Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

До суду\~з вказаним\~позовом звернулося\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Кредит-Капітал»»,\~з посиланням\~на те,\~що 22\~грудня 2022\~року між\~ТОВ «Лінеура\~Україна» та\~ [PERSON] було\~укладено договір\~№ 3341324\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту,\~відповідно до\~якого відповідач\~отримав кредит\~у розмірі\~5200\~грн.,\~строком на\~360\~днів. Кредитний договір був укладений за допомогою ІТС товариства, підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору та правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням договору та отриманням кредиту. 21 лютого 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 21/02/2024, у відповідності до умов якого, право вимоги за договором № 3341324\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту від 22.12.2022 перейшло ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань заборгованість за кредитним договором станом на дату звернення з позовом до суду становить 24748,38 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 5135,74 грн.; заборгованості за процентами 19612,64 грн.. Вказану заборгованість відповідач не сплатила. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»» заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 24748,38 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 2 січня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 62). Відповідачу надано строк на подання відзиву. Представник позивача в судове засідання не прибув, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»» подано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 70-71). Відповідач в судове засідання не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 69), про причини неявки суд не повідомила, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталася, відзиву на позов не подала. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст.\~2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 22 грудня 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 3341324 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 19-28). Вказаний договір було укладено за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відповідно до п. 1.2. даного Договору сума кредиту складає 5200 грн (а. с. 19 зв.). Згідно із п. 1.3. Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту у випадку не можливості зарахування платежу на зазначену платіжну карту з будь-яких причин, які не залежать від товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки). Згідно п. 1.5. Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 29653,85 % річних; за стандартною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 29653,85% річних. Відповідно до п. 1.6 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 42452,80 грн., за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 42452,80 грн.. Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процента ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору (п. 1.4.1). Згідно п. 1.4.2. Договору знижена процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується на таких умовах. Якщо клієнт до 21.03.2023 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Згідно п. 1.4.3. Договору розмір процентів за користування кредитними коштами протягом строку дії договору, може бути змінений у бік зменшення для клієнта у випадку та на умовах визначених в пп. 1.4.2. Договору, зокрема у випадку отримання клієнтом знижки на стандартну процентну ставку. Якщо клієнт не отримав індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку відповідно до Програми лояльності, цей підпункт договору до клієнта не застосовується. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало їй кредит в сумі 5200 грн. шляхом зарахування 22.12.2022 кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] за допомогою системи liqPay ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підставі договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 (а.с. 35). Докази того, що банківська картка з вищезазначеним номером відповідачу не належить, у матеріалах справи відсутні. Згідно з наданим позивачем детальним розрахунком заборгованості за вказаним договором (а.с. 36-42) заборгованість відповідача станом на 21.02.2024 за вказаним кредитним договором становить 24748,38 грн., з яких: 5135,74 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 19612,64 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Відповідно до вказаного розрахунку відповідач здійснила часткову оплату на рахунок позивача, а саме: 01.02.2023 - 480 грн., 22.02.2023 6000 грн., 28.02.2023 20 грн., 10.03.2023 100 грн., 23.03.2023 2843,81 грн., 20.05.2023 5877,65 грн., а всього 15381,46 грн. з яких, 64,26 грн. тіло кредиту та 15317,20 грн. проценти за користування кредитом (а.с. 36-42). Суд враховує, що такий розрахунок не спростовано відповідачем, та ним не надано суду свій контррозрахунок на суму боргу. До позовної заяви позивачем також додано копію паспорта споживчого кредиту (а. с. 33-34), який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Х505. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Вищевказаний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3341324, укладений 22 грудня 2022 року між ТОВ «Лінеура» та [PERSON] підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Таким чином, дослідивши наявні у матеріалів справи докази, суд дійшов висновку, що вищевказаний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3341324 від 22 грудня 2022 року підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами вищевказаного кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині першій статті 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з частиною першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 513 ЦК України). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України). За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-979цсі5. 21.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 21/02/2024 (а.с. 45-50), відповідно до якого клієнт ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) фактору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості. Для підтвердження дійсності прав вимоги, що відступаються, клієнт надає фактору документацію в порядку, визначеному цим договором (п. 6.2.2 договору). Відповідно до п. 6.2.3. Договору факторингу, права вимоги переходять до фактора з моменту зарахування грошових коштів в повному обсязі в розмірі, визначеному в п. 7.1 договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників (п. 6.2.4.) Факт здійснення між сторонами приймання передачі документації підтверджується відповідним актом приймання-передачі підписаним особами, що мають повноваження на здійснення цих дій від кожної зі сторін (а.с. 8.1.1. Договору). За фактом передачі реєстру боржників сторони підписують акт приймання передачі реєстру боржників (а.с. 8.3.3. договору). З копії платіжної інструкції №75443 від 21.02.2024 (а.с. 53) вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило ціну згідно договору факторингу №21/02/2024 від 21.02.2024 у розмірі 1668883,52 грн.. Згідно акту приймання-передачі реєстру боржників від 21.02.2024 до договору факторингу № 21/02/2024 від 21.02.2024 (а.с. 52), ТОВ «Лінеура Україна» передав, а новий кредитор ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв реєстр боржників від 21 лютого 2024 року, складений за формою згідно із додатком №1 до договору. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 21/02/2024 від 21.02.2024 (а.с. 51), у вказаному реєстрі [PERSON] під порядковим номером 5270 значиться як боржник за Договором №3341324, сума заборгованості за яким 24748,38 грн., з яких: 5135,74 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19612,64 грн. - сума заборгованості за по відсотках. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» зазначає, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, допустивши прострочення сплати визначених кредитним договором платежів. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 36-42) судом встановлено, що заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 21.02.2024 становить 24748,38 грн., з яких: 5135,74 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 19612,64 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Згідно ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надаючи оцінку наданим позивачем доказам, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором № 3341324 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеного 22.12.2022 з ТОВ\~«Лінеура Україна», є обґрунтованими та такими, що засновані на законі, оскільки позичальник не виконувала умови договору та має заборгованість, тому повинна відповідати за порушення взятих на себе зобов`язань. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги до [PERSON] слід задовольнити, стягнути із відповідача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором № 3341324 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеного 22.12.2022 з ТОВ «Лінеура Україна» в розмірі 24748,38 грн., з яких: 5135,74 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 19612,64 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved