Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Зміст позовних вимог позивачів В обґрунтування позову посилаються на те, що вони є дідусем та бабусею дитини [PERSON] , [INFO] , який народився у шлюбі їх сина [PERSON] з відповідачкою. У 2021 році їх син з невістка разом з дитиною отримали посвідки на постійне проживання у Франції, де проживають і досі. До 06.02.2023 року вони щотижня підтримували тісне спілкування із сім`єю сина засобами телефонного зв`язку, використовуючи мобільні додатки, які дозволяли бачили онука. Завдяки відеозв`язку, онук [PERSON] впізнавав їх та спілкувався з бабусею та дідусем. 06.02.2023 року відповідачка вирішила покинути їх сина, а тому забрала онука, власні речі та зникла у невідомому напрямку. Телефон відповідачки було відключено, електронні листи та їх спроби вийти на зв`язок вона ігнорувала. З метою дізнатися про місце перебування онука з невісткою, вони неодноразово звертались до поліції в Україні та у Французької Республіки, до прокуратури, до Французької служби пошуку дітей, Служби у справах дітей Дарницької РДА у м. Києві та Служби у справах дітей Шевченківської РДА у м. Києві, проте знайти онука в такий спосіб їм не вдалося. В подальшому, відповідачка вийшла на зв`язок та повідомила, що утворила нову сім`ю. Про конкретну адресу, за якою можна знайти їх онука, вона не повідомила. Як бабуся та дідусь [PERSON] , вони мають право спілкуватися та бачитися з ним, підтримувати сімейні стосунки, проте відповідачка перешкоджає цьому, приховує місцезнаходження дитини, ізолювала його від будь-яких родичів по батьківській лінії, зневажає їх почуття та почуття дитини до них. Вважають, що те, що відповідачка утворила нову сім`ю, не надає їй права перешкоджати їх спілкуванню з онуком, блокувати їх дзвінки, тощо. З урахуванням викладеного, а також враховуючи, що вони у 2006 році розірвали шлюб, просять суд усунути перешкоди у спілкуванні з онуком, встановивши кожному з них окремий графік для зустрічей та участі у вихованні онука: 1) надати можливість бабі вільно спілкуватись із онуком з 08:00 год. до 20:00 год. засобами телефонного зв`язку без підключення до мережі Інтернет та/або через мобільні додатки (Viber, What`s App, Telegram, Signal тощо) із підключенням до мережі Інтернет по аудіо та/або відеозв`язку; 2) встановити систематичні побачення баби з онуком, один раз на два місяці протягом сорока восьми годин, у будь-які два вихідні поспіль за домовленістю з матір`ю, за адресою її (баби) місця проживання або за адресою місця проживання дитини (на вибір баби), включаючи право на спільні прогулянки, без присутності матері дитини, у присутності дядька, [PERSON] ; 3) щороку, у період з 1 червня по 30 серпня, надати бабі додатковий день побачень із онуком, із ночівлею, за бажанням онука, без присутності матері дитини, у присутності дядька, [PERSON] ; 4) надати можливість діду вільно спілкуватись із онуком з 08:00 год. до 20:00 год. засобами телефонного зв`язку без підключення до мережі Інтернет та/або через мобільні додатки (Viber, What`s App, Telegram, Signal тощо) із підключенням до мережі Інтернет по аудіо та/або відеозв`язку; 5) встановити систематичні побачення діда з онуком, один раз на два місяці протягом сорока восьми годин, у будь-які два вихідні поспіль за домовленістю з матір`ю, за адресою його (діда) місця проживання або за адресою місця проживання дитини (на вибір діда), включаючи право на спільні прогулянки, без присутності матері дитини, у присутності дядька, [PERSON] ; 6) щороку, у період з 1 червня по 30 серпня, надати діду додатковий день побачень із онуком, із ночівлею, за бажанням онука, без присутності матері дитини, у присутності дядька, [PERSON] . Зміст позовних вимог третьої особи. В обґрунтування зазначив, що від шлюбу з відповідачкою [PERSON] має малолітнього сина, [PERSON] . 22.02.2022 року, у зв`язку із початком повномасштабної війни, вони з відповідачкою та дитиною повернулися з України до Французької Республіки, де постійно проживали. З 05.09.2022 року дитина відвідувала французький ліцензований дитячий садок домашнього типу. 06.02.2023 року відповідачка забрала їх сина [PERSON] із садку та зникла у невідомому напрямку. З цього часу, він сина не бачив, на вимогу повідомити адресу проживання дитини, відповідачка не відповідала. На його запит до правоохоронних органів України за фактом зникнення дружини та дитини, 20.02.2023 року йому повідомили, що відповідачка проживає у Французькій Республіці, однак адресу місця знаходження повідомити категорично відмовилась. Сподіваючись, що дитина дійсно перебуває у Французькій Республіці, він просив французькі правоохоронні органи розшукати дитину, а Сімейний трибунал міста Мо - визначити місце проживання дитини з ним або закріпити за мною право проводити час із дитиною нарівні із відповідачкою. Проте правоохоронними органами та судом Французької Республіки його порушені права, як батька, не були відновлені. Згодом, з відповіді Державної прикордонної служби йому стало відомо, що 11.08.2023 року дитина в`їхала на територію України, а з відповіді ДНЗ «Дитячий садок - Мандаринка» №37 від 02.10.2023 року, йому стало відомо що син почав відвідувати вищезазначений заклад. Крім того, 30.10.2023 року відповідачка зверталася з листом, в якому запрошувала його відвідати дитину за місцем проживання, а також висловлювала обурення щодо його неявки на засідання Служби у справах дітей щодо визначення місця проживання дитини. 30.10.23 Служба у справах дітей та сім`ї Дарницького району за зареєстрованим місцем проживання дитини повідомила, що відповідачка із заявою про визначення місця проживання дитини з одним із батьків до них не зверталася. Через деякий час він дізнався, що 04.10.2023 року було проведено обстеження умов проживання відповідачки з дитиною, а 20.10.2023 року Органом опіки та піклуваня Солом`янської РДА визначено місце проживання дитини з відповідачкою за адресою: [ADDRESS] , на підставі чого виданого Розпорядження №685. 08.01.2024 року він знову звернувся до правоохоронних органів України та просив розшукати дитину, проте відповіді не отримав і досі. Відповідачка, переважно, ігнорує його листи та прохання побачитися з дитиною. Домовившись про зустрічі, відповідачка на них не з`являється, присутність на них дитини не забезпечує. 14.02.2024 року їх шлюб із відповідачкою було розірвано. Зазначає, що незважаючи на перешкоди, він виконує свій батьківський обов`язок щодо утримання сина. З лютого 2023 року по лютий 2024 року, ним було сукупно перераховано на рахунок відповідачки 211 190,00 грн. аліментів на утримання дитини. З огляду на викладене, просить суд усунути перешкоди у спілкуванні з сином, встановивши наступний графік для зустрічей та участі у вихованні сина: 1) визнати за батьком, [PERSON] , права на систематичні побачення з сином, [PERSON] , з 08 год. 00 хв. кожної першої п`ятниці місяця до 20 год.00 хв. кожної першої неділі місяця, а також з 08 год. 00 хв. кожної третьої п`ятниці місяця до 20 год. 00 хв. кожної третьої неділі місяця, як за місцем проживання батька, так і у будь-якому іншому визначеному батьком місці, з дотриманням режиму дня дитини, без присутності матері дитини, [PERSON] ; 2) визнати за батьком, [PERSON] , права на спільну безперервну відпустку із сином, [PERSON] , щороку, у період з 08 год. 00 хв. 01 червня по 20 год. 00 хв. 30 червня, як за місцем проживання батька, так і у будь-якому іншому визначеному батьком місці, з дотриманням режиму дня дитини, без присутності матері дитини, [PERSON] ; 3) визнання за батьком, [PERSON] , права вільно спілкуватись із сином, [PERSON] , засобами телефонного зв`язку без підключення до мережі Інтернет та/або через будь-які мобільні додатки (в тому числі, але не виключно Viber, What`s App, Telegram, Signal тощо) із підключенням до мережі Інтернет по аудіо та/або відеозв`язку, з урахуванням режиму дня дитини та годин роботи освітнього закладу, у якому перебуває дитина. Рух справи 12.12.2023 року у суді зареєстровано позов [PERSON] та [PERSON] (а.с. 1-152 том 1). 09.02.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче засідання (а.с. 155 том 1). 01.04.2024 року у суді зареєстровано позов третьої особи [PERSON] щодо предмету спору (а.с. 1-197 том 2). 15.08.2024 року позов [PERSON] та [PERSON] та позов [PERSON] об`єднанні в одне провадження (а.с. 249-250 том 1). 30.08.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд (а.с. 52 том 3). Судовий розгляд У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] присутні не були, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги (а.с. 156, 158 том 3). У судовому засіданні третя особа [PERSON] підтримав власний позов, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві (а.с. 159-161 том 3). У судове засідання відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила. Відповідачка повідомлена про дату, час і місце судового розгляду судовою повісткою за адресою реєстрації та за місцем фактичного проживання однак конверт повернувся до суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку з цим відповідачка також повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Дарницького районного суду міста Києва. Відповідачка обізнана про розгляд справи, проте правом відзиву на позови не скористалась. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації надав суду пояснення, в яких просить суд розглядати справу без його участі та прийняти рішення відповідно до діючого законодавства з максимальним врахуванням інтересів малолітньої дитини. Крім того, зазначив, що не має правових підстав щодо надання висновку у даній цивільній справі з огляду на те, що дитина не проживає за місцем її реєстрації у Дарницькому районі міста Києва (а.с. 209-210, 216-217 том 1, а.с. 59-60, 78-79, 82-83 том 3). Встановлені обставини 22.01.2020 року третя особа [PERSON] та відповідачка [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), що підтверджується актовим записом №10, на підставі якого видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 41 том 1). [INFO] від шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON] , що підтверджується актовим записом №942, на підставі якого Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 57 том 1). 26.10.2023 року шлюб між сторонами розірвано рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у цивільній справі №761/4913/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 14.02.2024 року (а.с. 86-88, 111-120 том 2). Бабусею дитини зі сторони батька є [PERSON] , дідусем - [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження третьої особи [PERSON] №827, на підставі якого Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області серії [NUMBER] (а.с. 42 том 1). 24.01.2006 року шлюб між позивачами [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується актовим записом №14, здійсненим відділом РАЦС м. Дрогобича, Дрогобицького МРУЮ Львівської області, на підставі якого видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 30 том 1). Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з відповідачкою, що не заперечувалось учасниками справи. Відповідачка з дитиною зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 163 том 1; а.с. 57 том 2). Позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою про місце проживання у паспортах позивачів (а.с. 36, 46 том 1). Батько дитини [PERSON] фактично проживає за кордоном, у Французькій Республіці, що не заперечувалось учасниками справи, та має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . 08.02.2023 року [PERSON] звернувся до Національної Жандармерії м. Ля Ферте-су-Жуар - Територіальної автономної бригади (ВТА) м. Ля Ферте-су-Жуар із заявою, про те, що 06.02.2023 року його дружина [PERSON] з сином [PERSON] зникла (а.с. 58-59 том 1, а.с. 139-140 том 2). 09.02.2023 року [PERSON] звернувся до Дарницького УП ГУНП в м. Києві із заявою про зникнення дружини [PERSON] з сином [PERSON] (а.с. 62-63 том 1), на що отримав відповідь, в якій зазначено, що відповідачка перебуває на території Республіки Франція та повідомляти своє точне місцезнаходження категорично відмовилась задля власної безпеки та безпеки дитини (а.с. 64 том 1, а.с. 136-137 том 2). 16.02.2023 року [PERSON] звернувся до організації Республіки Франція «116 000 - Зниклі діти» з метою отримати допомогу у розшуку своєї дитини (а.с. 72-73 том 1, а.с. 151-152 том 2). 06.03.2023 року [PERSON] звернувся до прокурора Республіки Франція м. Ля Ферте-су-Жуар із заявою про викрадення 06.02.2023 року малолітнього сина [PERSON] його дружиною [PERSON] (а.с. 138-145 том 1, а.с. 143-150 том 2). 26.04.2023 року [PERSON] звернувся до Національної Жандармерії м. Ля Ферте-су-Жуар із заявою про свавільне затримання, викрадення або утримання малолітньої дитини віком до 15 років (а.с. 60-61 том 1, а.с. 141-142 том 2). 27.04.2023 року [PERSON] звернувся до суду Республіки Франція з метою визначення заходів щодо спільного виховання дитини. 01.08.2023 року рішенням суду Республіки Франція, яке залишено в силі судом апеляційної інстанції від 21.11.2023 року, [PERSON] рекомендовано з аналогічним позовом звернутися до компетентного суду (а.с. 131-134, 79-86 том 1). Відповідачка з малолітнім сином 11.08.2023 в`їхала на територію України, що підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації №91-50487/18/23-Вих від 17.10.2023 року (а.с. 71 том 1). З 29.08.2023 року малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідував дошкільний навчальний заклад «Мандаринка - дитячий садок», що підтверджується відповіддю на адвокатський запит №37 від 02.10.2023 року Приватного закладу дошкільної освіти «Мандаринка - дитячий садок» (а.с. 74-76 том 1, а.с. 135 том 2). 08.09.2023 року [PERSON] звернулась до управління (Центру) надання адміністративних послуг Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою щодо видачі розпорядження про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з нею. 14.09.2023 року на адресу [PERSON] . Службою у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА направлено лист для з`ясування його думки щодо порушеного питання (а.с. 78 том 1). 04.10.2023 року заступником начальника Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА - начальником відділу з питань захисту дітей Фіщук М.О. на підставі заяви [PERSON] проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою проживають [PERSON] та малолітньій [PERSON] , [INFO] . (а.с. 60 том 2) 20.10.2023 року розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №685, місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначено з його матір`ю, [PERSON] (а.с. 89 том 1). 30.10.2023 року [PERSON] звернулась до представника [PERSON] з листом, у якому повідомила про можливість побачити сина 11.11.2023 року за адресою її проживання (а.с. 91-92 том 1). [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] засобами електронної пошти, для узгодження дати та часу спілкування з сином по відеозв`язку (а.с. 97-99 том 1). 27.12.2023 року [PERSON] звернулась до представника [PERSON] із пропозицією узгодити дату онлайн-зустрічі із сином через мережу Інтернет (а.с. 81 том 2). Через представника [PERSON] , сторони узгодили зустріч третьої особи [PERSON] з сином по відеозв`язку 11.01.2024 року (а.с. 20-21 том 2). 08.01.2024 року [PERSON] повторно звернувся до Дарницького УП ГУНП в м. Києві та ГУНП в м. Києві із заявою про зникнення його сина [PERSON] , якого вивезла його дружина [PERSON] (а.с. 22-23 том 2). 29.02.2024 року [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА із заявою, в якій просить запросити до Служби [PERSON] , з`ясувати чому вона не відповідає на листи його представника щодо організації онлайн-зустрічей із сином Адріаном та зобов`язати її ставити у копію електронного листування Службу у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА (а.с. 173-175 том 2). Відповідачка разом дитиною 10.04.2024 року виїхала з території України, що підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації №19-34053/18/24-Вих від 17.05.2024 року (а.с. 192 том 2). Застосовані норми права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Правовідносини сторін врегульовані наступними нормами міжнародного та вітчизняного права. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктом першим статті 3 Конвенції ООН про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини). Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно із принципом 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікованої Україною 27.02.1991 року) та ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Декларацією прав дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та норм ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Нормами ст.18 СК України передбачено способи захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, припинення дій, які порушують сімейні права. Відповідно до ст. 141 СК України, мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За правилами статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон). Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Європейський суд з прав людини у рішенні від 19 жовтня 2023 року у справі «Терещенко проти України», (заява № 35481/20), зазначив, що відповідні загальні принципи за статтею 8 Конвенції, які вимагають від національних органів влади встановлювати справедливий баланс між інтересами дитини та інтересами батьків і надавати особливого значення найкращим інтересам дитини під час вирішення спорів між батьками щодо доступу до дітей, узагальнені, серед інших джерел, в рішеннях у справах «Сахін проти Німеччини» [ВП] (Sahin v. Germany) [GC], заява № 30943/96, пункт 66, ЄСПЛ 2003VIII, і «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» [ВП] (Strand Lobben and Others v. Norway) [GC], заява № 37283/13, пункти 202-207, від 10 вересня 2019 року. Суд уже встановлював порушення статті 8 Конвенції у справах, коли обмеження щодо періодичності та інших аспектів побачень заявників з їхніми дітьми були встановлені без належної оцінки всіх відповідних аспектів справи та відповідних інтересів (див., наприклад, рішення у справі «Cinta v Romania» («Чінта проти Румунії» (), заява № 3891/19, пункти 45-58, від 18 лютого 2020 року) (пункти 10, 11 рішення). Отже, рівноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю відповідає її якнайкращим інтересам. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року). Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 276/1741/22 (провадження № 61-14795св23). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Крім того, главою 21 СК України визначено особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Відповідно до ч. 2 ст. 257 СК України, батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Частиною першою статті 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами (див.: постанову Верховного Суду від 19 вересня 2018 року, справа № 756/7995/15-ц, провадження № 61-15037св18). Стаття 8 Конвенції, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються, зокрема, і на відносини між бабою, дідом та внуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Крускіч проти Хорватії» від 25 листопада 2014 року). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і внуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми внуками передбачає насамперед право підтримувати звичайні стосунки з внуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ «Богоносови проти Росії» від 05 березня 2019 року). Крім того, «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції може існувати між бабою і дідом та внуками, якщо між ними існують достатньо тісні сімейні зв`язки (справа «Ген та інші проти України» заяви № 41596/19 та № 42767/19, рішення від 10 червня 2021 року). Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ бабусі, дідуся до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини. У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 295/13297/18 (провадження № 61-8094св20) вказано, що законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється у: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина, не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя статті 257 СК України). Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд не вирішив заявлений у справі спір з урахуванням вказаних вище норм права, порушив принцип правової визначеності, оскільки не визначив способи участі позивача у вихованні внука (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 711/8611/20 (провадження № 61-9806св22) враховано інтереси малолітніх дітей та конкретні обставини справи, визначено порядок спілкування баби з онуками, оскільки це забезпечує якнайкращі інтереси дітей. Сама по собі наявність неприязних відносин між сторонами не є доказом, що останні створюють перешкоди позивачу у питаннях, пов`язаних з вихованням дітей. У постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22 (провадження № 61-11704св22) зазначено, що при вирішенні спору суди попередніх інстанцій не врахували, що задоволення вимоги про зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди позивачам у спілкуванні з онуками можливе лише у разі наявності перешкод позивачам з боку відповідача. З урахуванням обставин, встановлених судами та які визнавалися учасниками справи, відсутні підстави вважати, що відповідач чинить позивачам будь-які перешкоди у спілкуванні з їх онуками. Тому суди зробили неправильний висновок про задоволення цієї позовної вимоги. З урахуванням того, що сторонами не погоджено способи участі позивачів у вихованні онуків (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, суди обґрунтовано встановили наявність підстав для визначення порядку участі позивачів у спілкуванні та у вихованні онуків шляхом надання їм можливості бачитися з дітьми у визначені дні. У постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 466/3563/19 (провадження № 61-5280св22) Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову про усунення перешкод у спілкуванні, також про встановлення способу участі у спілкуванні з онукою, виходив з того, що суди встановили, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування бабусі та дідуся з онуком, врахували висновок органу опіки та піклування, наданий відповідно до вимог статей 19, 159, 263 СК України, відсутність доказів негативного впливу позивачів на дитину, тому з урахуванням інтересів дитини зробили обґрунтований висновок про часткове задоволення позову. У постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 462/5189/20 (провадження № 61-11621св21) зазначено, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що дід має право спілкуватись зі своїм онуком, брати участь у його вихованні, тому дійшов висновку про визначення способів участі діда у вихованні онука та у спілкуванні з ним шляхом встановлення систематичних побачень. Час, місце і періодичність побачень суд визначив з урахуванням віку та інтересів дитини. У зазначеній справі суди попередніх інстанцій у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод відмовили, водночас позовну вимогу про встановлення способу часті у вихованні онука задовольнили. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного (сімейного) права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; перевага балансу інтересів; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі N 761/42030/21 (провадження N 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі N 607/20787/19 (провадження N 61-11625сво22)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі N 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Суд відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.03.2024 у справі №742/1716/23 (провадження №61-17035сво23), відповідно до якого позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права та є окремим способом захисту порушеного права діда й баби на спілкування з онуками. Відмова у задоволенні позову про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (зокрема, внаслідок недоведеності перешкод чи з інших підстав), не є підставою для відмови судом у захисті й реалізації прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України - визначенні способів участі баби та діда у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування. Оцінка суду. Судом встановлено, що третя особа [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітньої дитини, яка після розірвання шлюбу сторін проживає з матір`ю за кордоном. Батько дитини також проживає за кордоном. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є дідусем та бабусею малолітньої дитини, які проживають в Україні. Сторони у позасудовому порядку не дійшли згоди щодо участі у спілкуванні з дитиною. Спір щодо участі позивачів та третьої особи у спілкуванні з дитиною виник у зв`язку з відсутністю відомостей про місце перебування малолітньої дитини, що суттєво впливає на участь батька, дідуся та бабусі у спілкуванні з дитиною. Сторони не можуть досягти згоди щодо участі позивачів та третьої особи у спілкуванні з дитиною, тобто між сторонами виник спір щодо участі батька, бабусі та дідуся, які проживають окремо від дитини, у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні. Оскільки дитина проживає з матір`ю, права батька дитини, а також дідуся та бабусі дитини по лінії батька підлягають судовому захисту. Щодо позовних вимог позивачів [PERSON] та [PERSON] суд зауважує наступне. Вирішуючи справу у зазначеній частині, суд перш за все зауважує, що кожний із позивачів просить визначити йому графік участі у спілкуванні з онуком, який збігається у часі, тобто повне задоволення позову одного позивача виключає можливість задоволення позову іншого позивача, тому позов кожного з позивачів підлягає частковому задоволенню. Крім того, суд враховує вік дитини, а також те, що [PERSON] та [PERSON] є особами похилого віку, які за станом здоров`я потребують постійного стороннього нагляду, допомоги та самостійно не можуть доглядати за дитиною, про що зазначено ними у позові. Проте запропонований позивачами спосіб зустрічі дитини без присутності відповідачки є неприйнятним з огляду на проживання у різних країнах, що буде надмірним втручанням в особисте життя дитини та покладатиме на сторони необґрунтовані додаткові зобов`язання щодо перевезення дитини та додаткове навантаження з реалізації визначеного позивачами порядку зустрічей. Також суд також враховує права батька на спілкування з дитиною, які є пріоритетними з точки зору найкращих інтересів дитини. З вказаних підстав суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги частково, встановити позивачам [PERSON] та [PERSON] безперешкодне спілкування з онуком засобами зв`язку, оскільки таке спілкування не вимагає підготовки, організації, переїздів та можливе в будь-який час. Щодо позовних вимог третьої особи [PERSON] . Суд вважає доведеним факт того, що відповідачка створює для батька дитини перешкоди у вільному спілкуванні та у вихованні сина. При визначенні способу участі батька у вихованні сина, з метою забезпечення позитивного психоемоційного стану дитини, у відповідності до вимог та норм СК України, суд враховує вік та стан здоров`я дитини, індивідуальні потреби дитини даного віку, її особисту прихильність, стосунки усередині родини, а також законодавчо закріплені права батьків брати участь у вихованні дитини. Вирішуючи питання про усунення перешкод батькові у спілкуванні з сином та його вихованні, суд виходить з того, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Пріоритетним інтересом є проживання дітей у сім`ї своїх батьків. Мати, батько, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у один одному у здійсненні матір`ю, батьком своїх прав щодо виховання дітей. Таким чином, третя особа має безумовне на рівні з відповідачкою право на спілкування з сином, а також законодавчо закріплений обов`язок на виховання дитини. При ухваленні рішення, суд враховує, що відносини між сторонами емоційно напружені, а тому суд виходить із того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, через що має бути визначений спосіб участі третьої особи у вихованні сина, що не суперечить інтересам дитини. При цьому, суд наголошує, що законодавством передбачено право батька на участь у вихованні сина. Суд, реалізуючи повноваження щодо сприяння сторонам у їх примиренні, через неприязні стосунки, вважає за потрібне зазначити, що сторони перш за все в інтересах самої дитини повинні докладати спільних зусиль для досягнення порозуміння та налагодження відносин між собою, що у наслідку матиме позитивний вплив на дитину та її виховання. Вимоги третьої особи про визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з сином, суд вважає обґрунтованими. Крім того, в ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування третьої особи з сином буде перешкоджати нормальному його розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування третьої особи з сином буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю як матері, так і батька, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Окремо суд вважає за необхідне звернути уваги на те, що матері дитини, та батькові слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного рівномірного спілкування матері, та батька з сином. Таким чином, встановлюючи порядок побачень батька із сином, врахувавши інтереси малолітньої дитини, принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне та стабільне бажання батька брати участь у вихованні свого неповнолітнього сина та спілкуванні з ним, відсутність обставин, які могли б бути підставою для обмеження права батька на спілкування з дитиною, необхідність їхнього спілкування як з батьком, так і з матір`ю, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дитини, зміст заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про можливість визначення порядку періодичних побачень батька з дитиною, однак, враховуючи введений в державі військовий стан, а також те, що на даний час дитина разом із мамою проживає у м. Києві, батько проживає за кордоном, у Республіці Франція, суд прийшов до такого висновку. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги закріплене у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України право на спілкування батька з сином та участь у його вихованні, бажання третьої особи брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, суд вважає, що наявні підстави для визначення порядку участі третьої особи у спілкуванні та вихованні сина, однак, за визначеним судом графіком із дотриманням інтересів дитини, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Визначити спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення побачень з сином: -безперешкодне спілкування засобами мобільного, інтернет, поштового, електронного та іншого зв`язку, в будь-яких додатках, месенджерах, з використанням соціальних мереж (Viber, Telegram, та ін.) та або за допомогою програм (Zoom, Skype, та ін.) з урахуванням режиму дня дитини, годин роботи освітнього закладу, який відвідує дитина; -спільний відпочинок з 01 червня по 30 червня кожного року під час відпустки (канікул) за згодою дитини, без присутності [PERSON] , з урахуванням фізичного стану, побажань та інтересів дитини, графіку канікул та відвідування освітніх закладів; -з 08:00 год. кожної першої п`ятниці місяця до 20:00 год. кожної першої неділі місяця, за адресою фактичного місця проживання [PERSON] , без присутності [PERSON] , з урахуванням бажання дитини, режиму дня дитини, годин роботи освітнього закладу, який відвідує дитина; -з 08:00 год. кожної третьої п`ятниці місяця до 20:00 год. кожної третьої неділі місяця, за адресою фактичного місця проживання [PERSON] , без присутності [PERSON] , з урахуванням бажання дитини, режиму дня дитини, годин роботи освітнього закладу, який відвідує дитина. На підставі вище наведеного, з урахуванням інтересів дитини, суд також приходить до висновку про захист прав третьої особи шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина. Визначаючи часи спілкування батька з сином без участі матері, суд також враховує відсутність доказів негативного впливу батька на нього та вважає, що присутність обох сторін під час зустрічей третьої особи із дитиною не сприятиме перебуванню дитини у цей час у спокійному та стійкому середовищі, може негативно впливати на її психоемоційний стан, з огляду на стосунки, які склались між сторонами. Отже, суд вважає, що такий встановлений спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним повністю відповідатиме інтересам як дитини, так і батьків, забезпечуватиме участь батька у процесі виховання дитини. Висновки суду. Орган опіки та піклування Дарницької РДА не надав суду висновок у даній цивільній справі, з огляду на те, що відповідачка з дитиною фактично не проживають за місцем їх реєстрації у Дарницькому районі міста Києва. В постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 ОП КЦС ВС зазначила, що обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. Якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Протилежний підхід є рівнозначним відмові в доступі до правосуддя й означав би порушення положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на викладене, суд вирішив праву без відповідного висновку органу опіки та піклування. Виходячи з встановлених обставин, віку дитини, з урахуванням найкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачів та третьої особи. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд наголошує наступне. Здебільшого потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Визначений судом спосіб участі батька, бабусі та дідуся у спілкуванні та вихованні дитини не є перешкодою для підтримки зв`язків між ними і дитиною у інших формах за погодженням матері або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати її інтересам. Судові витрати. При вирішенні справи суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, яке буде вирішено в окремому судовому засіданні з ухвалення додаткового рішення, відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України.

Outcome: partial