Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

Представник ТзОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь товариства суму заборгованості за кредитним договором №660712 в розмірі 45772,40 грн. та судових витрат по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що 27.04.2023 року між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6607121 року. Між ТзОВ «Авентус Україна» та позивачем 13.02.2024 укладено договір факторингу № 13022024, відповідно до умов якого ТзОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТзОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 13.02.2024 року до Договору факторингу № 13022024 від 13.02. 2024 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 45772,40 грн., з яких: 16400 сума заборгованості за основною сумою боргу; 29372,40 грн. сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки первісного кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем в розмірі 45772,40 грн. Представником позивача подано також відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У відповіді на відзив вказав, що у відповідності до умов договору, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких договорів, на таких умовах шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Щодо тверджень відповідача про не надання позивачем первинних бухгалтерських документів на підтвердження перерахування кредитних коштів, ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомляє, що не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеним з первісним кредитором кредитним договором, з тих причин, що позивач не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п. 35 Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видавав кредити, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. При цьому, звертає увагу, що у відповідності до умов кредитного договору, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану позичальником при укладанні кредитних договорів. Ідентифікація позичальника здійснюється через банка-емітента, яким видано картку. Отже, доступ до виписок по картці, на яку перераховано кредитні кошти, має банк-емітент та відповідач. Ні первісний кредитор, ні позивач не мало та не має доступу до даної інформації, так як дана інформація є банківською таємницею. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Також, в обґрунтування доводів відзиву на позов відповідач посилається на те, що він є військовослужбовцем та відповідні відсотки за кредитами не підлягають нарахуванню, однак відповідач мав повідомити первісного кредитора, що він є військовослужбовцем та надати відповідні документи щодо застосування відповідної пільги. Проте, матеріали справи не містять доказів, що відповідач звертався з відповідною заявою та надавав відповідні документи. Отже, в даному випадку відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 06.01.2025 року відповідач подав відзив на позов, в якому просив в задоволенні позову відмовити. У відзиві вказав, що з 2009 року перебуває на військовій службі, а відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Крім того, що кредитні договори, укладено з порушенням вимог чинного законодавства, так як у матеріалах справи відсутні відомості та докази про те, що відповідач отримував кредитні кошти. Доказів того, що ТОВ «Авенсус Україна» перераховувало/надало будь-які кошти Відповідачу, на виконання умов кредитного договору, матеріали справи не містять. Відсутня у договорі чи додатках до нього інформація про повні реквізити рахунку позичальника свідчить про те, що виконання відповідних кредитних договорів, шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача є неможливою. Матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем платежів на користь позивача чи первісного кредитору на погашення заборгованості, наявність яких могла б свідчити про визнання ним свого зобов`язання, реальності договору та відносин. До справи не долучено копії реєстру боржників з записом про уступлення права вимоги до відповідача. Здійснений позивачем розрахунок заборгованості також нічим не підтверджується, є лише його особистим математичними розрахунками. У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. При цьому представник позивача у відповіді на відзив просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Представник відповідача стверджує, що кошти згідно договору не було перераховано на картку відповідача. Заперечення викладені у письмових заявах по суті спору підтримав. Ухвалою судді від 28.10.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 27.04.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір №6607121. 13 лютого 2024 між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №13022024, згідно умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 13.02.2024 року до договору факторингу №13022024 від 13.02.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 45772,40 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості сформованим ТзОВ «Авентус» за кредитним договором №6607121 від 27.04.2023 року слідує, що за відповідачем утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 45772,40 грн, з яких: 16400 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29372,40 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно положень статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 27.04.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6607121. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредиту, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір відсотків за користування кредитом. ТОВ «Авентус Україна» виконало взяті на себе зобов`язання, натомість відповідач умови договору належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунків, поданих позивачем, складає 45772,40 грн., з яких: 16400 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 29372,40 грн сума заборгованості за процентами за користування позикою. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Сторона відповідача, заперечуючи розмір боргу, власного контррозрахунку не провела та доказів його неправильності не надала. З огляду на таке у суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунків, які беруться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. 13 лютого 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем укладено Договір факторингу №13022024, за яким позивач набув права грошової вимоги до відповідача по вказаному кредитному договору № 6607121 від 27.04.2023 року. За таких обставин, оскільки позивач, уклавши 13 лютого 2024 року з ТОВ «Авентус Україна» договір факторингу №13022024 набув права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору № 6607121 від 27.04.2023 року, відтак з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість по вказаному договору. Доводи відповідача про те, що він з 2009 року перебуває на військовій службі, і відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» йому проценти за користування кредитом не нараховуються, на увагу не заслуговують з наступних підстав. Згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Згідно роз`яснення Національного банку України у листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано доказів на підтвердження повідомлення товариства в період дії договору щодо розповсюдження на нього гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Для реалізації вказаного права на пільгу відповідач не звернувся до жодного із товариств із повідомленням, заявою чи пропозицією про зміну договору, не використав своє право, передбачене законом та не надав встановлені документи, а тому у ТОВ «Авентус Україна» протягом дії договору не виникало обов`язку перерахування відсотків за користування кредитом. Доводи відповідача про те, що з ТОВ «Авентус Україна», договору не укладено, доказів на укладення договору не долучено, не приймаються судом, оскільки договори підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Договори підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення між сторонами правочинів підтверджено належними та допустимими доказами. Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19. Враховуючи умови договору, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав можливість надати суду виписки зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від ТОВ «Авентус Україна» на виконання укладеного договору, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких, відповідно до законодавства. Зважаючи на вказане, доводи відповідача про те, що позивач не надав доказів на підтвердження отримання та використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, спростовуються матеріалами справи, а невизнання самим відповідачем факту укладання договорів і використання такого ідентифікатора, а також факту отримання коштів, - не обґрунтоване стороною відповідача за допомогою належних та допустимих доказів. Крім цього, суд зауважує, що вказаний договір у відповідності до вимог чинного законодавства недійсним не визнаний, а отже в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. І щодо доводів відповідача про те, що позивачем не доведено права вимоги до відповідача суд відхиляє, оскільки на підтвердження переходу права вимоги від ТОВ «Авентус Україна» до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» позивачем подано копію договору факторингу, копію витягу з реєстру прав вимоги, копію акту приймання передачі до договору факторингу. Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідних Реєстрів прав вимоги по формі, встановлених у відповідних додатках. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідними Реєстрами права вимоги. При цьому,стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У даній справі договір факторингу у встановленому законом порядку відповідачем не визнавався недійсними. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Також, суд зауважує, що договір містить прізвище, ім`я, по батькові відповідача, РНОКПП, паспортні дані, адресу, мобільний телефон, електронну пошту та банківський рахунок, що підтверджує факт укладення договору між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем. Доказів того, що персональні дані відповідача (дані паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку ТОВ «Авентус Україна» здійснювалося перерахування грошових коштів, номер телефону, адреса реєстрації місця проживання, адреса електронної пошти) були використані товариством для укладення договору від його імені, відповідачем та його представником до суду не надані, як і не надано доказів того, що відповідач звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення відносно нього шахрайських дій чи оскарження ним правомірності укладеного договору. Відтак, з огляду на надані докази перейшло право вимоги до відповідача за спірним договором. Загалом, суд зауважує, що відповідачем, на відміну від позивача, жодних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову подано не було. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 3028 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору.

Outcome: approved