Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить зобов`язати відповідача не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дочкою, визначити спосіб спілкування з малолітньою дитиною, визначивши відповідні дні та періоди для цього. Також зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод у відвідуванні батьком будь-якого дитячого навчального закладу, який відвідує дитина та повідомляти про зміну місця проживання та місця і часу побачення з дитиною. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Позивачем зазначено, що після розірвання шлюбу у них з відповідачкою погіршились відносини, розпочалися спори з приводу його участі у вихованні дитини. [PERSON] усілякими способами перешкоджає позивачу спілкуватись з донькою, тому виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в позові. Також [PERSON] 17.01.2025 року надав письмові пояснення в яких зазначив, що за місцем його проживання створено всі належні умови для проживання доньки, він є фізичною особою - підприємцем, має стабільні доходи та забезпечений житлом. Позивач зазначив, що у нього виникають труднощі в передачі дитині одягу та продуктів харчування у зв`язку з тим, що мати дитини перешкоджає йому бачитись з донькою. За місцем його проживання створені належні умови для проживання дитини. Доньку можна залишати на ніч в окремій кімнаті і це не суперечитиме інтересам дитини і не завдаватиме стресу чи психологічного дискомфорту дитині. З раннього дитинства донька контактувала з батьком, тому залишення на ніч дитини у батька не створить жодних негативних наслідків для дитини. Дитина може вдень гратись в кімнаті, будинку в цілому. Позивач зазначив, що сплачує аліменти на утримання доньки, заборгованості по сплаті аліментів не має, належним чином виконує батьківські обов`язки по відношенню до дитини. Позивач має рівні права по відношенню до дитини, як і відповідач, тому просить задоволити позов. Відповідач в судовому засіданні повідомила, що вона змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Заперечила проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача адвокат Бугайов М.В. у судових дебатах надав промову, відповідно до якої просить відмовити позивачу у позовних вимогах. Зазначає, що 13.07.2023 року позивач розірвав шлюб з відповідачкою. Ініціатором розлучення була відповідачка і на той час не цікавила подальша доля дитини. Під час спільного проживання позивач ображав нецензурною лайкою дружину, погрожував їй фізичною розправою у присутності хворої дитини, яка негативно реагувала на таку неадекватну поведінку батька - плакала, лякалася, доходило до істерики та нервового стресу. Такі події були майже постійно. За таку поведінку [PERSON] неодноразово притягувався судом до адміністративної відпвідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Після розлучення дитина була на утриманні тільки матері. Те, що батько дуже турбується за дитину не відповідає дійсності. Після розлучення [PERSON] звернулась з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] і позов був задоволений. Однак [PERSON] , вважаючи, що сума аліментів на виховання, лікування і утримання дитини була занадто великою, подав до суду позов про зменшення розміру аліментів на користь своєї матері, яка є приватним підприємцем. За весь час сплати аліментів постійно була заборгованість зі сплати, яка зменшилась тільки перед подачею позову. Позивач, як батько дитини, не забезпечений власним житлом і не працевлаштований. Як вбачається з позовних вимог, то позивач, згідно розробленого графіку, бажає спілкуватись з дитиною кожен день і в день, і в ночі, тобто малолітня дитина буде проживати з ним постійно не враховуючи позицію матері, стан здоров`я дитини. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків. У висновку органу опіки та піклування служби у справах дітей Лугинської селищної ради рекомендовано визначити участь батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] . Питання визначення участі батька у вихованні дитини не було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, так як в матеріалах справи відсутнє таке рішення, тим паче у відсутність батька і матері. Отже, зазначений висновок є не допустимим доказом. Під час судового розгляду справи 20.01.2025 року стороною позивача було подано докази у вигляді клопотань, фотографій і суд їх прийняв до матеріалів справи, хоча сторона заперечувала про таке, але суд не відреагував. Отже, сторона відповідача вважає ці докази не допустимими доказами. Представник органу опіки і піклування Лугинської селищної ради Коростенського району Лісовська Л.В. проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Коростенської міської ради в судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріли справи судом встановлено наступне. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, вони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.01.2020 року. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 11.11.2024 року за місцем реєстрації позивача, [PERSON] проживає разом з батьками. Батько дитини є ФОП, до доньки ставиться гарно і відповідально. До відповідальності не притягувався. Під час обстеження встановлено,\~що в будинку зроблений капітальний ремонт, є всі належні умови для проживання дитини, є окреме місце для відпочинку, продукти харчування в належній кількості. Дитина забезпечена усім необхідним. Відносини в родині зі слів бабусі гарні. Також до матеріалів справи додані світлини дитячої кімнати, що підтверджують зазначене. Відповідно до довідок КНП "Лугинська центральна районна лікарня" № 53 від 15.11.2024 року та № 37 від 15.11.2024 року, [PERSON] на обліку в лікарів психіатра та нарколога не знаходиться. Станом на 15.01.2025 року у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 23.9-23/87352 від 12.11.2024 року, довідкою № 23.9-23/90653 від 23.12.2024 року, довідкою № 23.9-23/б/н від 15.01.2025 року, розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 16.08.2024 року, розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 15.10.2024 року, розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 30.10.2024 року. Відповідно до рішення Коростенського міськрайонного суду № 281/155/24 від 11.09.2024 року, було змінено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] і становить 3500 грн. щомісячно. Позивач приділяє належну увагу дитині, цікавиться її успіхами у закладах дошкільної освіти, відвідує всі відкриті заходи у яких бере участь донька, дитина з задоволенням реагувала на батька та бабусю. Конфліктних ситуацій зі сторони батька не виникало. На даний момент дитина відвідує заклад дошкільної освіти № 6 у м. Коростень та перебуває в групі компенсуючого типу (логопедичну групу). На підтвердження зазначеного позивач надав лист Лугинського закладу дошкільної освіти "Сонечко" № 34 від 11.11.2024 року та листом КУ "Коростенський інклюзивно-ресурсний центр" Коростенської міської ради № 72 від 14.11.2024 року. Рішенням Лугинської селищної ради від 15.08.2023 № 104 затверджено висновок органу опіки та піклування Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області про участь батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] та спілкування з нею. У даному висновку зазначено, що підставою розгляду є заяви [PERSON] про те, що мати дитини [PERSON] перешкоджає йому бачитись з донькою, передавати дитячий одяг та продукти харчування, залишає доньку одну з чужими людьми. Мати дитини повідомила, що дитина проживає разом з нею і повністю знаходиться на її утриманні. За результатами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї встановлено, що умови для проживання дитини задовільні, окреме спальне місце для дитини відсутнє, дитина спить разом з мамою на розкладному двомісному дивані. Дитина забезпечена продуктами харчування, одягом та взуттям по сезону, є іграшки, дитячі книжки. [PERSON] звернулась до суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Питання щодо визначення способів участі у вихованні дитини [PERSON] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини селищної ради 08.08.2023 року за участі обох батьків дитини. Відповідно до зазначеного висновку, орган опіки та піклування, вважає за доцільне, зокрема, визначити спосіб участі батька дитини [PERSON] у вихованні та спілкуванні з донькою з обов`язковим врахуванням стану здоров`я, інтересів та потреб дитини: щотижня у середу, п`ятницю, неділю - з 09:00 до 18:00 години за адресою: [ADDRESS] , без присутності матері дитини [PERSON] . Визначити, що [PERSON] щотижня у середу, п`ятницю, неділю о 09:00 год. передає [PERSON] батьку, який після спілкування з донькою, щотижня у середу, п`ятницю, неділю о 18:00 год. передає доньку [PERSON] . Рекомендовано батькам дитини разом вирішувати всі питання, що стосуються доньки та попередньо домовлятися про зміни, що виникають у графіку, в тому числі вирішення питання періодичного залишення дитини на ніч у батька [PERSON] . 22.05.2024 року представником служби у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради складено акт про те, що [PERSON] в телефонному режимі відмовила позивачу у побаченні з дитиною. [PERSON] звертався до Служби у справах дітей Лугинської селищної ради із заявою про сприяння в наданні можливості побачити дитину в святкові дні та передати їй новорічні та різдвяні подарунки, що підтверджується копією заяви від 25.12.2024 року. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.\~5,\~8\~ст.\~83\~ЦПК України,\~у випадку\~визнання поважними\~причин неподання\~учасником справи\~доказів у\~встановлений законом\~строк суд\~може встановити\~додатковий строк\~для подання\~вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням Лугинської\~селищної ради\~від 15.08.2023\~№ 104,довідка про відсутність заборгованості по аліментам станом на 15.01.2025 року та фотосвітлини дитячої кімнати для проживання [PERSON] , подані під час розгляду справи по суті є належними доказами по справі, оскільки підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню по справі. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України\~встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її виховані і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, матір, які проживають окремо від дитини, також мають право на особисте спілкування з нею, а інший з батьків не має права перешкоджати спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відповідно до\~статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Згідно з частинами четвертою, п`ятою\~статті 19 СК України\~при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідачка не довела та не надала суду належних та допустимих доказів того, що позивач притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що спілкування з позивачем буде суперечити інтересам дитини, а також доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Як встановлено в судовому засіданні сторони позбавлені можливості систематично спільно приймати участь у вихованні своєї дитини у зв`язку з відсутністю спільної позиції щодо порядку побачень доньки з батьком. Судом встановлено та не спростовується сторонами, що між ними існують неприязні стосунки, які є перешкодою для спільного вирішення питань, пов`язаних з вихованням дитини, а також участі позивача, як батька, який проживає окремо, в спілкуванні з нею. Позивач у судовому засіданні зазначив, що тривалий час він вживає заходи для захисту своїх прав на спілкування з дитиною, намагаючись узгодити це питання з відповідачем. Суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовної вимоги про покладення обов`язку на відповідача не чинити перешкод позивачу у вихованні та спілкуванні з донькою, оскільки\~відповідач в судовому засіданні сама зазначила, що не бажає щоб дитина знаходилась за місцем проживання батька. За таких обставин позовна вимога в частині зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною\~підлягає до задоволення шляхом зобов`язання відповідача не вчинити перешкоди позивачу у вихованні та спілкуванні з донькою. Щодо вимог позивача щодо встановлення зустрічей кожен день народження діда та баби суд зазначає наступне. Відповідно до статті 7 Сімейного Кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 257 СК України передбачено, що баба та дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійснені бабою, дідом своїх прав щодо виховання внуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тож аналіз змісту ст. 257 СК України свідчить, що законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда на виховання внуків і закріплено їх право на звернення до суду з позовом про усунення в разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині. Судом встановлено, що позивач, як батько дитини, піклується про доньку та любить її, активно і стабільно проявляє бажання своєї участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, є матеріально-забезпеченою людиною, має постійне місце роботи та має належні житлові умови. Жодних обставин підтверджених належними та допустимими доказами, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з донькою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено, відповідачем не доведено і будь-яких доказів цьому останньою не надано. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення, із встановленням графіку спілкування позивача з дитиною, з урахуванням інтересів останнього. Так, суд вважає за можливе визначити наступний порядок участі батька [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини:\~ 1) з 18.00 год. п`ятниці першого та третього тижня місяця до 18.00 год. неділі (з суботою та неділею включно) першого та третього тижня місяця з правом залишення дитини на ніч; 2) встановити періоди відпочинку батька, [PERSON] з дочкою, [PERSON] , з можливістю коригування за домовленістю із матір`ю дитини [PERSON] , не порушуючи режиму дня та режиму навчання малолітньої дитини, згідно наступного графіку: третій четвертий тиждень місяця січня щорічно в зимовий період, третій четвертий тиждень місяця серпня щорічно в літній період, перший другий тиждень місяця березня в весняний період, перший другий тиждень місяця листопада в осінній період; 3) встановити систематичні побачення батька, [PERSON] , з малолітньою дочкою, [PERSON] , почергово, через один рік, у святкові дні, а саме: День Народження дитини [INFO] , Новий рік 1 січня, Великодень (на відповідний календарний рік), 19 січня День Святого Миколая за старим стилем, та щороку 04 листопада День народження батька, з 11.00 години до 20.00 години. В іншій частині вимоги задоволенню не підлягають, оскільки суперечитимуть інтересам дитини, перевантажувати її, негативно впливатимуть на режим дня дитини та навчальний процес. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial