Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 03 березня 2023 року відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №370. Позов мотивує тим, що між [PERSON] та [PERSON] 03 березня 2023 року відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано шлюб. Від шлюбу спільних дітей не мають. Спільне життя не склалось, шлюбні відносини припинені в липні 2024 року через втрату почуття взаємної любові та поваги, несумісністю поглядів на спільне життя та сімейні відносини. Позивачка має бажання розірвати шлюб з відповідачем, проте відповідач не погоджується проводити розірвання шлюбу через органи ДРАЦС, у зв`язку з чим позивач була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. 15.11.2024 року до суду надійшла інформація від Департаменту адміністративних послуг ЗМР про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі, згідно якої [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 30.06.1998 року по 08.10.2019 року. Станом на теперішній час в місті Запоріжжі зареєстрованим не значиться. 22.11.2024 року до суду надійшла інформація від Управління ДМС в Запорізькій області про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі, згідно якої [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 30.06.1998 року по 08.10.2019 року. Станом на теперішній час в Запорізькій області зареєстрованим не значиться. 10.12.2024 року до суду надійшла інформація від ДМС України про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі, згідно якої місце проживання [PERSON] не встановлено. Ухвалою суду від 11.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 16.01.2025 року представник позивача адвокат Музичук В.В. подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують повністю, проти винесення заочного рішення не заперечують. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений завчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду 07.01.2025 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», шляхом направлення смс з датою судового засідання на номер телефону відповідача, про що свідчить довідка про доставку повідомлення 11.12.2024 о 13-57 годині у додаток «Вайбер», а також шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Частиною 2 статті 247\~ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Дані правовідносини регулюються ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 03 березня 2023 року відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №370 від 03.03.2023 року, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Подружжя не підтримує шлюбних відносин, шлюб носить формальний характер. Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом було\~встановлено,\~що причиною\~припинення шлюбно-сімейних\~відносин являється\~відсутність почуття кохання та поваги один до одного. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Як встановлено судом, сторони не підтримують шлюбних стосунків. На даний момент відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. Шлюб існує лише формально й зберегти сім`ю неможливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст.\~28\~ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм іменем. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із Закону, звичаю національної меншини, до якої вона належить. Зокрема, Законом України № 2398-У1 «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», який набув чинності 27.07.2010р., внесено зміни до ст. 235 ЦК України, а саме було доповнено частиною другою, згідно якої у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації шлюбу, що розривається. Статтею 295\~ЦК передбачено, що прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] », тому суд вважає, що відсутні підстави після розірвання шлюбу відновлювати її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України після набрання рішенням законної сили необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вимог про стягнення судових витрат позивачка не заявляла, тому такі витрати слід віднести на її рахунок.

Outcome: approved