Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

10 листопада 2023 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява від [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Морозов Вадим Юрійович до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Ухвалою суду від 13.11.2023 року вказану позовну заяву залишено без руху. На виконання ухвали суду від 13.11.2023 року від позивача надійшла уточнена позовна заява. Обґрунтовуючи уточнені позовні вимоги, позивач мотивує їх тим, що 07.04.2022 відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] в борг готівкою 10\~000 доларів США. Факт укладення між сторонами договору позики підтверджується борговою розпискою від 07.04.2022. Відповідно до боргової розписки від 07.04.2022 відповідач зобов`язався повернути грошові кошти у повному обсязі до 07.10.2022. У визначений борговою розпискою строк позичальник кошти не повернув. Звертає увагу, оскільки вказані грошові кошти повернуто не було, позивачем було направлено досудову вимогу, в якій ним вимагалось від [PERSON] 10\~000 доларів США та 3% щомісячно за несплату (розмір відсотків 5700 доларів США, проте жодних дій від відповідача щодо повернення вищевказаних грошових коштів повернуто не було. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача основну суму боргу за договором позики, відповідно до боргової розписки від 07.04.2022 року в розмірі 374\~500,00 грн; три відсотки (щомісячно) за користування чужими грошовими коштами за період з 07.04.2022 по 08.11.2023 в розмірі 213\~465,00 грн (при розрахунку розміру боргу та відсоків бралась величина курсу долара США до гривні на час зміни позовних вимог в листопаді 2023 року - 37,45 грн до 1 дол США); витрати на правову допомогу, що складають 20\~000,00 грн; витрати по сплаті судового збору в розмірі в розмірі 5879,65 грн. Ухвалою суду від 27 грудня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно ухвалою суду зобов`язано позивача [PERSON] на підтвердження наявності заборгованості за договором позики надати оригінал розписки від 07.04.2022. Ухвалою суду від 15.01.2024 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Морозова В.Ю. про витребування доказів в вказаній цивільній справі - відмовлено. 07.03.2024 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Луценком С.А.\~через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що з позовними вимогами не погоджується та повністю оспорює факт написання відповідачем розписки і отримання грошових коштів за цією розпискою, оскільки [PERSON] отримав паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм [NUMBER] , орган видачі 1229 дата оформлення 23.10.2019. Вказав, що боргова розписка, яка підписана 07.04.2022, містить інформацію про наявність у підписанта паспорту [NUMBER] виданого Саксаганським РВ від 20.02.1992, що не відповідає дійсності, бой цей документ було викрадено в 2019. Після виконання позивачем ухвали від 27.12.2024 щодо підтвердження наявності заборгованості за договором позики надання оригіналу розписки від 07.04.2022, відповідач просить викликати його в судове засідання з метою дослідження боргового документу на предмет підроблення. 21.06.2024 року від позивача [PERSON] надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу боргової розписки від 07.04.2022 року (а.с.67). Ухвалою суду від 16.01.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Луценка Сергія Анатолійовича про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Морозов Вадим Юрійович до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою - відмовлено. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги, просив задовольнити позов повністю. Суду пояснив, що на момент укладання боргової розписки, у відповідача була копія паспорта, який було зазаначено у розписці. Факт передачі коштів відповідачем не оспорювався, вони зузувстрічались після подачі позову . Усі доводи відповідача є нгадуманими. Представник позивача адвокат Морозов В.Ю. (поза межами приміщення суду) позов підтримав в повному обсязі. Вказав, що відповідач та його представник затягують розгляд даної цивільної справи. Крім того, просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу до ролзміру підтвердже5ного документально - 10 000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] адвокат Луценко С.А. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що боргова розписка, яка підписана 07.04.2022, містить інформацію про наявність у підписанта паспорту [NUMBER] виданого Саксаганським РВ від 20.02.1992, що не відповідає дійсності, бой цей документ було викрадено в 2019. Крім того, суду пояснив, що відповідач написав заяву до поліції про підробку боргової розписки, оскільки частина аркуша, на якому виконано текст розписки відсутня, на сьогодні витяг з ЄРДР не отримав. Кошти відповідачу не передавались. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наданi докази, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] надав у борг грошові кошти відповідачу [PERSON] у сумі 10 000 доларів США. Факт отримання коштів підтверджено розпискою, згідно якої [PERSON] 07.04.2022 року одержав від [PERSON] грошові кошти у сумі 10 000 доларів США під щомісячні відсотки 3% користування коштами та зобов`язувався повернути їх до 07.10.2022 року, що підтверджується власноруч написаною розпискою (а.с.67). Розписка складена 07.04.2022 року та підписана відповідачем. Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачем вбачається з розписки, яка підписана відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18). Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору позики та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів. В судовому засіданні судом досліджено оригінал боргової розписки від 07.04.2022 року. Як вбачається із тексту розписки від 07.04.2022 року, в ній зазначено, що [PERSON] передав, а [PERSON] . Прийняв в борг кошти в сумі 10 тис долл.США під щомісячні відсотки 3% користування коштами та зобов`язувався повернути їх до 07.10.2022 року. Отже, між позивачем та відповідачем дійсно виникли правовідносини щодо укладення договору позики та враховуючи правову природу розписки, з урахуванням тексту такої, суд приходить до висновку, що фактична передача коштів від кредитора до боржника відбулась, що й підтверджується цією розпискою. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем всієї суми заборгованості позивачу згідно розписки від 07.04.2022 року судом не встановлено. В матеріалах справи відсутні докази, що спростовують дійсність укладеного між сторонами договору позики. Відтак, наявна у справі розписка, є доказом наявності боргового зобов`язання позичальника перед позикодавцем та отримання позичальником суми позики, яка підлягає поверненню позикодавцю. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відтак, у справі встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, тому у останнього утворилась заборгованість у загальному розмірі що 587 965 грн, з них: заборгованості за договором позики від 07.04.2022 року в розмірі 374 500,00 грн (10 000 дол США*37.45=374500 при розрахунку розміру боргу величина курсу долара США до гривні на листопад 2023 року - 37,45 грн до 1 дол США), суми щомісячних обов`язкових платежів за 19 місяців, що складає 213 465,00 грн (10000 дол США *3%*19 міс= 15700 дол США*37,45=213465 грн, при розрахунку розміру боргу та відсоків бралась величина курсу долара США до гривні в листопаді 2023 року - 37,45 грн до 1 дол США). Відповідачем не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинними, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, враховуючи положення ст.ст. 16, 1048 ЦК України; ст.ст. 10, 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на правничу допомогу у сумі 20 000 грн. Однак під час судового засідання представник позивача просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 20 000,00 грн до 10 000, 00 грн. Відповідно до ч.1, 2ст. 137\~ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правничої допомоги від 06.11.2023 року; додаток №1 до договору від 06.11.2024 року; акт наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги від 06.11.2024 року. Під час розгляду судом даної категорії справ, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат чи відповідач під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума (Постанова Касаційного суду № 916/101/23 від 19 квітня 2024 року). Судом враховується, що представник позивача в судовому засіданні просив зменшити розмір витрат за надання професійної правничої допомоги, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги слід покласти на відповідача у розмірі 10 000, 00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5879,65 грн.

Outcome: approved