Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. До суду 17.09.2024 надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування поданого позову [PERSON] зазначає, що 03.02.2023 між ним та відповідачкою укладено договір позики за яким [PERSON] позичила у позивача грошові кошти у розмірі 40000 дол США із встановленим строком повернення боргу до 03.02.2024. Окрім того, в забезпечення виконання грошового зобов`язання за вказаним договором сторонами укладено іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є житловий будинок, загальною площею 170,3 кв. м., житловою площею 35,0 кв. м., розташований \~ \~ \~ \~ за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,0520 га, кадастровий номер 6810100000:19:001:0201, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Як стверджує позивач, станом на дату звернення до суду відповідачка [PERSON] не виконала взятих на себе грошових зобов`язань та ухиляється від їх виконання, грошові кошти не повертає, на звернення позивача не реагує. Відтак, [PERSON] змушений звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів та просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики у розмірі 40000,00 дол США, а також понесені судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на правову допомогу. Представник позивача адвокат Місяць А.П., у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити за викладених у позовній заяві обставин. Стверджує, що між позивачем та відповідачкою укладалось декілька договорів позики із різними умовами. Жодним чином договір позики від 03.02.2023 та розписка від 03.02.2023 не пов`язані, оскільки містять різні умови позики та її повернення. Відповідачка [PERSON] у поданих письмових поясненнях на позовну заяву заперечує факт укладання двох окремих договорів позики, які укладались у виді розписки та договору позики, що є предметом розгляду у даній справі. В обгрунтуання своєї позиції зазначила про те, що брала в борг позику у розмірі 40\~000 доларів США у позивача. Постановою Хмельницького апеляційного суду у цивільній справі № 686/12066/24 позов [PERSON] задоволено повністю, а тому відсутні підстави для повторного стягнення боргу на підставі договору позики. Як вказує відповідачка договір позики та розписка складені в один і той же день, містять одні і ті ж умови позики та вказівку на спосіб забезпечення виконання зобов`язання, а саме на договір іпотеки. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Іваницький А.М, у судовому засіданні у повному обсязі підтримав позицію [PERSON] за викладених у письмових поясненнях обставин та просив у задоволенні позову відмовити. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 20.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. 30.09.2024 адвокатом Іваницьким А.М. заявлено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та залучення його до справи у якості представника [PERSON] , яке судом задоволено. 18.10.2024 представником відповідачки адвокатом Іваницьким А.М. заявлено клопотання про залишення справи без розгляду. Протокольною ухвалою суду від 23.10.2024 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено у зв`язку із його необґрунтованістю. 26.11.2024 представником відповідачки адвокатом Іваницьким А.М. заявлено клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи та про виклик та допит свідків, яке судом задоволено. Ухвалою суду від 26.11.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 10.01.2025 представником відповідачки адвокатом Іваницьким А.М. заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом задоволено. 21.01.2025 у судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про долучення до матеріалів цивільної справи письмових пояснень відповідачки, яке судом задоволено. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 03.02.2023 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики за яким відповідачка отримала борг грошові кошти у сумі 40000 дол США (п. 1 Договору) строком до 03.02.2024 (п. 2 Договору). Відповідно до п. 6 Договору відповідачка підтвердила, що сума позики одержана нею від позикодавця в повному обсязі одночасно із підписанням цього договору. Відповідно до п. 4 Договору повернення суми позики у повному обсязі має бути підтверджено відповідною розпискою позикодавця. Вказаний договір підписано відповідачкою власноруч, що свідчить про її повне погодження умов договору. В забезпечення виконання грошового зобов`язання за договором позики від 03.02.2023 сторонами 03.02.2023 укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за № 620. Предметом іпотеки за вказаним договором є житловий будинок, загальною площею 170,3 кв. м., житловою площею 35,0 кв. м., розташований \~ \~ \~ \~ за адресою [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0520 га, кадастровий номер 6810100000:19:001:0201, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою [ADDRESS] . Станом на дату розгляду справи, не зважаючи на взяті на себе зобов`язання, грошові кошти за Договором позики залишаються не повернутими [PERSON] , на звернення позивача щодо повернення боргу остання не реагує. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням договору позики, отриманням на його виконання грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (правовідносини з договору позики). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша\~статті 1049 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Водночас, згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. З приводу валюти виконання зобов`язання суд зазначає, що відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Проте, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Але, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відтак, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. З огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №14-134цс18, Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 14-446цс18. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 03.02.2023 між ним та [PERSON] укладено договір позики за умовами якого остання позичила у позивача грошові кошти у розмірі 40000 дол США та зобов`язалась їх повернути у строк до 03.02.2024. Відтак, оскільки строк виконання зобов`язання за договором позики настав, а відповідачка зобов`язання за договором не виконала, з неї на користь позивача підлягає стягненню борг за вказаним договором позики в сумі 40000,00 дол США. Вирішуючи спір між сторонами щодо неналежного виконання умов договору позики від 03.02.2024 та обґрунтованості позовної вимоги про стягнення заборгованості за ним із [PERSON] на користь [PERSON] , суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, та дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами неналежного виконання умов договору з боку відповідачки, та, як наслідок, наявність порушеного права, що є підставою для прийняття судового рішення про задоволення позову у повному обсязі. Так, долучений позивачем до матеріалів справи договір позики свідчить про отримання відповідачкою у позику грошових коштів та неповернення їх позичальнику. При цьому, відповідачкою суду не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів на спростування достовірності наданого позивачем договору та спростування факту отримання грошових коштів за ним. Суд критично оцінює доводи відповідачки, викладені у письмових поясненнях, щодо укладення одного правочину, який підтверджується кількома документами, а саме договором позики від 03.02.2023, що є предметом розгляду у вказаній цивільній справі, та розпискою від 03.02.2023, яка була предметом розгляду у цивільній справі № 686/12066/24, оскільки указані документи не містять контекстного посилання одного на інший на підтвердження виконання умов договору позики. Навпаки у договорі позики зазначено про те, що позичальник підтверджує, що сума позики одержана ним від позикодавця одночасно із підписанням цього договору в повному обсязі. Указані положення договору виключають необхідність додаткового отримання розписки на підтвердження факту передачі грошових коштів. Не містить такого посилання в підтвердження факту отримання грошових коштів на виконання умов договору позики і розписка, яка була предметом розгляду у цивільній справі № 686/12066/24. Суд зауважує про те, що договір позики від 03.02.2023 є безпроцентним, на відміну від умов позики за розпискою. Отже суд дійшов до висновку про те, що договір позики від 03.02.2023 та розписка від 03.02.2023 є окремими документами, які підтверджують окремі правочини, за якими сторони мають різні права та несуть самостійні обов`язки. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Водночас, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із [PERSON] , а тому з останньої на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики у сумі 40000,00 дол США. Розподіл судових витрат у справі. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відтак, у зв`язку із задоволенням заявленого позову у повному обсязі з відповідачки до стягнення на користь держави підлягає судовий збір у розмірі пропорційному ціні заявленого позову. Оскільки визначена сума судового збору перевищує максимально дозволений розмір відповідно до абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір», то така сума відповідно до вказаних положень законодавства підлягає до зменшення співрозмірно до 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 15140,00 грн.

Outcome: approved