 року у справі №372/736/20 позовну заяву задоволено. Визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] . Виділено\~1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] \~ [PERSON] із майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та стягнуто понесені судові витрати. Дані обставини встановлені у зазначеному рішенні суду, а тому відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 26.05.2021 року позивачка зареєструвала своє право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. \~ 10.01.2022 року позивачка [PERSON] направила [PERSON] письмову пропозицію щодо досудового врегулювання спору щодо володіння майном. Згідно талону-повідомлення єдиного обліку №8122 від 05.07.2023 року Обухівського РУП ГУ НП в Київській області прийнято і зареєстровано заяву [PERSON] такого змісту: 24.06.2023 року о 13:29 год. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 24.06.2023 року о 13:29 год. за адресою: [ADDRESS] , заявниця повідомила, що не може потрапити в квартиру, де проживає її колишній чоловік [PERSON] , який на місці події відсутній. Квартира після розлучення розділена між подружжям. Відповідно до висновку Обухівського РУП ГУ НП в Київській області від 06.11.2023 року, зазначається, що до них звернулась [PERSON] , яка не може потрапити до квартири що за адресою [ADDRESS] , оскільки її колишній чоловік [PERSON] , змінив замки у вхідних дверях даної квартири не попередив її, та не надав другий екземпляр ключів. В ході спілкування [PERSON] , повідомив що проживає з новою дружиною, і щоб їх не турбувала [PERSON] , змінив замки. Заявниці рекомендовано було звернутись до суду для вирішення спору. [INFO] , народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, його батьками є [PERSON] та [PERSON] . 08.11.2023 року [PERSON] уклав з [PERSON] , яка є законним представником свого малолітнього сина [PERSON] договір дарування 1/2 частки у праві власності на квартиру, зареєстрований в реєстрі за № 1348, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Хафусовою В.В., за яким безоплатно передав у власність [PERSON] законним представником якого є [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~\~\~\~\~\~ Згідно з частиною першою\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~\~\~\~\~\~ З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. \~\~\~\~\~\~ Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. \~\~\~\~\~\~\~Конституцією України\~передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. \~\~\~\~\~\~\~Статтею 41 Конституції України\~установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. \~\~\~\~\~\~ Згідно зі\~статтею 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. \~\~\~\~\~\~ Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 Житлового кодексу України\~\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. \~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, та визнається сторонами те, що квартира за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя та належить [PERSON] та [PERSON] , на праві спільної часткової власності в рівних частках по 1/2 частці. 08.11.2023 року [PERSON] подарував своєму сину [PERSON] 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. \~\~\~\~\~\~ Згідно зі\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. \~\~\~\~\~\~ Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (стаття 319 ЦК України). \~\~\~\~\~\~ Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша\~статті 356 ЦК України). \~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. \~\~\~\~\~\~ У постанові від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс15 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що\~стаття 358 ЦК України\~свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. \~\~\~\~\~\~ Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №363/928/16-ц (провадження №61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі №750/11539/18 (провадження №61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі №644/5579/19 (провадження №61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі №761/44705/19 (провадження №61-10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі №719/637/20 (провадження №61-11437св21). \~\~\~\~\~\~Оскільки сторони у позасудовому порядку не дійшли згоди та не домовилися про порядок користування житлом (приміщенням квартири), то такий порядок встановляється судом. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, технічні характеристики житлового приміщення та положення чинного законодавства,\~суд вважає що запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування квартирою є допустимим з урахуванням спільного проживання неповнолітніх дітей, та не буде порушувати право власності другого співвласника. При цьому, враховуючи відсутності добровільної домовленості між сторонами про порядок користування спільним майном, суд вважає за доцільне та справедливе встановити запропонований позивачем порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , а саме виділити [PERSON] та її неповнолітнім дітям [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату №6 площею 18.2 квадратних метри з балконом 2.7 квадратних метри. У загальному користуванні сторін залишити кухню площею 8.7 квадратних метри, ванну кімнату площею 2.7 квадратних метри, вбиральню площею 1.2 квадратних метри, коридор площею 9.7 квадратних метри. Згідно зі\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Згідно зі\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine») від 02 грудня 2010 року, поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зав`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Згідно із ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до\~ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ст. 358 ЦК України). Відповідно до\~ст. 379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Частиною 1\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України\~закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Цивільне законодавство України визначає, що одним із способів захисту права власності є негаторний позов. Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини 2\~статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. А тому враховуючи викладене, та те що судом встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні нерухомим майном, співвласником якого вона є, а саме не впускає до квартири, змінив замки, не надає ключ від вхідних дверей, дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що ж стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача [PERSON] , не чинити позивачу [PERSON] та її неповнолітнім дітям [PERSON] , та [PERSON] перешкоди у користуванні виділеній їй житловій кімнаті [ADDRESS] площею 18.2 квадратних метри та балкону площею 2.7 квадратних метри в квартирі [ADDRESS] , то в її задоволенні слід відмовити, оскільки позивачем не доведено що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні виділеною кімнатою. Крім того, в силу\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1073 гривня 60 копійок в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. \~\~На підставі викладеного та

Outcome: partial