Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: 1)стягнути з Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВКОМУНСЕРВІС» на користь [PERSON] , відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її батька у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень. 2)стягнути з Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВКОМУНСЕРВІС» на користь [PERSON] , понесені судові витрати, підтвердження яким будуть надані до завершення розгляду справи. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.11.2020 [PERSON] , який був працівником відповідача, керуючи технічно справним спеціальним вантажним автомобілем, зупинився на червоний сигнал світлофора перед пішохідним переходом, порушивши при цьому вимоги ПДР, був неуважним до дорожньої обстановки та її змін, відновив рух, внаслідок чого, навпроти будинку [ADDRESS] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження від яких останній помер на місці пригоди. Порушення вимог ПДР водієм [PERSON] знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у виді смерті пішохода [PERSON] .. Позивач зазначає, що згідно з висновком експерта, смерть [PERSON] настала внаслідок руйнування тіла (травми) і будь-які захворювання не можуть мати до цього відношення. Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 06.06.2022 у справі № 755/5518/21 [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому призначене відповідне покарання і стягнуто судові витрати. Також, суд першої інстанції розглянув цивільний позов іншої потерпілої у справі [PERSON] .. Постановою Київського апеляційного суду від 12.07.2023 у цій же справі, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої [PERSON] скасовано з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін та він набрав чинності. Позивач стверджує, що неправомірними діями працівника відповідача їй, як дочці померлого, було завдано моральної шкоди, оскільки втрата батька спричинила тяжкі психологічні та моральні страждання, які навіть складно передати словами. Зазначає, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТОВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», яке здійснило відшкодування матеріальної та лише частково моральної шкоди в межах ліміту відповідальності, а тому позовні вимоги до страхової компанії в частині відшкодування моральної шкоди у цьому позові вже не пред`являються, а також відшкодувало витрати потерпілої за шкоду заподіяну життю і здоров`ю, пов`язані з похованням [PERSON] .. Страховиком відшкодувалася сума в розмірі 30 000 грн, однак позивачка стверджує, що вона аж ніяк не покриває того обсягу психологічних та моральних страждань, яких вона зазнала у зв`язку зі смертю свого батька. А тому завдану моральну шкоду, з урахуванням глибини душевних страждань, позивач оцінює, з урахуванням вже отриманої незначної суми від страхової компанії, а також вимог справедливості і розумності, додатково у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.11.2023 відкрито провадження у справі відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію ухвали суду про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та додатками до неї для відповідача було отримано - 14.11.2023, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - 02.12.2023. 30.11.2023 до суду від представника відповідача - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що позивач та дружина померлого вже зверталася з аналогічним позовом до ТОВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» з вимогами в тому числі про відшкодування моральної шкоди, оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу [PERSON] була застрахована, а відтак, позивачка скористалася своїм правом на відшкодування моральної шкоди та заявила даний позов безпідставно. Відповідач не був залучений до розгляду вказаної справи, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що розмір страхового відшкодування був меншим ніж заявлено сторонами. Таким чином, після такої виплати деліктне зобов`язання відповідача припинено його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Також, на його думку заявлений розмір моральної шкоди - 1 000 000 (один мільйон) грн не відповідає засадам розумності та справедливості. Також, відповідач вважає, що наявна груба необережність потерпілого, що виразилася у порушенні правил дорожнього руху в поєднанні з перебуванням у нетверезому стані. 07.12.2023 до суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій останній просить суд відхилити доводи відповідача, та задовольнити вимоги позивачки у повному обсязі. Обґрунтовує свою відповідь тим, що втрата батька спричинила позивачці тяжкі психологічні та моральні страждання. Звертає увагу, що відповідач не заперечує, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія була застрахована і страхова компанія відшкодувала матеріальну та лише частково моральну шкоду в межах ліміту відповідальності. Однак вказана сума 30 000 гривень аж ніяк не покриває того обсягу психологічних та моральних страждань потерпілої [PERSON] , яких вона зазнала у зв`язку зі смертю свого батька. Тому, завдану злочином моральну шкоду з урахуванням глибини душевних страждань позивачки, їх вже близько трирічної тривалості, а також кардинальні зміни її подальшого життя без можливості відновлення попереднього стану, позивачка оцінює з урахуванням вже отриманої незначної суми від страхової компанії, а також вимог справедливості і розумності, додатково до отриманого відшкодування моральної шкоди від страхової компанії ще у розмірі 1 000 000 гривень. Вказану суму моральної шкоди потерпілій має сплатити роботодавець винуватця ДТП [PERSON] - КП ВО Київради (КМДА) «КИЇВКОМУНСЕРВІС». Також зазначає, що відповідач не надає суду жодних документів, які б доводили винуватість пішохода [PERSON] та оминає наявність вироку суду щодо засудженого [PERSON] , який набрав законної сили. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.04.2024 зупинено провадження у даній справі до розгляду Верховним Судом кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (справа № 755/10795/22). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2024 поновлено провадження у справі та справа призначена до підготовчого судового засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2024 клопотання представника відповідача КП ВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» - Ящук М.О. про закриття провадження у справі залишено без задоволення. