Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, та аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Позов мотивований тим, що 25.11.2017 між сторонами зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №3313. У шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що наразі фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено та сторони по справі перебувають у процесі розлучення. Між сторонами на момент подання даного позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей. Позивач вказує на те, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, однак коштів на повноцінне утримання дітей не вистачає, оскільки позивач знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Відповідач в свою чергу, має стабільний дохід та у нього є можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей та дружини, до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьох років. Викладене стало підставою для звернення позивачем до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 19.11.2024 в справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив, яку направлено судом на зареєстровану адресу проживання відповідача. 04.12.2024 на адресу суду від представника відповідача адвоката Піпко А. М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити частково, а саме у розмірі частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. В задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що з часу народження дітей відповідач відповідально ставиться до утримання сім`ї, витрачав та витрачає значну частку свого грошового забезпечення військовослужбовця на утримання дітей. Згідно довідки в/ч [NUMBER] №506 від 23.11.2024, вказано грошове забезпечення відповідача, що за шість місяців з травня 2024 року по жовтень 2024 року складає 271\~791, 59 грн., тобто в середньому 45\~298,60 грн., щомісячно. Представник відповідача зазначає, що відповідач відкрив депозитний рахунок по 1\~000, 00 грн. на кожну дитину та подав 28.11.2024 рапорт за місцем служби про перерахування із його заробітної плати на банківський рахунок позивача частки на утримання двох малолітніх дітей. Вважає, що позивач жодним чином не обґрунтувала заявлену до стягнення суму аліментів в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, що складає 15\~099,53 грн. Виходячи з того, що утримання дітей є спільним рівним обов?язком обох батьків за позицією позивача на їх утримання витрачається більше 30000,00 грн., адже якщо з відповідача стягнути аліменти в сумі 15099,53 грн. і такі ж витрати несе відповідач, то сукупно це складатиме 30199,07 грн. Відповідач вважає, що витрачати на утримання двох малолітніх дітей віком 3 і 1 рік в сумі більше 30000,00 грн. не є необхідним розміром аліментів, такі кошти не витрачаються на утримання дітей і жодної потреби в таких витратах немає. Натомість відповідач визнає позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, за наслідком чого відповідач сплачуватиме щомісячно 11324,65 грн. (45298,60 * 1/4 = 11324,65) і при виконанні такого ж рівного обов?язку матері щомісячне утримання дітей складатиме 22 649,30 грн. Представник відповідача вважає, що виходячи з дійсних витрат на утримання дітей, рівня життя в місцевості їх проживання та враховуючи навіть прожитковий мінімум такий розмір аліментів відповідає встановленим законом критеріям необхідності і достатності для гармонійного розвитку дітей. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на утримання позивача до досягнення молодшим сином трирічного віку, представник відповідача зазначає, що позивач не надала суду жодних доказів в підтвердження спроможності відповідача надавати їй матеріальну допомогу та зазначає, що позивач має значні доходи, які приховує. З огляду на викладене просив у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення молодшим сином трирічного віку відмовити. 23.12.2024 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому остання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити за обставин викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідач подав рапорт про відрахування аліментів у розмірі частки від його доходів на утримання малолітніх дітей, після звернення позивачем з даним позовом до суду, а саме 28.11.2024. Крім того позивач вважає, що написаний відповідачем рапорт не є жодною гарантією утримання дітей. Твердження відповідача про те, що він не зобов`язаний утримувати позивача, на думку останньої, не заслуговують уваги, оскільки [PERSON] отримала грошові кошти, про які вказує відповідач, від держави на придбання житла, у зв`язку з тим, що позивач являється учасником бойових дій та ВПО. Просила врахувати наведені обставини при ухваленні судом рішення про стягнення аліментів. 24.12.2024 на адресу суду від представника відповідача адвоката Піпко А.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, зміст яких зводиться до доводів, що наведені у відзиві на позовну заяву. Інших заяв по суті спору матеріали справи не містять. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6-7). Позивач разом з дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] , що слідує з наявних в матеріалах справи витягів з реєстру територіальної громади від 10.10.2024 (а.с. 8-10). З цих же доказів вбачається, що відповідач не проживає разом з позивачем та спільними малолітніми дітьми. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання та обов`язку батька дитини утримувати дружину, з якою проживають діти, до досягнення молодшою дитиною трьох років. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію дитини та звичайні потреби дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; особу платника аліментів, який являється людиною працездатного віку. На підставі викладеного, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дітей до їх повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а спільні діти сторін по справі потребують такої допомоги, суд прийшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 18.11.2024 та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Положеннямист.84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на таке утримання є незалежним від того, чи працює дружина, незалежним від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19). У відповідності до статті 80 СК України, у разі визначення розміру аліментів одному із подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 84 СК України та роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка, батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таке право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом не встановлено виконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню матері своїх дітей, до досягнення молодшою дитиною трирічного віку, а тому право позивача є порушеним та таким, що підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дружини. Представлена відповідачем довідка про його доходи вказує на те, що він (відповідач) має змогу надавати матеріальну допомогу матері своєї дитини, яка не досягла трирічного віку. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст.78-79 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Обставину неможливості надання матері своєї дитини утримання, до досягнення спільною дитиною трирічного віку, відповідач перед судом не довів. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, суд враховує обов`язок чоловіка утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років, те, що відповідач фізично здорова особа, працездатного віку, є військовослужбовцем, його обов`язок з утримання дружини до досягнення дитиною трьох років має виконуватись з огляду також на те, що позивач не працює, оскільки здійснює догляд за спільною малолітньою дитиною сторін по справі. Таким чином суд, виходячи із засад справедливості та розумності вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання позивача по справі, яка потребує матеріальної допомоги відповідача, в розмірі 1/6 частки від всіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, а саме до [INFO] . Аліменти підлягають стягненню в контексті ст.79 СК України з дня подання позовної заяви, тобто у даній справі з 18.11.2024. При цьому, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ч.3 ст.80 Сімейного кодексу України). У відповідності до п.1. ч.1ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 1 211,20 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved