Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом Виконувача обов`язків керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури, в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Головного управління Держгеокадастру у Луганській області до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватне підприємство «ВЛАДАР» про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] , [INFO] , є громадянкою російської федерації, що підтверджується: витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.02.2023 (індексний номер 322503576) та від 10.02.2023 (індексний номер 322503756); витягами з Державного земельного кадастру; загальними відомостями про земельні ділянки, копіями договорів оренди землі від 05.10.2015 та додатковою угодою від 11.09.2019 №2507 до договору оренди землі від 05.10.2015, в яких зазначено що [PERSON] є громадянкою російської федерації та вказано її паспортні дані. Управління державної міграційної служби України в Луганській області листом від 05.12.2023 № 4401.5.2801/44.1-23 повідомило, що перевіркою за наявними обліками УДМС у Луганській області та відомостями, внесеними до Єдиної інформаційно-аналітичної системи «Управління міграційними процесами» встановлено, що [PERSON] паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, посвідками на тимчасове/постійне проживання в Україні не документувалась. З питань оформлення документів для виїзду на кордон на постійне проживання до УДМС у Луганській області не зверталась. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛГ №018188 від 23.06.2003, виданого на підставі рішення Михайлівської сільської ради від 31.10.2002, земельна ділянка кадастровий номер 4421682600:03:002:0058 площею 1,7860 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Кремінського району Луганської області (на даний час Рубіжанської міської ради Сєвєродонецького району Луганської області), перебуває у власності громадянина російської федерації [PERSON] (паспорт громадянина російської федерації серія та номер [NUMBER] , виданий 14.07.2009 відділом УФМС по Челябінській області м. Озерськ, код платника податків [NUMBER] ). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.11.2015 (індексний номер:25773551 від 02.11.2015) за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку. Дані про припинення права власності в реєстрі відсутні. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛГ №018188 від 23.06.2003, виданого на підставі рішення Михайлівської сільської ради від 31.10.2002, земельна ділянка кадастровий номер 4421682600:03:002:0059 площею 1,9252 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Кремінського району Луганської області (на даний час Рубіжанської міської ради Сєвєродонецького району Луганської області), перебуває у власності громадянина російської федерації [PERSON] (паспорт громадянина російської федерації серія та номер [NUMBER] , виданий 14.07.2009 відділом УФМС по Челябінській області м. Озерськ, код платника податків [NUMBER] ). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.11.2015 (індексний номер:25770850 від 02.11.2015) за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку. Дані про припинення права власності в реєстрі відсутні. На даний час вищевказані земельні ділянки перебувають в оренді Приватного підприємства «ВЛАДАР» (код ЄДРПОУ 32973982), про що внесені відповідні відомості до Державного земельного кадастру. Вказане підтверджується договорами оренди землі: 1. Договір від 05.10.2015, укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «ВЛАДАР». Об`єктом оренди за вказаним договором є земельна ділянка кадастровий номер 4421682600:03:002:0058 площею 1,7860 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору 20 років. Державна реєстрація права оренди земельної ділянки проведена 02.11.2015 (номер запису про інше речове право 11859881). Записи про припинення права оренди відсутні; 2. Договір від 05.10.2015, укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «ВЛАДАР». Об`єктом оренди за вказаним договором є земельна ділянка кадастровий номер 4421682600:03:002:0059 площею 1,9252 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору 20 років. Державна реєстрація права оренди земельної ділянки проведена 02.11.2015 (номер запису про інше речове право 11855927). Записи про припинення права оренди відсутні; 3. Додатковою угодою від 11.09.2019 №2507 до договору оренди землі від 05.10.2015, укладеною між [PERSON] та Приватним підприємством «ВЛАДАР». Об`єктами оренди за вказаною угодою є земельна ділянка кадастровий номер 4421682600:03:002:0058 площею 1,7860 га та 4421682600:03:002:0059 площею 1,9252 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору 49 років. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Земельним кодексом України чітко визначені підстави набуття права власності на землі іноземцями та особами без громадянства. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та ч. 4 ст. 22 Земельного кодексу України (у редакції станом на 03.02.2002) землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Проаналізувавши положення ст. ст. 22, 81 Земельного кодексу України можливо зробити висновок, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати право власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення на підставі цивільно-правових угод та прийняття спадщини, а на землі сільськогосподарського призначення лише шляхом прийняття спадщини, інших підстав для отримання земель сільськогосподарського призначення у власність даною категорією громадян не передбачено. З системного аналізу норм земельного законодавства можна зробити висновок, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати тільки громадянам України. Однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку за статтею 140 Земельного кодексу України є конфіскація за рішенням суду. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно зі ст. 354 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Статтею 145 Земельного кодексу України встановлено вимогу припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності. Аналогічно за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно з ч. 2 ст. 145 Земельного кодексу України у випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Ураховуючи те, що право власності відповідно до статті 125 ЗК України виникає після одержання власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації, після чого на зазначені правовідносини повністю поширюються гарантії права власності, то обчислення річного строку «добровільного» відчуження слід починати від часу одержання іноземним громадянином чи особою без громадянства державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Поряд із цим, про відсутність у відповідача наміру виконати обов`язок щодо відчуження земельних ділянок, також свідчить факт дії на цей час договорів оренди землі від 05.10.2015 з ПП «ВЛАДАР» (дата державної реєстрації договорів 02.11.2015) . Таким чином, громадянка російської федерації [PERSON] 02.11.2015 отримала у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 4421682600:03:002:0058 площею 1,7860 га та земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 4421682600:03:002:0059 площею 1,9252 га, які у встановленому законом порядку протягом року не відчужила, володіє до цього часу, що є порушенням вимог земельного законодавства. Враховуючи, що [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутих у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року, земельні ділянки з кадастровими номерами: 4421682600:03:002:0058 площею 1,7860 га та 4421682600:03:002:0059 площею 1,9252 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Рубіжанської міської ради Сєвєродонецького району Луганської області, підлягають конфіскації за рішенням суду. Вказане порушення вимог земельного законодавства [PERSON] , є триваючим, пов`язаним з тривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Бездіяльність [PERSON] характеризується тим, що не відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення по цей час та їх фактична належність на праві власності іноземцю, є порушенням вимог закону. Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді за одночасної наявності двох елементів: порушення або загрози порушення інтересів держави та нездійснення чи неналежного здійснення захисту таких інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень, а також у разі відсутності уповноваженого органу. З викладеним корелюються й положення ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, за якими у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що [PERSON] порушила визначену ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 22, 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру отримання та використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України. Окрім цього, воєнні дії, які ведуться на території України вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у нашій державі, зокрема багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Оскільки земля є об`єктом права власності Українського народу, тому умови щодо використання даного природного ресурсу є особливо суворими. В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що [PERSON] порушила визначену ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 22, 80, 81, 140, 145 ЗК України процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а саме: як іноземний громадянин не відчужила їх упродовж року після отримання у власність. На даний час вона без перешкод використовує спірні земельні ділянки на території України, передавши в оренду сільськогосподарському підприємству та отримуючи дохід на території України. Звернення прокурора до суду спрямоване на відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання законності при використанні іноземцями земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Недотримання відповідачем вимог законодавства України безумовно порушує також публічні інтереси держави, як інституту, який покликаний врегулювати відносини у певній сфері. Правовідносини, пов`язані з використанням земельних ділянок, становлять суспільний інтерес. Враховуючи вищенаведене, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є однією з підстав для представництва прокурором інтересів держави. Тому пред`явлення позову прокурором у такому випадку є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави. Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель (ч. 4 ст. 145 ЗК України). Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою КМУ № 15 від 14.01.2015, Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. Відповідно до пункту 4 цього Положення, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності (підпункт 33). Підпунтом 42 пункту 3 цього Положення визначено, що Держгеокадастр подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом. Держгеокадастр реалізує надані йому повноваження самостійно та через територіальні органи. Таким органом на території Луганської області є Головне управління Держгеокадастру у Луганській області. Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Луганській області є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Враховуючи виявлені порушення та зазначені положення законодавства,

Outcome: approved