Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

11.06.2024 р. [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, у якому просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом (або за заповітом) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що є єдиним спадкоємцем після смерті [INFO] батька [PERSON] . Однак, постановою нотаріуса П`ятої Київської державної нотаріальної контори від 01.05.2024 р. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності правовстановлюючих документів. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 18 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху. 24.07.2024 р. від позивача [PERSON] надійшла заява, якою усунуто недоліки позову. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 29.07.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 29.10.2024 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідач своїм відзивом не висловлює своєї позиції щодо позовних вимог, розгляд справи просить проводити за відсутності представника. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи позовної зави, суд доходить наступних висновків. Судом встановлено, що згідно довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 09.10.2023 р. №32018, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською районною державною адміністрацією м.Києва 21.09.1998 р. та зареєстровано в Бюро за №5395. [INFO] помер [PERSON] , про що Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) складено актовий запис №6205 та видано відповідне свідоцтво. 05.10.2023 р. [PERSON] подав державному нотаріусу П`ятої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] його батька [PERSON] 05.10.2023 р. державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа №563/2023. 01.05.2024 р. державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю у [PERSON] правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1258 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно зі ст. ст. 1297, 1298 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року N 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно абзаців 1, 15, 16 п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року N 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК України. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.05.2024 р. вбачається, що як на правову підставу відмови нотаріус посилається на ст.66,67 Закону України «Про нотаріат» та ст.1298 ЦК України, що стосується строків прийняття спадщини та Порядок вчинення нотаріальних дій щодо необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак, у резолютивній частині постанови нотаріус відмовляє [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, у даному випадку наявні як пропущення строку для прийняття спадщини, так і відсутність правовстановлюючих документів на майно. Не зазначення нотаріусом саме у резолютивній частині постанови про порушення спадкоємцем строку для подання заяви про прийняття спадщини не свідчить про його дотримання, оскільки з матеріалів справи вбачається протилежне. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року у справі N 295/14178/21 (провадження N 61-13169св22) зазначено, що: "подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може лише спадкоємець, який на час відкриття спадщини постійно не проживав зі спадкодавцем. Встановлено, що позивач не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. З вимогами про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивач до суду не звертався. Так само не звертався до суду з вимогами про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього. Отже, вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини, а тому звернення [PERSON] , якому постановою державного нотаріуса П`ятої київської державної нотаріальної контори від 01.05.2024 року відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, в тому числі й у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку для прийняття спадщини, до суду з позовними вимогами про визнання за ним права власності на спадкове майно, без заявлення позовних вимог про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, є передчасним. Враховуючи вищезазначені норми права, суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права. Першочергово позивачу необхідно звертатись до суду з вимогою про надання додаткового строку для прийняття спадщини і лише потім другою вимогою ставити питання про визнання права власності за наявності для того підстав. За таких обставин суд доходить висновку про відсутність на даний час підстав для задоволення позовних вимог за їх передчасності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed