Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивач в особі представника адвоката Цимбалюка С.В. звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу кв. [ADDRESS] , укладений 22.01.2021 між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим Сергієм Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за № 58; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] кв. [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору дарування квартири, посвідченого 09.06.2017 приватним нотаріусом ХМНО Мякітіною С.З., реєстровий №1119, позивач [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] . На підставі вироку Московського районного суду міста Харкова від 11.02.2021 у справі № 643/1165/21 [PERSON] визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців; за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців. Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 04.03.2020 у виді позбавлення волі на строк 4 місяці та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Вказано початок строку відбування покарання [PERSON] рахувати з 23.12.2020, тобто з моменту фактичного затримання. Згідно ч. 5 ст. 72 КК України зараховано [PERSON] у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 23.12.2020. Після звільнення в грудні 2022 року з місць позбавлення волі та маючи намір повернутися у квартиру свого фактичного проживання та місця реєстрації, позивач довідався, що у належній йому квартирі проживають сторонні люди. Після звернення за допомогою до юристів позивач довідався, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22.01.2021 приватним нотаріусом ХМНО Шевцовим С.О., реєстровий № 58, право власності на квартиру перейшло від [PERSON] до [PERSON] , що не відповідає дійсності, адже з 23.12.2020 на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду міста Харкова від 23.12.2020 (справа № 643/20507/20), залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 13.01.2021, позивач вже був затриманий та перебував у місцях позбавлення волі поміщений під варту в ДУ «Харківська установа виконання покарань (№27)» терміном на 60 діб з моменту затримання, а саме: з моменту фактичного затримання з 15-30 год. 23.12.2020 до 15-30 год. 20.02.2021 та визначено суму застави у розмірі 42040,00 грн. Заставу, визначену ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 23.12.2020 по справі №643/20507/20 за позивача не вносилась, місць позбавлення волі він не полишав. Позивач наголошує на тому, що договір купівлі-продажу квартири від 22.01.2021 він не укладав, а відтак не міг його підписати фізично. Виходячи з дійсного змісту правовідносин сторін, а саме: перебування позивача в момент нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу в місцях позбавлення волі і як наслідок неможливість з об`єктивних причин бути присутнім у приватного нотаріуса ХМНО Шевцова С.О. під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; відсутність наміру позивача до відчуження єдиного майна (житла); неможливість зі сторони позивача погодження всіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири і проставлення в підтвердження цього власноручного підпису, - оспорюваний договір є неукладеним, а порушене право позивача підлягає відновленню. Не погодившись із позовною заявою відповідачкою [PERSON] в особі адвоката Прокопенко Ю.О. подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачки прохає відмовити у задоволені позовних вимог у зв`язку із недоведеністю обставин на які посилається позивач. На час звернення з позовом до суду право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного [PERSON] з [PERSON] та посвідченого 22.01.2021 приватним нотаріусом ХМНО Шевцовим С.О., р. № 58. Укладенню договору передували дії, які нерозривно пов`язані з укладенням договору: збір документів, а саме отримання приватним нотаріусом оригіналу договору дарування, на підставі якого [PERSON] набув право власності, перевірка особи-продавця та особи-покупця, перевірки згоди сторін на укладення договору, перевірка факту розрахунку між сторонами. [PERSON] є добросовісним набувачем, особою, яка не знала і могла знати, що вона придбає майно в особи, яка не мала права це майно відчужувати. Ухвалою суду від 12.10.2023 провадження у справі відкрито, і справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 12.10.2023 ухвалою Московського районного суду м. Харкова задоволено заяву про забезпечення позову, заборонено державним реєстраторам Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, будь - якого іншого обтяження та інше) стосовно квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду\~від 30.01.2024\~витребуваноу приватного нотаріуса Шевцова Сергія Олександровича, який здійснює свою діяльність за адресою: 08292, Київська область, м. Буча, вул. Героїв Майдану,15, оф.19, тел.. [NUMBER] , належним чином посвідчені копії документів, які були підставою для посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчений 22.01.2021, зареєстрований в реєстрі за № 58. Ухвалою суду від 09.05.2024 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] , витребувано в Харківській місцевій прокуратурі № 4 за адресою: м. Харків, вул. Маршала Батицького, 23, кримінальне провадження № 120202204700005072 відносно [PERSON] , [INFO] ; витребувано з архіву Московського районного суду м. Харкова кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.\~2 ст. 307 КК України № 1-в/643/154/14; витребувано з архіву Київського районного суду м. Харкова кримінальну справу № 640/13016/19 за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Ухвалою суду від 11.03.2024 за клопотання представника відповідача Прокопенко Ю.О. по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса». Ухвалою суду від 16.04.2024 поновлено провадження у справі для вирішення питання експерта. 07.08.2024 ухвалою Московського районного суду м. Харкова по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», підготовче провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 29.10.2024 поновлено провадження у справі для вирішення питання експерта. Ухвалою суду від 18.12.2024 підготовче провадження по справі закрито і справу призначено до судового розгляду. 14.01.2025 від відповідачки [PERSON] надійшла заява, в якій остання прохала проводити судове засідання за її відсутності, в зв`язку з тим, що вона вимушена виїхати із м. Харкова для продовження догляду за хворою матір`ю. Зазначила, що ознайомившись з висновком експерта N 6828 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, який складено 18.10.2024, вважає за необхідним звернутися до суду із заявою про визнання позову [PERSON] в повному обсязі. В грудні 2024 року відповідачка звернулась до правоохоронних органів із заявою щодо скоєння відносно неї шахрайських дій та була визнана потерпілою по справі. В січні 2025 року через свого представника - адвоката Прокопенко Ю.О. Іванова І.В. запропонувала представнику [PERSON] отримати ключі від спірної квартири, для чого заздалегідь з адвокатом Цимбалюком С.В. було узгоджено дату та місце зустрічі. 13.01.2025 відповідачка у присутності свого представника - адвоката Прокопенко Ю.О. намагалась добровільно передати квартиру [ADDRESS] за місцем розташування квартири представнику [PERSON] - адвокату Цимбалюку С.В. шляхом передання ключів від квартири та підписання відповідного акту. Але представник [PERSON] - адвокат Цимбалюк С.В. від отримання ключів відмовився, посилаючись на відсутність правових підстав. Відповідачка [PERSON] не заперечувала проти ухвалення судом рішення щодо задоволення позовних вимог та підтвердила про свій намір добровільно передати квартиру [PERSON] або його представнику. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, прохав позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] підтримала позицію відповідачки [PERSON] , зазначивши, що з результатом експертизи згодні, позовні вимоги визнають повністю. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і вчасно. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з\~ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~4 ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого 09.06.2017 приватним нотаріусом ХМНО Мякітіною С.З., зареєстрованим в реєстрі за №1119, належала квартира [ADDRESS] , що також підтверджується Інформацією з Державного ресєтру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного ресєтру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 241490059 від 22.01.2021 (т. 1 а.с. 130, 132-135). Вказані обставини сторонами не оспорюються. Представник позивача у позовній заяві та в судовому засіданні посилався на те, що за час перебування позивача в місцях позбавлення волі невідомі особи від його імені вчинили правочин за яким належну йому квартиру [ADDRESS] продали відповідачці [PERSON] , у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. З матеріалів справи, а саме з наданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О. договору купівлі-продажу квартири від 22.01.2021 вбачається, що 22.01.2021 між продавцем [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з однієї сторони, та покупцем [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 58 (т. 1 а.с.128). Представник позивача стверджував, що позивач вказаний вище договір не укладав, оскільки перебував в місцях позбавлення волі та відповідно, належна позивачу на праві власності квартира вибула з його володіння поза його волевиявленням. Із матеріалів справи вбачається, що приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Шевцову С.О. на підтвердження особи [PERSON] було надано паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий на ім`я [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , де на 5 сторінці вклеєна фотокартка по досягненню 45-річного віку, а також довідку про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON] - [NUMBER] (т. 1 а.с.141-142). Разом із тим відповідно до листа Салтівського відділу у місті Харкові Головного управління ДМС у Харківській області за вих. № 6317-1146/6317-24 від 16.05.2024 згідно облікам Салтівського відділу у м. Харкові ГУ ДМС у Харківській області (до 01.11.2023 Московський відділ), факт звернення громадянина [PERSON] , [INFO] , з питання оформлення вклеювання фотокартки по досягненню 45-річного віку до паспорту громадянина України серії [NUMBER] на його ім`я, не встановлений (т. 2 а.с. 08). Відповідно до довідки про звільнення серії ХАР № 05418 виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , останній відбував покарання в установах Державної кримінально виконавчої служби України на підставі вироку Московського районного суду м. Харкова від 11.02.2021 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України з 23.12.2020 по 23.12.2022, звідки звільнений з ДУ «Харківська виправна колонія № 43» після відбуття строку покарання і прямує до місця проживання [ADDRESS] (т. 1 а.с.16). З листа начальника державної установи «Харківська виправна колонія № 43» Фендрікова Д. від 19.02.2024 за вих. № 5/12/1-307-ФН-24, вбачається, що згідно матеріалів архівної особової справи № 319-П-22 [PERSON] тримався під вартою в державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 23.12.2020 з 24.12.2020. 13.01.2021 на підставі вимоги Московського ВП ГУНП в Харківській області конвойований для проведення з ним слідчих дій в умовах Московською ВІ1 ГУНП в Харківській області. До 19.01.2021 тримався під вартою в ізоляторі тимчасового тримання № 1 ГУНП в Харківській області. 22.01.2021 на підставі вимоги Московського ВП ГУНП в Харківській області конвойований для проведення з ним слідчих дій в умовах Московського ВП ГУНП в Харківській області (т. 1 а.с.147). Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач під час укладання та посвідчення спірного договору перебував у місцях позбавлення волі. Крім того, відповідно до висновку експерта № 6828 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 643/10611/23 складеного 18.10.2024 підпис від імені [PERSON] у договорі купівлі-продажу квартири від 22.01.2021, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О., зареєстрований в реєстрі за № 58, розташований на зворотній стороні аркуша документа, у рядку «Продавець:», праворуч від рукописного запису « [PERSON] » - виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Рукописний запис « [PERSON] » у договорі купівлі-продажу квартири від 22.01.2021, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О., зареєстрований в реєстрі за № 58, розташований на зворотній стороні аркуша документа, у рядку «Продавець:», виконаний не [PERSON] , а іншою особою (т.2 а.с.69-82). Зазначені вище обставини та наведенні докази у їх сукупності свідчать про те, що [PERSON] , не був присутнім 22.01.2021 у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу під час укладення спірного договору купівлі-продажу квартири та не підписував відповідний правочин, а тому доводи представника позивача, що позивач не мав волевиявлення на відчуження спірної квартири за оспорюваним правочином заслуговують на увагу. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Якщо спір стосується правочину, укладеного самим власником, то його відносини з контрагентом мають договірний (зобов`язальний) характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних (зобов`язальних) відносинах один з одним, власник майна може використовувати тільки речово-правові способи захисту. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що позивач не мав наміру відчуження спірної квартири за оспорюваним правочином, під час укладення спірного договору присутнім не був, його не підписував та, відповідно, не вчиняв дій з метою продажу належної йому квартири. Надаючи оцінку усім наявним у справі доказам, суд дійшов висновку, що укладений 22.01.2021 між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 58, підлягає визнанню недійсним. Щодо вимог позивача про витребування майна, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. ст. 317, 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Верховний Суд України у постанові від 17 лютого 2016 року\~\~у справі № 6-2407цс15 зазначив, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і фактичним володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця правова норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача є обмеженими й можливі за умови, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 641/9904/16-ц (провадження № 61-22378св19). Враховуючи, що позивач та відповідачка не перебувають у договірних відносинах, між ними не було укладено будь-яких цивільно-правових договорів з приводу спірного нерухомого майна, правові відносини між ними підлягають врегулюванню на підставі правил статей 387 та 388 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що позивач договору купівлі-продажу квартири не підписував, не був присутнім під час укладення спірного договору, оскільки на момент вчинення правочину перебував в місцях позбавлення волі. За встановлених фактичних обставин справи спірна квартира вибула з володіння [PERSON] поза його волею, оскільки договір купівлі-продажу від його імені вчинила інша особа, цей правочин визнаний у судовому порядку недійсним. З урахуванням викладеного вище суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по справі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved