Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

08.07.2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача, адвокат Цимбал А.А. звернулася до суду з\~позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Лобова О.М., [PERSON] , [PERSON] , про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , [INFO] , останнє її місце проживання на день смерті зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . [INFO] мати позивача, [PERSON] , [INFO] , донька померлої [PERSON] , подала приватному нотаріусу Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Лобовій О.М. заяву про відмову від прийняття спадщини, у якій зазначено, що [PERSON] відмовляється від права на прийняття спадщини за законом, яка залишилася після смерті її матері на користь дочки померлої [PERSON] , [INFO] . Після цього [PERSON] стало відомо про наявність заповіту, складеного її матір`ю 25.01.2013 року, у якому все належне їй на день смерті майно [PERSON] заповіла [PERSON] . Отже, з пояснень приватного нотаріуса Лобової О.М. [PERSON] зробила помилковий висновок про те, що наявність заповіту позбавляє її права на спадкування. Таким чином, відмова від прийняття спадщини не була відкликана у встановлений законодавством строк. Однак, [PERSON] є спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у спадщині [PERSON] . Вважає, що приватним нотаріусом Лобовою О.М. не було враховано, [PERSON] має право на обов`язкову частку у спадщині [PERSON] , у зв`язку з тим, що на час відкриття спадщини їй виповнилося 64 роки, і відповідно до ст.75 СК України та ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» остання є непрацездатною особою. Також, у вищезазначеній заяві про відмову від прийняття спадщини не було зазначено, чи був роз`яснений [PERSON] зміст заповіту та зміст ст.1241 ЦК України про те, що вона як непрацездатна особа має право на обов`язкову частку у спадщині, яку вона приймає. Крім того, відмова від прийняття спадщини була адресною в вищезазначеній заяві зазначено, що [PERSON] відмовляється від права на прийняття спадщини за законом, яка залишилась після смерті її матері, на користь дочки померлої [PERSON] , [INFO] . Водночас зміст вищезазначеної заяви про відмову від прийняття спадщини не містить згадок про наявність заповіту та про право [PERSON] на обов`язкову частку у спадщині. Враховуючи вищевикладене, відмова приватного нотаріуса Лобової О.М. у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину є необґрунтованою, а заява про відмову від прийняття спадщини такою, що не породжує правові наслідки у вигляді відмови [PERSON] від її права на обов`язкову частку у спадщині. Виходячи з наведеного, позивач просить визнати відмову від прийняття спадщини, поданою [PERSON] 10.11.2023 року приватному нотаріусу Лобовій О.М. недійсною. Ухвалою суду від 17.07.2024 року вказаний позов залишено без руху та позивачу надано п`ятиденний термін для усунення вказаних у ухвалі суду недоліків. 22.07.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] адвоката Цимбал А.А. надійшла заява на виконання ухвали суду від 17.07.2024 року про усунення недоліків. Ухвалою суду від 07.08.2024 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник Цимбал А.А. не з`явилися, однак в попередньому судовому засіданні зазначили, що підтримують позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує. Третя особа приватний нотаріус Лобова О.М. також у підготовче судове засідання не з`явилася, однак направила до суду заяву, у якій просить суд розглянути дану справу без її участі на розсуд суду. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про місце та час розгляду справи сповіщались належним чином, заяв чи клопотань до суду не надавали. Суд, відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23.10.2023 року Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за актовим записом №432, у якому зазначено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка смт. Слобідка Кодимського району Одеської області, померла [INFO] у віці 85 років, місце смерті: Україна, Миколаївська область, Вознесенський район, смт. Костянтинівка (а.с. 18). Відповідно до копії заяви від 10.11.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , донька померлої [PERSON] , подала приватному нотаріусу Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Лобовій О.М. заяву про відмову від прийняття спадщини, у якій зазначено, що [PERSON] відмовляється від права на прийняття спадщини за законом, яка залишилася після смерті її матері на користь дочки померлої - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] (позивач), [INFO] , народилася в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, батьки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до копії заповіту посвідченого 25.01.2013 року секретарем виконавчого комітету Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області Шаргородською Н.О. зареєстровано в реєстрі за №5, [PERSON] , [INFO] , на випадок своє смерті робить таке розпорядження: усе своє майно, де б воно не знаходилося із чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати її на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає [PERSON] , 1971 року народження (а.с. 13). 10.11.2023 року [PERSON] подала приватному нотаріусу Лобовій О.М. заяву про відмову від прийняття спадщини. Однак, приватним нотаріусом Лобовою О.М. не було враховано, шо [PERSON] має право на обов`язкову частку у спадщині [PERSON] у зв`язку з тим, що на час відкриття спадщини їй виповнилося 64 роки, і відповідно до статті 75 СК України, статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вона вважається непрацездатною особою. В вищезазначеній заяві про відмову від прийняття спадщини не зазначено, чи був роз`яснений [PERSON] зміст заповіту та зміст статті 1241 ЦК України про те, що вона як непрацездатна особа має право на обов`язкову частку у спадщині, яку вона приймає. Крім того, відмова від прийняття спадщини була адресною в вищезазначеній заяві зазначено, що [PERSON] відмовляється від права на прийняття спадщини за законом, яка залишилась після смерті її матері, на користь дочки померлої [PERSON] , [INFO] . Також, у вищезазначеній заяві зазначається, що [PERSON] відмовляється від «права на прийняття спадщини за законом». Таким чином, заява про відмову від прийняття спадщини, подана [PERSON] 10.11.2023 року, не охоплює права [PERSON] на обов`язкову частку у спадщини. Водночас зміст вищезазначеної заяви про відмову від прийняття спадщини не містить згадок про наявність заповіту та про право [PERSON] на обов`язкову частку у спадщині. Враховуючи вищевикладене, відмова приватного нотаріуса Лобової О.М. у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину є необґрунтованою, а заява про відмову від прийняття спадщини такою, що не породжує правові наслідки у вигляді відмови [PERSON] від її права на обов`язкову частку у спадщині. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до статі 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Підпункт 5.6 пункту 5 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5: «Коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини». Виходячи зі змісту підпунктів 5.9-5.11 глави 10 розділу II Порядку № 296/5, право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст ст.1241 ЦК України йому роз`яснено і він не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині. При визначенні розміру обов`язкової частки нотаріусу слід враховувати, що ч.1 ст.1241 ЦК України встановлено, що обов`язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Нотаріус пропонує як спадкоємцю за заповітом, так і спадкоємцю, що має право на обов`язкову частку у спадщині, вказати у своїх заявах про прийняття спадщини всіх спадкоємців за законом. При визначенні розміру обов`язкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку. До складу спадкового майна входить і право на вклад у банку (фінансовій установі) незалежно від того, зроблено розпорядження у заповіті чи безпосередньо у банку (фінансовій установі). Згідно із частиною першою та третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами першою, шостою статті 1273 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу Тлумачення частини шостої статті 1273 ЦК України у взаємозв`язку з положеннями частини п`ятої статті 1274 ЦК України дає підстави для висновку, що в разі неподання заяви про відкликання відмови від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, така відмова може бути визнана судом недійсною за позовом сторони такого правочину (заінтересованої особи), виключно з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України, визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, що позивач є донькою [PERSON] , відповідно, вона є заінтересованою особою, що заперечує дійсність оспорюваного правочину, вчиненого [PERSON] відмови від прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч.5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Зі змісту цих статей вбачається, що заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа. Суд дійшов висновку, що позивач, будучи донькою сторони оспорюваного правочину (відмови від прийняття спадщини) [PERSON] , має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав її матері права на обов`язкову частку у спадщині. Відтак, суд вважає за необхідне визнати недійсною відмову від прийняття спадщини, поданою [PERSON] 10.11.2023 року приватному нотаріусу Лобовій О.М. (свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 6184). Враховуючи вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с. 21), а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору. Згідно з п.8 ч.1 ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує: чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Підстави скасування заходів забезпечення позову, викладені у\~ст.158 ЦПК України. Зокрема, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Для належного виконання рішення суду, суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26.06.2024 року, після набрання рішенням законної сили. На підставі наведеного,

Outcome: approved