Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати за ним право на земельні ділянки: пасовище - ділянка № [NUMBER] (7 контур) та сіножать - ділянка № [NUMBER] (20 контур), згідно з протоколом про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) членів Акціонерного товариства Агрофірма «Промінь» в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] , яка набула це право згідно із сертифікатом серії ХР № 002966 від 14.05.1996 року. Позивач мотивує позовні вимоги тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із права на земельні ділянки (земельні частки (паї)) із земель реформованого акціонерного товариства Агрофірма «Промінь», розміром 6,72 умовних кадастрових гектарів, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 002966 від 14.05.1996 року. Земельні частки (паї), право на які набула [PERSON] , складаються із земельних ділянок за видами угідь рілля, сіножать і пасовище. При цьому право власності на земельну ділянку за видом угідь рілля було в свій час [PERSON] реалізовано і отримано державний акт, а після її смерті позивачем успадковано. Разом з тим, право на земельні ділянки за видами угідь сіножать і пасовище реалізовано померлою не було, державний акт не видавався, отже наразі позивач не має змоги оформити право на ці земельні ділянки та отримати свідоцтва про право на спадщину, не дивлячись на те, що відповідно до згаданого вище сертифікату земельні ділянки за видом угідь сіножать і пасовище дійсно були виділені. Позивач зазначає, що у нього наявна лише копія згаданого сертифіката, оскільки він був переданий у Краснокутський районний відділ земельних ресурсів для виготовлення Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 019533 (земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), загальною площею 4,6744 га, кадастровий номер 6323586200:05:001:0199), яку він вже успадкував. Проте, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на сіножать та пасовище, державним нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. Позивач у відкрите судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання від 14.11.2024 з проханням розглянути справу без участі їх представника за наявними в матеріалах справи документами, проти задоволення позову не заперечують, при винесення рішення покладаються на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Рябоконівською сільською радою Краснокутського району Харківської області /а.с.41/. Після її\~смерті відкрилася\~спадщина на\~майно, яке складається із права на земельні частки (паї), що підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №002966 від 14.05.1996 року /а.с.46/. Земельні частки (паї), право на які набула [PERSON] , складаються із земельних ділянок за видами угідь рілля, сіножать і пасовище. При цьому право на земельні ділянки за видом угідь рілля було в свій час [PERSON] реалізовано і отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР №019533 від 12.08.2004 року, а після її смерті позивачем [PERSON] успадковано, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 25.06.2014 року Краснокутською державною нотаріальною конторою Харківської області /а.с.80,99/. Разом з тим право на земельні ділянки за видами угідь сіножать та пасовища реалізовано померлою [PERSON] не було, державні акти на право приватної власності на ці ділянки отримані не були. З інформації наданої заступником начальника Відділу №2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 20.11.2024 за №1679/336-24 вбачається, що згідно з Книгами записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 01.01.2013 рік, на ім?я [PERSON] зареєстровано державний акт на право приватної власності на землю серії ХР N? 019533 від 12 серпня 2004 року за N? 115. Земельна ділянка площею 4,6744 га ріллі, кадастровий номер 6323586200:05:001:0199, місце розташування - за межами населеного пункту на території Рябоконівської сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 63,68,78/. Відповідно до довідки наданої начальником Відділу №2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 03.12.2024 за №1765/336-24 в Книгах записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, інформація щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки сіножать та пасовище по АТ АФ „Промінь" згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ХР N? 002966 на ім?я гр. [PERSON] , у відділі відсутня. Відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) по АТ АФ „Промінь" Рябоконівської сільської ради, який входить до складу технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (державних актів на право власності на земельні ділянки) власникам сертифікатів на земельну частку (пай) із земель реформованого АТ АФ „Промінь" на території Рябоконівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, за гр. [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР N?002966 визначені земельні ділянки N? 351 - пасовище, N? 472 сіножать /а.с. 70/. Так, організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам (кооперативам, акціонерним товариствам) на праві колективної власності, а також порядок їх обміну регулюється Законом України від 05.06.2003 р. №\~899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі Закон № 899). Як вбачається\~зі\~ст.\~1\~Закону\~№\~899\~право\~на\~земельну частку\~(пай)\~мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до ст. 3 Закону № 899 підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Відповідно до ст. 9 Закону №899 розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та державної реєстрації права власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Матеріали щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) зберігаються у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та в районному відділі земельних ресурсів. На врегулювання земельного питання з метою забезпечення правильного однакового застосування законодавства при розгляді судами земельних та пов`язаних із земельними відносинами майнових спорів Пленумом ВСУ винесено Постанову «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року, де п.24 зазначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі землі у колективну власність, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та\~батьки спадкодавця. Факт того, що [PERSON] є сином померлої [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Ковалівським с/ЗАГС с. Ковалівка Краснокутського району Харківської області, де матір`ю позивача вказано [PERSON] /а.с. 40/. Після смерті [PERSON] позивач в нотаріальному порядку успадкував земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.06.2014 року, однак успадкувати право на земельну частку (пай), а саме пасовище та сіножать, позивач позбавлений можливості, оскільки відсутні документи на майно померлої, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.04.2019 року /а.с. 99,43/. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, донька померлої [PERSON] відмовилася від прийняття належної їй частки в спадщині на користь сина спадкодавця [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи №159/2014 року до майна померлої [INFO] [PERSON] /а.с.94-99/. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] , до складу спадкового майна якої входить право на земельну частку (пай). Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 ЦПК України право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікована\~Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених\~законом\~і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950\~року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ \~ Таким чином, виходячи з викладеного вище суд задовольняє вимоги позивача, оскільки останній надав суду достатньо доказів на підтвердження позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved