Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до Гусятинського районного суду Тернопільської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, посилаючись на те, що через неналежне заповнення та внесення відомостей до установчих документів вона не має змоги оформити пенсійну справу, оскільки в наказі №15 від 06.04.1987 року та №10 від 15.03.1995 року, виданих завідувачем «Дитясла садок №26» невірно вказані її ініціали імені, а саме: [PERSON] та [PERSON] замість правильного - « [PERSON] », тому просить в судовому порядку встановити факт належності її, [PERSON] , [INFO] , правовстановлюючих документів, а саме: наказу №15 від 06.04.1987 року, виданого завідувачем «Дитясла садок №26» та наказу №10 від 15.03.1995 року, виданого завідувачем «Дитясла садок №26», які підтверджують її період роботи з 06.04.1987 року по 01.06.1995 року, на ім`я « [PERSON] та [PERSON] » Ухвалою судді від 12.12.2024 року відкрито провадження у цивільній справі та прийнято до розгляду зазначену позовну заяву за правилами окремого провадження. 16 січня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій представник заінтересованої особи зазначив, що заявником не доведеного, що накази, факт належності яких просить встановити заявник, належить саме її. Додатково вказав, що із заяви [PERSON] вбачається, що встановлення факту необхідне її для подальшого звернення до територіального органу Пенсійного фонду України для оформлення пенсії. Отже, встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а саме, права на пенсію. Відтак, представник заінтересованої особи просить суд залишити заяву про встановлення факту без розгляду. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно письмової заяви про розгляд справи у її відсутності, долученої до матеріалів справи, заявлені вимоги підтримала повністю, просила задовольнити заявлені вимоги з наведених у заяві підстав. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, згідно прохальної частини відзиву на позовну заяву просив справу розглядати у відсутності представника заінтересованої особи. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі встановив наступні факти. Згідно паспорта громадянина України № [NUMBER] та копії РНОКПП [NUMBER] заявник значиться як « [PERSON] », [INFO] . (а.с.4) У Витязі з реєстру територіальних громади №2024/010790597 заявниця вказана як « [PERSON] ».(а.с.5) Трудова книжка серії [NUMBER] видана 31 березня 1980 року на ім`я « [PERSON] ».(а.с.8) Із копії довідок №14 та №15 від 09 серпня 2017 року про заробітну плату виданих Центральною бухгалтерією дошкільних навчальних закладів комунальної власності управління освіти і науки Тернопільської міської ради вбачається, що заявниця значиться як « [PERSON] ».(а.с.11,12) У наказі №15 від 06.04.1987 року, виданого завідувачем д/с №26 та наказі №10 від 15.03.1995 року, виданого завідувачем дошкільного виховного закладу №26, які підтверджують період роботи з 06.04.1987 року по 01.06.1995 року, заявниця значиться як « [PERSON] та [PERSON] »(а.с.6,7) Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 вказаної постанови, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України (в редакції, яка діяла до редакції відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно із п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 348/576/18 відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України. Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності [PERSON] , [INFO] , правовстановлюючих документів, а саме: наказу №15 від 06.04.1987 року, виданого завідувачем д/с №26 та наказу №10 від 15.03.1995 року, виданого завідувачем дошкільного виховного закладу №26, які підтверджують її період роботи з 06.04.1987 року по 01.06.1995 року, на ім`я « [PERSON] та [PERSON] », а тому заявлені вимоги слід задовольнити. Встановлення факту належності правовстановлюючих документів необхідно заявнику для проведення дій юридичного характеру. Тому, з метою уникнення порушення прав заявника, реалізація яких залежить від доведеності факту належності правовстановлюючих документів, суд приходить до переконання про необхідність встановлення цього факту судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved