Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія КЕШ ТУ ГОУ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь Товариства заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 36661 від 18.06.2021 року в розмірі 11 650,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог представник посилається на те, що 18.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра Груп» і [PERSON] в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором було укладено кредитний договір № 36661 про надання фінансового кредиту в розмірі 2 000,00 грн.. 18.06.2021 року ТОВ «ФК «Авіра Груп» перерахувало відповідачці 2000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , зазначеної [PERSON] в договорі. Право вимоги за вищевказаним кредитним договором перейшло до позивача на підставі договору факторингу № 02-17/02/2022. Позивач вказує, що внаслідок порушення умов кредитного договору № 36661 від 18.06.2021 року та неповернення кредитних коштів, загальний розмір заборгованості [PERSON] за цим договором становить 11 650,00 грн. З огляду на наведені обставини просить стягнути з [PERSON] вказаний розмір заборгованості, а також понесені товариством судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10 500,00 грн. Ухвалою суду від 10.12.2024 р. відкрито провадження у справі в пордку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 16.01.2025 року від представника відповідача - адвоката Мельніченка В.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачем до позовної заяви не додано доказів про зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, а саме виписки по рахунку. Крім того, вважає, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, зазначений у позові, не є співмірним із заявленим розміром позовних вимог, в результаті чого також просить відмовити в їх задоволенні. 27.01.2025 року від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява щодо всіх понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, яка обґрунтвана та підтвердженим належними доказами. 28.01.2025 року представник позивача через ситему "Електронний суд" надіслав додаткові пояснення у справі, в яких наголошує, що враховуючи, що кредитні кошти були видані на платіжну картку позичальника, всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються нормами закону, відповідно до вимог якого ні Первісні кредитори, ні позивач не мають доступу до інформації щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта є банківською таємницею. Водночас, відповідач, заперечуючи проти доводів позову, не позбавлений права та можливості надати до суду банківську виписку про рух коштів на власному картковому рахунку. Крім того, вважає твердження [PERSON] про необгрунтованість понесених позивачем витрат на правову допомогу недоведеним та безпідставним. Представник ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» - адвокат Пархомчук С. В. в судове засідання не з`явився, в додаткових поясненнях, наданих суду 28.01.2025 р. просив позовні вимоги задовольнити повністю, а розгляд справи проводити без його участі. Відповідач та її представник - адвокат Мельніченко В.А. в судове засідання не з`явились, у відзиві на позовну заяву просять в задоволенні позову відмовити повністю. У відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на таке. Судом встановлено, що 18.06.2021 року ТОВ «ФК «Авіра Груп» та [PERSON] , підписавши індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № 36661, уклали договір про надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (а.с. 14-16). Відповідно до п. 6.1 договору № 36661 цей договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (AV8308) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6.3 цього договору всі додатки та додаткові угоди, складені сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами договору. За умовами п. 1.1 вищевказаного договору ТОВ «ФК «Авіра Груп» зобов`язалося надати [PERSON] фінансовий кредит в розмірі 2 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. В п. п. 1.2 та 1.3 договору його сторони погодили, що кредит надається строком на 13 днів, тобто до 30.06.2021 року (строк дії договору 13 днів). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % на добу. Тип процентної ставки фіксована. Окрім того, за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту відповідачка зобов`язалася сплатити товариству комісію в розмірі 15 % від суми фінансового кредиту. В п. 1.4 договору його сторони погодили, що кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом № [NUMBER] . До кредитного договору № 36661 від 18.06.2021 року долучено графік розрахунків та загальної вартості кредиту (додаток № 1) (зв. а.с. 16). На підтвердження факту укладення вищевказаного кредитного договору та надання відповідачці кредитних коштів до позовної заяви долучено довідку про ідентифікацію [PERSON] в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та інформаційну довідку № 4189/05 від 21.05.2024 року про здійснення транзакції коштів в розмірі 2 000,00 грн. на рахунок платіжної картки № [NUMBER] (надання кредиту # 36661) (а.с. 11, 27). 17.02.2022 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» (клієнт) і ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (фактор) укладено договір факторингу № 02-17/02/2022, за умовами п. 1.2 якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників (додатку № 1 до цього договору) (а.с. 18-21). Згідно з п. 6.2.3 цього договору його сторони погодили, що права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору. З моменту переходу до фактора прав вимоги, відповідно до умов п. 6.2.3 цього договору, фактор набуває всіх прав (в тому числі прав грошових вимог) клієнта за кредитними договорами, що входять до портфеля заборгованості. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, пред`явлення претензій боржникам щодо заборгованості, право на звернення до суду за місцем, визначеним чинним законодавством, право на всі суми, які фактор одержить від боржників на виконання його вимог, та інші, включаючи права, які забезпечують зобов`язання боржника (п. 6.3 договору факторингу). На підтвердження відступлення на користь позивача права вимоги за кредитним договором № 36661 від 18.06.2021 року до позовної заяви долучено копії платіжних інструкцій № 3877 від 12.10.2022 року та № 3669 від 21.02.2022 року, а також витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 02-17/02/2022 від 17.02.2022 року (а.с. 10, 25, 26). Зі змісту вищевказаного витягу вбачається, що ТОВ «ФК «Авіра Груп» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» право вимоги до [PERSON] за договором № 36661 від 18.06.2021 року на загальну суму 11 650,00 грн, з яких: 2 000,00 грн. залишок по тілу кредиту, 9 650,00 грн. залишок по відсотках. ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» направило на адресу відповідачки вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № 36661 від 18.06.2021 року, на підтвердження чого до позову долучено копію відповідного листа-вимоги від 22.05.2024 року (а.с. 8). Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 36661 заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 36661 від 18.06.2021 року станом на 25.06.2024 року складала 11 650,00 грн., з яких: 2 000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 0,00 грн прострочена заборгованість за комісією; 9 650,00 грн. прострочена заборгованість за процентами; 0,00 грн строкова заборгованість за сумою кредиту, за комісією, процентами, за штрафами і пенею (а.с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомуст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію`у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Судом враховано, що без здійснення входу Позичальником на сайт Кредитодавця без отримання Позичальником умов договору (оферти) і смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором та без введення відповідачем одноразового ідентифікатора, що означає підписання електронного повідомлення про прийняття пропозиції (акцепту), Індивідуальна частина договору надання фінансового кредиту № 36661 від 18.06.2021 р. не були б укладеними. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 , від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі №234/8079/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19. Крім того, судом враховано, що у поданому до суду представником відповідача відзиву (саме в його реквізитах) номер телефону відповідачки [PERSON] зазначено [NUMBER] , що й вказано останньою при офоромленні зазначеного вище кредитного договору. З урахуванням викладеного, Кредитний договір відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення яких у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Судом враховано, що представник відповідача не спростував того, що остання укладала відповідний кредитний договір та отримувала кредитні кошти за таким договором. Зокрема, з довідки про ідентифікацію, виданої директором ТОВ "Авіра Груп" Астаніною О.Є. вбачається, що клієнт [PERSON] , з якою укладено договір № 36661 від 18.06.2021 р. ідентифікована ТОВ "ФК "Авіра Груп", шляхом направлення на номер мобільного телефону [NUMBER] одноразового ідентифікатора KL8308 (а.с. 11). Судом також враховано, що з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 25 липня 2024 рокуу справі № 500/6150/14. Відповідно до положень с. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Разом з тим, представник відповідача індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № 36661 від 18.06.2021 р. в судовому порядку не оспорювали. Судові рішення, що набрали законної сили, про визнання зазначеного кредитного договору недійсними в матеріалах справи відсутні. До того ж, у межах розгляду даної справи судом відповідач про нікчемність Кредитного договору або ж їх окремих частин (розділів, пунктів) не заявляла. Відтак, суд вважає обґрунтовано встановленими факти отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 2 000,00 грн. за Кредитним договором № 36661 від 18.06.2021 р. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. Встановлено, що [PERSON] , уклавши з ТОВ «ФК «Авіра Груп» кредитний договір № 36661 від 18.06.2021 року, право вимоги за яким надалі перейшло до позивача на підставі договору факторингу № 02-17/02/2022 від 17.02.2022 року, належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого в неї виникла заборгованість. Визначаючись із розміром цієї заборгованості, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача, суд зауважує, що відповідно до умов кредитного договору № 36661 від 18.06.2021 року відповідачці надано кредит на суму 2 000,00 грн на строк 13 днів, тобто до 30.06.2021 року. Плату за користування вказаними кредитними коштами визначено в розмірі 2,5 % від суми кредиту на добу. Також сторони цього договору в п. 2.3. обумовили, що нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Разом з тим, як вбачається з наданої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором № 36661 та з витягу з реєстру боржників до договору факторингу №02-17/02/2022 від 17.02.2022 року, первісним кредитором (ТОВ «ФК «Авіра Груп») відсотки за користування кредитними коштами нараховувалися й після закінчення строку кредитування, оскільки на момент відступлення права вимоги за кредитним договором вони визначені в розмірі 11 650,00 грн. З огляду на те, що за умовами кредитного договору №36661 [PERSON] зобов`язалася сплачувати по 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами відсотки нараховувались загалом протягом 193 днів (2000 грн.*2.5% *193 днів) тобто додатково протягом 180 днів після закінчення строку кредитування. Оскільки, як зазначалось, що в п. 2.3. обумовлено, що у випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Уклавши Договір на умовах, викладених в ньому, позичальниця тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорі. Кредитні кошти за кредитним договором надавались відповідачці в безготівковій формі на реквізити банківської карти зазначені нею в особисто підписаній заяві. При цьому, як встановлено матеріалами справи проценти за кредитним договором були погоджені сторонами в самому договорі. Твердження представника відповідача про те, що до позовної заяви не додано доказів, а саме банківської виписки з рахунку про зарахування коштів на рахунок відповідача не заслуговує на увагу, оскільки згідно з довідкою від 21 травня 2024 року за № 4189/05 директора ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» 18.06.2021 року на карту № [NUMBER] у «Приватбанку» у зв`язку із видачею кредиту № 36661 через платіжний сервіс «Platon» було проведено успішну транзакцію та зараховано позичальнику 2 000 грн., а також виписка з особового рахунка за Кредитним договором № 36661 [PERSON] станом на 25.06.2024 р. передбачає заборгованість за останньою в розмірі 11 650,00 грн., з яких: 2 000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту та 9 650,00 грн. - заборгованість за процентами, яку слід стягнути з [PERSON] на користь слід стягнути на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (а.с. 9, 27). Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу представника відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 3ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно дост. 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; 5) У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостоїстатті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Відповідно до частини п`ятоїстатті 137 ЦПК Україниу разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу мотивовано тим, що такий розмір є завищеним та не співмірним зі складністю справи та не відповідає критерію реальних адвокатських витрат. З матеріалів справи вбачається що, 29.12.2023 р. між ТОВ "ФК ТУ ГОУ" та [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги. Згідно акту про отримання правової допомоги від 14.01.2025 р., рахунку та платіжної інструкції № 3 4257 від 14.01.2025 р. позивачем ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" було сплачено адвокату Пархомчуку С.В. 10 500 грн. за правничу допомогу згідно Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 р. Однак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved