Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

17 грудня 2024 позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до Фізичної особи підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, розірвання усного договору на туристичне обслуговування, стягнення грошових коштів та моральної шкоди. В обґрунтування\~позову вказує,\~що між\~ [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено усний договір без номеру від 11.02.2022 щодо організації групового туристичного туру в період з 09.05.2022 по 16.05.2022, вказаний договір позивачеві не був наданий, а була сформована лише заявка на бронювання. 11.02.2022 року позивачем була внесена передоплату за тур в розмірі 20000 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру без номеру від 11.02.2022 з підписами головного бухгалтеру та відтиску печатки ФОП [PERSON] 24.02.2022 розпочалася військова агресія РФ проти України, у зв`язку з чим вищевказаний договір не було виконано Постачальником. [PERSON] неодноразово відвідував місце розташування туристичної агенції « [INFO] » та знаходження ФОП [PERSON] , \~з вимогою повернути йому грошові кошти, однак їх йому повертати ніхто не збирався. Ним була написана вимога щодо повернення грошових коштів яку він намагався вручити ФОП [PERSON] , однак вона відмовилась та в подальшому ним направлено письмову вимогу на адресу знаходження ФОП [PERSON] , [ADDRESS] , однак вона отримана не була та повернулася у зв`язку з закінченням строку зберігання. Позивач зазначає, що умови вказані в договорі позивач виконав належним чином, а саме сплатив кошти згідно квитанції до прибуткового ордеру без номеру від 11.02.2022\~передоплату за тур в розмірі 20000 гривень. В свою чергу відповідач свої зобов`язання згідно усного договору перед позивачем не виконав в повному обсязі та в подальшому ухиляється від повернення предоплати. Окрім матеріальної шкоди, позивачу було завдано значної моральної шкоди. Позивач був вимушений приділяти значну частину свого особистого часу на вирішення даної проблеми, багаторазово звертався до Відповідача, як усно так і письмово, звертався за юридичною допомогою. Внаслідок неправомірних дій Відповідача погіршився і фізичний стан Позивача, останній почав відчувати головні болі, підвищення тиску, нервове напруження, що змусило його звернутися до лікарів. Моральну шкоду позивач оцінює в 5000,00 грн.. Враховуючи зазначене, позивач звертається до суду для захисту своїх прав та просить розірвати усний договір на туристичне обслуговування від 11.02.2022 року щодо організації групового туристичного туру в період з 09.05.2022 року по 16.05.2022 рік укладений між [PERSON] та Фізично особою\~ підприємцем [PERSON] . Стягнути з\~відповідача грошові кошти сплачені в якості авансового платежу (предоплати) в розмірі 20000 гривень, моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та витрати по справі. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Шаповалов І.В. не заявляли про розгляд справи з викликом сторін. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Гудима Т.В. повідомлялися про наявність відповідної цивільної справи, у запропонований судом строк відзиву на позовну заяву не надали. Представник відповідача адвокат Гудима Т.В. 15 січня 2025 року отримала доступ до справи, що підтверджується повідомленням №66419, що сформовано засобами підсистмеми ЄСІТС «Елктронний суд» 15.01.2025 року. Заяву представника відповідача адвоката Гудима Т.В. про відкладення розгляду справи, надійшла до суду 27 січня 2025 року о 13 годинні 01 хвилина, суддя отримав вищезазначену заяву після постановлення рішення по справі. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно відповіді №1065677 від 27.01.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] зареєстрована як фізична особа підприємець, діяльність туристичних агентств з 21.04.2011. 11 лютого 2022 року, позивач [PERSON] звернувся до Туристичної агенції «Паспарту», фізичної особи - підприємця [PERSON] , щодо організації групового туристичного туру в період з 09.05.2022 по 16.05.2022, про що між ними був укладений усний договір та оформлена заявка на бронювання від 11.02.2022 . 11 лютого 2022 [PERSON] вніс в касу ФОП [PERSON] предоплату за тур в розмірі 20000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 з подальшим продовженням його дії. Судом встановлено, що у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні позивач не скористався послугами з туристичного обслуговування. З матеріалів справи вбачається, що 29.06.2024 на адресу відповідачки позивачем була надіслана претензія з вимогою повернення сплачених грошових коштів, проте жодної відповіді від неї не надходило. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або інші документами (розрахунковий документ). Згідно ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно ст. 