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2024 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс», третя особа: [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених у заявах по суті справи. Додатково вказав, зазначив, що з моменту ДТП минуло 4 роки, але вибачень потерпіла сторона досі не отримала ні від [PERSON] ні від його роботодавця - відповідача, як і не отримувала жодної пропозиції щодо матеріальної підтримки родини потерпілого. Вина водія доведена судом, копії судових рішень наявні в матеріалах справи. Зазначає, що життя людини важко оцінити у грошовому еквіваленті, при цьому наразі держава виплачує у разі загибелі захисника батьківщини 15 мільйонів грн. Мати позивача залишилась сама, без чоловіка у період війни, а позивачка має докладати додаткових зусиль по догляду за нею, хвилюється за її життя та здоров`я. Позивачка отримала лише часткове відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн від страхової компанії, що є лімітом її відповідальності, при цьому враховуючи обсяг моральних страждань, які зазнала позивач у зв`язку зі смертю батька, остання оцінює розмір моральної шкоди додатково в сумі 1 000 000 грн, тому вважають, що позовна заява має бути задоволена в повному обсязі. Також зазначив, що позивачем заявлено до стягнення також і витрати на правову допомогу, однак у зв`язку з тим, що на сьогоднішній день вони не сплачені, докази понесення таких витрат будуть подані протягом 5 днів з дня ухвалення рішення. У судове засідання представник відповідача повторно не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справу у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. В той же час, суд вважає таке клопотання не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки в судове засідання, що було призначено судом на 26.11.2024 представник відповідача не з`явився, подавши аналогічне клопотання про відкладення розгляду справи. За вказаних обставин, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності представника відповідача. В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] , пояснив суду, що ДТП сталося поза межами пішохідного переходу, померлий переходив на заборонений сигнал світлофора і за 10 м від нього. Також, експерт встановив, що у потерпілого в крові було 0,25 проміле алкоголю, і це о 07:20 ранку. Стосовно вибачення зазначив, що твердження представника позивача, що у потерпілих ніхто не просив вибачення та не пропонував допомогу не відповідає дійсності. На наступний день після ДТП він звернувся до слідчого і отримав номер телефону позивача, коли зателефонував і попросив вибачення та запропонував допомогу, на що йому відповіли «давай 500 тисяч і розходимся». Однак він таких коштів немає, на що отримав відповідь «до зустрічі в суді». Вважає, що оскільки страхова компанія виплатила моральне відшкодування, то цей позов безпідставний, а розмір моральної шкоди не може бути засобом для збагачення. Таким чином, суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , народилася [INFO] та її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 8). [INFO] [PERSON] помер (т.1 а.с.9). Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2022 у справі №755/5518/21 [PERSON] , [INFO] , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст. 75 КК його звільнено від призначеного основного покарання з випробуванням строком на 1 рік. На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Також, стягнуто з [PERSON] на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 7 845,60 грн. Цивільний позов [PERSON] про стягнення моральної шкоди з відповідача - КП виконавчого округу Київради «Київкомунсервіс» задоволено частково і стягнуто моральну шкоду в розмірі 200 000 грн (т.1 а.с.12-16). Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.07.2023 у справі № 755/5518/21 вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2022 щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову - скасовано з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в іншій частині вирок залишити без змін (т.1 а.с.17-25). Постановою Верховного Суду від 09.05.2024 у справі №755/5518/21 вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2022 та ухвалу Київського апеляційного суду від 12.07.2023 щодо нього, залишено без змін (т.1 а.с.185-186). Згідно ч.6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, встановлені обставини вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2022 у межах кримінального провадження №755/5518/21 є преюдиційними для розгляду даної цивільної справи в частині правових наслідків дій особи, стосовно якої ухвалений вирок. Так, у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 19.12.2019 по справі №520/11429/17, колегія суддів визначила, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Так, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2022 у справі № 755/5518/21 встановлено, що 12.11.2020, приблизно о 07 год. 45 хв., [PERSON] , керуючи технічно справним спеціальним вантажним автомобілем марки «СБМ 308-1», р.н. [NUMBER] , рухаючись в межах другої (крайньої лівої) смуги проїзної частини вул. Березняківської у м. Києві зі сторони вул. Павла Тичини в напрямку вул. Шумського, зупинився на червоний (забороняючий рух) сигнал світлофору, за межами дорожньої розмітки 1.12 (стоп лінія), перед чим обмежив собі оглядовість вперед з робочого місця водія. Усвідомлюючи, що він перебуває в безпосередній близькості від регульованого пішохідного переходу і на даній ділянці дороги найбільш вірогідна поява пішоходів, передбачаючи, що в будь-який момент дорожня обстановка може змінитися, маючи об`єктивну змогу дочекатися увімкнення зеленого (дозволяючого рух в його напрямку) сигналу світлофора, був неуважним до дорожньої обстановки та її змін, не переконався, що початок руху транспортного засобу буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, відновив рух керованого ним автомобіля, внаслідок чого, навпроти будинку [ADDRESS] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження від яких останній помер на місці події. Згідно з даними висновку судово-медичної експертизи № 022-98-2577-2020 від 05.01.2021, смерть [PERSON] настала внаслідок руйнування тіла. Тілесних ушкоджень, які б не могли виникнути під час ДТП на тілі [PERSON] не виявлено. Смерть [PERSON] настала внаслідок травми і будь-які захворювання не можуть мати до цього відношення (т.1 а.с.10-11). Також, судом встановлено, що [PERSON] 04.02.2019 прийнятий на посаду водія автотранспорних засобів від 7 до 10 тон до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (т.1 а.с.29). Транспортний засіб - спеціальний вантажний - спеціальний сміттєвоз «СБМ 308-1», р.н. [NUMBER] , належить КП ВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (т.1 а.с.28) та за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО №7030391 був застрахований в ТДВ СК «Альфа-Гарант» (т.1 а.с. 34-35). Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. В силу ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У свою чергу, загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до положень ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (Постанов КЦС ВС від 13 липня 2023 року у справі № 454/289/22, провадження № 61-2200св23 (ЄДРСРУ № 112202578). Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду (постанова КЦС ВС від 06.03.2023 у справі № 559/961/17-ц (провадження № 61-125св23). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.01.2024 у справі № 554/4401/22, Верховний Суд резюмує, що головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.11.2020 у справі № 760/28302/18-ц, Верховний Суд дійшов висновків, що шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Аналіз вищевказаних положень законодавства, з урахуванням висновків Верховного Суду, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди до КП ВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс», як роботодавця винної у ДТП особи, дії якої спричинили смерть потерпілого [PERSON] , та володільця джерела підвищеної небезпеки. Визначаючи розмір заподіяної позивачці моральної шкоди, у зв`язку зі смертю її батька, яка наступила в результаті дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є третя особа [PERSON] , суд виходить з наступного. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі; зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди; у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини; завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи; гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості; по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020 у справі № 213/2186/16-ц (провадження № 61-2517св19), зроблено висновок, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди». В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.04.2022 у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок, що «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.06.2020 в справі №759/11457/17 (провадження № 61-44003св18) вказано, що «згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Верховний Суд зазначає, що з урахуванням підстав позову розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Суди встановили, що смерть [PERSON], який був сином позивача, настала [INFO] від поєднаної травми грудей, живота та лівого передпліччя з ушкодженням очеревини, тонкого кишковика, лівої ліктьової артерії та шоком, що підтверджується судово-гістологічним дослідженням, а також медичною документацією. Вина [PERSON] у нанесення вказаних тілесних ушкоджень [PERSON] встановлена вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2014, яким їй призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі. Суди встановили, що в результаті злочинних дій відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях та необхідності додаткових зусиль для організації звичного способу життя. Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 150 000, 00 грн, суди виходили із засад розумності та справедливості. Доводи касаційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди є надмірний, а суд апеляційної інстанції відхилив клопотання про призначення судово-психологічної експертизи та відмовив у допиті свідка [PERSON], яка безпосередньо володіла інформацією щодо предмета доказування не дають підстав для скасування судових рішень, з огляду на таке. Суди встановили обставини справи з урахуванням підстав позову, визначили розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, а також виходили із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи апеляційної скарги, виклав мотиви на їх спростування. Суд апеляційної інстанції зазначив, що посилання відповідача на власний пенсійний вік, невеликий розмір її пенсії та стан здоров`я, її вини у завданні моральної шкоди позивачу не спростовують, і з огляду на характер завданої шкоди не дають підстав для зменшення розміру її відшкодування». Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 № 214/7462/20 (61-21130сво21). Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Крім того, суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд зауважує, що вбивство людини, неминуче завдає моральних страждань близьким родичам, що ґрунтується на загальних людських засадах, що не потребує доведення жодними додатковими доказами. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Так, виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що діями третьої особи [PERSON] , який є працівником відповідача, під час виконання ним своїх трудових обов`язків, спричинено позивачу моральні страждання, які пов`язані зі смертю батька позивачки [PERSON] , яка у зв`язку із його смертю переживає постійні тяжкі психологічні та моральні страждання, відчуває стан безпорадності, що впливає на її самопочуття, настрій та здоров`я, а також враховує негативні наслідки які пов`язані із радикальними вимушеними змінами у житті її сім`ї, час та зусилля, які будуть докладатися для відновлення попереднього психологічного стану. З цих підстав, враховуючи обсяг та глибину, спричинених фізичних та душевних страждань позивачки, враховуючи роль і ступінь третьої особи у вчиненні кримінального правопорушення та заподіянні моральної шкоди, а також безпосередню бездіяльність відповідача у компенсації спричинених їх працівником шкоди, суд приходить до висновку, що справедливим може бути визначено розмір відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачці у сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс», третя особа: [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. На підставі п.6 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору. Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, судом частково задоволено вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди, відтак судовий збір, який підлягає стягненню на користь держави, обраховується судом пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 7 500 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За вимог п.5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про: призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. За вказаних обставин, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати понесені позивачами та встановити позивачам строк на подання доказів щодо їх розміру. Враховуючи викладене та

Outcome: partial