Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

І. Суть спору 28.11.2024 року [PERSON] через свого представника адвоката Білецьку І.М. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3\~000 гривень, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони від шлюбу мають сина [PERSON] . Станом на сьогодні позивачка самостійно, власними силами забезпечує дитину матеріально, доглядає сина, а також виконує інші покладені на неї законом обов`язки щодо належного утримання дітей. Відповідач не виконує свого обов`язку щодо утримання дитини, хоча є працездатним, час від часу займається різними видами діяльності, інших утриманців немає, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. У зв`язку з такими обставинами позивачка змушена звернутися до суду з відповідним позовом. ІІ. Позиція учасників процесу У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Білецька І.М. не з`явилися. 29.01.2025 року від позивачки надійшла заява про уточнення позовних вимог шляхом зменшення позовних вимог та прохання стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 гривень щомісяця. Судовий розгляд позивачка просить проводити буз її участі, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Колодійчук Н.В. в судове засідання також не з`явилися. 29.01.2025 року від представника відповідача надійшла заява про визнання зменшених позовних вимог щодо сплати аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 гривень щомісяця. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 19.11.2024 попереднім складом суду відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін по справі. Судове засідання призначено на 20.12.2024 року. 16.12.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 20.12.2024 судовий розгляд відкладено на 20.01.2025, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2024 року, у зв`язку із звільненням з 24 грудня 2024 року з посади у відставку судді Бахаєва І.М., головуючим суддею у зазначеній справі визначено суддю Малюшевську І.Є. Ухвалою від 31.12.2024 року суддею Малюшевською І.Є. прийнято до провадження цивільну справу № 156/1492/24 за поданою в порядку позовного провадження позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Судове засідання призначено на 09:30 год 29 січня 2025 року. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Протокольною ухвалою суду від 29.01.2025 року прийнято заяву позивачки [PERSON] про зменшення розміру позовних вимоги, поданої в межах розгляду цієї цивільної справи з урахуванням п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідно до якого позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядке спрощеного позовного провадження. Після визначення нового складу суду у даній справі, така розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, а перше судове засідання призначено на 29.01.2025 року. Разом з тим, Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову, такий правовий висновок надано Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у рішенні від 01.11.2021 року в справі № 405/3360/17. Відтак, суд розціює заяву позивачки [PERSON] від 29.01.2025 року про уточнення позовних вимог саме як заяву про зменшення розміру позовних вимог, яку прийняв до розгляду. ІV. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що з 15.05.2015 сторони перебувають у шлюбі (а.с.8). [INFO] у сторін народився син - [PERSON] (а.с.9). На даний час позивачка разом з дитиною проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.7, 11). Разом з тим, зареєстрованим місцем проживання дитини є [ADDRESS] (а.с.10). З позовної заяви слідує, що позивачка самостійно, власними силами забезпечує дитину матеріально, доглядає сина, а також виконує інші покладені на неї законом обов`язки щодо належного утримання дитини, а відповідач не виконує свого обов`язку щодо утримання сина, хоча має таку можливість. З урахуванням зменшених позовних вимог позивачка просить щомісячно стягувати з відповідача на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 гривень. Зменшені позовні вимоги відповідач визнає у повному обсязі у сумі 2 500 гривень щомісячно. Заявлену позивачкою вимогу про стягнення з відповідача 2 000,00 грн судових витрат на правничу допомогу відповідач визнає частково у розмірі 1 500,00 грн, оскільки позивачкою не обґрунтовано таких витрат. Відтак, відповідач просить задовольнити позовні вимоги частково. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ч. 1-2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до\~ч.\~ч.\~2,\~3\~ст.51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, а стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 1-3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ч.\~1-2\~ст.182 Сімейного кодексу України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд також враховує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 років до 18 років з 1 січня 2025 року становить 3?196 гривень. Слід зазначити, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст. 77 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). VІ. Висновки суду Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо утримання спільної дитини. На підтвердження викладених у позовній заяві обставин щодо самостійного позивачкою матеріального забезпечення дитини стороною позивача не надано суду жодних доказів. Натомість, на підтвердження участі відповідача у матеріальному забезпечені дитини таким суду надано товарні чеки та квитанції. Під час вирішення цієї справи по суті судом враховано стан здоров`я дитини: доказів про наявність хронічих захворювань або погіршення здоров`я матеріали справи не містять. Матеріальний стан дитини, який повністю залежить від добросовісного виконання батьками свого обов`язку щодо її матеріального забезпечення. Суд звертає увагу про відсутність будь-яких фактичних даних, які б свідчили про непрацездатність відповідача або його незадовільний стан здоров`я, чи наявність інших утриманців, а, відтак, давали б суду підстави вважати, що відповідач не зможе сплачувати аліменти. Разом з тим, у постанові від 14.11.2018 року у справі № 463/3301-16-ц (провадження № 61-30050св18) Верховний Суд вказав, що матеріально-побутове забезпечення батьків ураховується судами, проте не є визначальним, а оцінюється в сукупності з іншими критеріями, зокрема сталення батьків до виконання своїх батьківським обов`язків, у тому числі обов`язків щодо виховання дитини, особистою прихильністю дитини до кожного з них, віком дитини, а також з огляду на найкраще забезпечення інтересів дитини. Отже, сама по собі відсутність у відповідача [PERSON] постійного доходу не може слугувати підставою для безумовного визначення судом розміру аліментів, на який він погоджується, оскільки такий, на переконання суду, не є необхідним та достатнім для забезпечення належного рівня матеріального утримання дитини. При ухваленні рішення про стягнення аліментів, суд, насамперед, керується інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. Така позиція суду повністю відповідає позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у справі № 755/14148/18 від 25 вересня 2019 року. Суд звертає увагу відповідача на те, що потреби дитини в оновленні ґаджетів чи у купівлі сезонного одязу є періодичними, а фізіологічні потреби дитини, зокрема у належному харчуванні, гігієні, догляді за здоров`ям, є щоденними та постійними. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Також, судом враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати її нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення. Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи визнання відповідачем позову частково,

Outcome: approved