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування. Частиною першою\~статті 901 ЦК України\~визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що під час виконання умов договору на туристичне обслуговування відповідачем допущено порушення істотних умов договору та не виконано взяті на себе зобов`язання за договором з надання туристичних послуг. За змістом\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Спеціальним законом, що регламентує відносини у сфері організації/надання туристичних послуг, є\~Закон України «Про туризм». Згідно з частинами першою, другою\~статті 20 Закону України «Про туризм»\~за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через тангента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до\~статті 5 Закону України «Про туризм»\~учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність. Суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність, є: туристичні оператори як юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність; туристичні агенти юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. За змістом\~статті 30 Закону України «Про туризм»\~порушення законодавства в галузі туризму тягне за собою відповідальність згідно із законом. Порушеннями законодавства в галузі туризму є ненадання, несвоєчасне надання або надання туристові інформації, що не відповідає дійсності; порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів (частина десята\~статті 20 Закону України «Про туризм»). Статтею 32 Закону України «Про туризм»\~встановлено, що за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Отже, майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків. (Вказаний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року по справі №201/17472/16-ц). Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір І майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого вст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про повну обґрунтованість вимог позивача щодо наявності підстав для розірвання усного договору від 11 лютого 2022 року та стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти\~сплачені в\~якості авансового\~платежу (предоплати)\~на виконання усного договору на туристичне обслуговування від 11.02.2022 року щодо організації групового туристичного туру в період з 09.05.2022 року по 16.05.2022 року в розмірі 20000,00 грн.. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди слід зазначити таке. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Загальні правові, організаційні та соціально-економічні засади реалізації державної політики України в галузі туризму спрямовані на забезпечення закріплених Конституцією України прав громадян на відпочинок, свободу пересування, охорону здоров`я, на безпечне для життя і здоров`я довкілля, задоволення духовних потреб та інших прав при здійсненні туристичних подорожей. Відповідно до п. 3Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 рокуз наступними змінами та доповненнями, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Пунктом 2Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральні страждання завдані позивачу полягають в суттєвих емоційних стражданнях, пов`язаних з невиконанням договору на туристичне обслуговування, відсутністю будь якої інформації щодо виконання чи невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, про що відповідач зобов`язаний був завчасно повідомити. Пункт 5 вищевказаної постанови роз`яснює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазначали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, вказаними вище нормами права визначено підстави та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої споживачам туристичного продукту. Моральні страждання позивача завдані безпосередньо відповідачем, оскільки усі плани на подорож було зруйновано невиконанням суб`єктом туристичної діяльності своїх обов`язків. Враховуючи те, що позивач був вимушений приділяти значну частину свого особистого часу на вирішення даної проблеми, багаторазово звертався до Відповідача, як усно так і письмово, звертася за юридичною допомогою. Внаслідок неправомірних дій Відповідача погіршився і фізичний стан Позивача, останній почав відчувати головні болі, підвищення тиску, нервове напруження, а також виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню у розмірі 5000,00 грн.. Надавши оцінку доказам у їх сукупності, враховуючи, все вищевикладена суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом було встановлено, що 18 жовтня 2024\~року між [PERSON] та адвокатом Шаповаловим І.В. було укладено договір про надання правничої допомоги, за яким за надані клієнту послуги адвокату передбачено гонорар за надання правової допомоги, також укладено Додаткова угода №1 до договору, якою передбачено, що за надання правової допомоги та складання позовної заяви про захист прав споживачів становить 10000,00 грн.. При цьому фактично надані адвокатом Шаповаловим І.В. послуги з правничої допомоги [PERSON] підтверджуються долученими ним актом прийому-передачі від 12.12.2024\~року, підписаний сторонами, наданих адвокатом на суму\~10000\~грн. по вказаній справі, що підтверджується ордером адвоката. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу. Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого\~2020\~року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що позивачем отримано правову допомогу, а адвокатом Шаповаловим І.В. надано правничу допомогу в розмірі\~10000,00\~грн., що підтверджено матеріалами справи. При цьому суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада\~2021\~року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня\~2019\~року по справі № 922/445/19. Отже, з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі\~10000,00\~грн. були доведені, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також дотримані критерії розумності їх вартості. Таким чином, оскільки суд задовольнив заявлені позовні вимоги позивача, то витрати останнього на професійну правничу допомогу адвоката Шаповалова І.В. у розмірі\~10000,00 грн. підлягають на підставі ст. 141 ЦПК стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Відповідно до ч. 1\~ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому судовий збір у розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved