Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою та заявою про зменшення позовних вимог до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янське автотранспортне підприємство 042802», в якій посилається на те, що 26 грудня 2017 року вона була працевлаштована до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янське автотранспортне підприємство 042802» на посаду головного бухгалтера. На займаній посаді працювала з 26 грудня 2017 року по 16 листопада 2022 року. З цієї ж посади, як з основного місця роботи, вона була звільнена 16 листопада 2022 року та прийнята одночасно знов на посаду головного бухгалтера як зовнішній сумісник на 0.25 ставки на підставі наказу про прийняття на роботу № 06-п від 16 листопада 2022 року. Також вона зверталася до відповідача із заявою про звільнення її за власним бажанням та просила припинити трудові правовідносини. Однак наказ про звільнення на підставі її заяви станом на 29 липня 2024 року вона не отримувала. 26 липня 2022 року Комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Кам`янське автотранспортне підприємство 042802» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, на підставі ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства. Позивачем виступила вона, як представник трудового колективу із переліком заборгованості по заробітній платі по всіх працівниках підприємства. Ухвалою суду від 18 серпня 2022 року відкрито провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янське автотранспортне підприємство 042802». Рішенням суду від 15 червня 2023 року підприємство було визнано банкрутом та почато процедуру припинення. В цьому ж місяці директора підприємства було звільнено. Ухвалою Господарського суду в Дніпропетровській області від 25 січня 2024 року по справі № 904/2068/22, рішення №116729355 було затверджено порядок виплати кредиторських вимог першої черги пропорційно до суми вимог, що належали кожному кредитору першої черги згідно реєстру кредиторів, виходячи з суми коштів, наявної на розрахунковому рахунку банкрута, а саме здійснення часткової виплати кредиторських вимог першої черги у справі про банкрутство №904/2068/22. Впродовж наступних двох тижнів заборгованість першої черги була частково погашена, водночас на її рахунки всупереч рішенню суду кошти не надходили. Також, 28 березня 2024 року нею була направлена заява про звільнення на електронну та поштову адреси арбітражного керуючого у справі про банкрутство Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янське автотранспортне підприємство 042802», але жодної відповіді вона не отримала. В силу відсутності самого відповідача, вона не має можливості звільнитися у встановленому законодавством - ст. 38 КЗпП України, порядку. Таким чином її право порушено відповідачем, який не звільняє її у встановленому законом порядку. Для захисту свого порушеного права вона змушена звернутися до суду з вимогою про розірвання безстрокового трудового договору. 13.12.2024 року позивачка подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить: визнати трудові відносини між нею і Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Кам`янське автотранспортне підприємство 042802» припиненими з дати звернення до суду; звільнити її із займаної посади головного бухгалтера за сумісництвом Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янське автотранспортне підприємство 042802», ЄДРПОУ 03341701 за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України. Позивачка у судове засідання не з`явилася. Подала суду заяву, у якій просила справу розглянути без її участі, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п.1.ч.7, ч. 10 ст. 128, ч. ч. 1, 2, 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за місцем знаходження. Відповідно до ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем, зокрема, 26 грудня 2017 року вона була працевлаштована до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янське автотранспортне підприємство 042802» на посаду головного бухгалтера, на займаній посаді працювала з 26 грудня 2017 року по 16 листопада 2022 року. З цієї ж посади, як з основного місця роботи, вона була звільнена 16 листопада 2022 року згідно із наказом № 143-3 та прийнята одночасно знов на посаду головного бухгалтера як зовнішній сумісник на 0.25 ставки на підставі наказу про прийняття на роботу № 06-п від 16 листопада 2022 року, що підтверджується копією трудової книжки (арк. с. 11), та копією наказу № 06-п від 16 листопада 2022 року (арк. с. 14). 28 березня 2024 року позивачка [PERSON] звернулася до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янське автотранспортне підприємство 042802» із заявою про звільнення з посади головного бухгалтера (арк.с. 47-48). Однак наказ про звільнення на підставі її заяви станом на 29 липня 2024 року вона не отримувала. Враховуючи, що будь-яких звісток про роботу підприємства або про можливість встановити контакт з його уповноваженими особами немає, то позивачка не може у встановлений законом спосіб звільнитися та будь-яким іншим способом, крім судового, реалізувати своє право на звільнення. Таким чином, [PERSON] не може у встановленому законом порядку припинити трудові відносини з відповідачем, а тому наявні усі підстави визнати припиненими трудові відносини між сторонами у судовому порядку. Відповідно до норм ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а нормами ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообов`язковому соціальному. Аналогічні положення містяться в Європейській соціальній хартії (переглянута) від 03.05.1996 (ратифікована Україною 14.09.2006). Так, ст. 1 Хартії визначає що з метою забезпечення ефективного здійснення права на працю сторони зобов`язуються: визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов`язків досягнення та, підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості; ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає; створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування; забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або сприяти їм. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін. Отже, трудовий договір - це юридично оформлені відносини між працівником і роботодавцем. Змістом трудових відносин є взаємні права та обов`язки сторін, а предметом таких відносин є робота, яку працівник зобов`язується виконувати за плату. При цьому, невиконання протягом тривалого часу працівником з тих або інших причин своїх трудових обов`язків свідчить про відсутність реальних трудових відносин між роботодавцем та працівником. Належні трудові відносини існують одразу у двох площинах - фактичній та юридичній. Відсутність роботи, яка фактично виконується працівником на умовах, передбачених трудовим договором, при юридично оформлених трудових відносинах не відповідає нормам чинного законодавства та є підставою для розірвання трудового договору на вимогу працівника. У законодавстві про працю встановлено вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з метою охорони трудових прав громадян. Так, підстави припинення трудового договору окреслені у ст. 36 та інших статтях КЗпП України й залежно від того, хто є ініціатором припинення трудового договору, підстави поділяються на такі групи: - припинення трудового договору за спільною (взаємною) ініціативою сторін трудового договору (наприклад, угода сторін, закінчення строку); - розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України); - розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті 40,41 КЗпП України); - розірвання трудового договору з ініціативи осіб, які не є його стороною (третіх осіб) (пункти 3,7 ст.36, ст.45 КЗпП України та ін.). Таким чином, розірвання трудового договору стосується лише випадків, коли трудовий договір припиняється з ініціативи будь-якої з його сторін. Припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов: 1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору: 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника. За ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. В силу відсутності самого відповідача, [PERSON] не має можливості звільнитися у встановленому законодавством - ст. 38 КЗпП України, порядку. Таким чином, її право на працю, на оплату праці, та здійснення обов`язкових соціальних внесків, порушено відповідачем, який не звільняє її у встановленому законом порядку. За таких обставин виникала нагальна необхідність у вирішенні цього питання в судовому порядку, що і обумовило подання цієї позовної заяви. Відповідно до до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що на даний час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, у позивача відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, крім звернення до суду, оскільки її заява про звільнення за власним бажанням залишена без реагування, а право позивача на припинення трудового договору є порушеним. У зв`язку з цим, з метою надання можливості позивачці в подальшому реалізовувати своє право на працю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання припиненими трудових відносин, на підставі ч. 1ст.38 КЗпП України, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно дост.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 гривень.

Outcome: approved