Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

16 серпня 2024 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позивач посилається на те, що разом з ним проживає малолітня дитина, народжена від шлюбу з відповідачкою [PERSON] , [INFO] . Відповідачка після розірвання шлюбу проживає окремо, не піклується про дитину, не бере участі у її вихованні та утриманні. Також [PERSON] надала нотаріально посвідчену заяву, в якій дає згоду на позбавлення її батьківських прав. Позивач просить: -відібрати дитину [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та залишити дитину з батьком [PERSON] , -стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду з позовом і до повноліття дитини. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. За даними Єдиного державного демографічного реєстру місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка не має зареєстрованого Електронного кабінету у підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками надсилалися відповідачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою реєстрації згідно ЄДДР, поштове відправлення повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Іншої адреси проживання відповідачки суду не повідомлено. Тому згідно з положеннями пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, відповідачка вважається належно повідомленою про розгляд справи. Відзиву на позов не надійшло, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до положень статей 164, 170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, якщо вони: - ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач просить відібрати малолітнього [PERSON] у матері, посилаючись на ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, зазначає що після розірвання шлюбу дитина проживає з ним і перебуває на його повному утриманні. Відповідачка не бере жодної участі у вихованні дитини, взагалі нею не цікавиться. У матеріалах справи є нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 23 січня 2024 року, за змістом якої відповідачка не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] у зв`язку з тим, що вона не бере участі у вихованні та утриманні дитини. (а.с.13) Згідно з висновком № 3370/0/2-24 від 22 жовтня 2024 року, орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Павлоградської міської ради вважає недоцільним відібрання малолітньої дитини [PERSON] у матері [PERSON] , оскільки відсутній матеріал, який підтверджує злісне невиконання матір`ю батьківських обов`язків та небезпечне для життя та здоров`я перебування дитини з матір`ю. Ухилення матері [PERSON] від виконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина [PERSON] нічим об`єктивно не підтверджується, сам факт проживання матері окремо від дитини не свідчить про таке ухилення. На підтвердження заявлених вимог позивач надав нотаріально посвідчену заяву відповідачки про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав у зв`язку з тим, що вона не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховним Судом у постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 зроблено висновок про неможливість батьків відмовитися від дитини. Верховний Суд вказує на те, що відповідно до частин 2, 3 статті 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Тому заява відповідачки, в яких вона відмовляється від батьківських прав на дитину та визнає позов про позбавлення її батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Також Верховний Суд зазначив, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених частиною 1 статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав. За змістом статей 164, 170 Сімейного кодексу України, у разі ухилення матері від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини суд може прийняти рішення як про відібрання дитини у матері так і про позбавлення матері батьківських прав. Отже відібрання дитини у матері є передумовою для позбавлення її батьківських прав в майбутньому. До позовної заяви не додано належних доказів на підтвердження свідомого та злісного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. У нотаріально посвідченій заяві [PERSON] вказує на те, що вона не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, однак не зазначає причини цього. Орган опіки та піклування у висновку вказав, що зі слів батька дитини з грудня 2023 року дружина не проживає з ним та сином, не виконує батьківські обов`язки, він самостійно опікується дитиною. Отже про ухилення матері від виховання дитини відомо лише зі слів батька, орган опіки та піклування не з`ясовував причин такого ухилення, чи є вони поважними і чи дійсно мати фактично відмовилася від своєї дитини. Відсутні матеріали, які б підтверджували притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітньої дитини. Також немає даних про здійснення соціального супроводу сім`ї позивача, про проведення органом опіки та піклування стосовно відповідачки профілактичної та роз`яснювальної роботи, направленої на виправлення її поведінки та зміни її ставлення до виконання батьківських обов`язків. Взагалі не з`ясовані мотиви подання відповідачкою заяви про погодження на позбавлення її батьківських прав, невідомо, чи не подана ця заява у зв`язку з важкими життєвими обставинами або внаслідок помилки. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відібрання дитини [PERSON] у матері [PERSON] належним чином не обґрунтовані і не підлягають задоволенню. Натомість з матеріалів справи видно, що батько разом з дитиною зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] . Відповідачка зареєстрована та проживає окремо від дитини, між сторонами не досягнуто згоди щодо участі матері в утриманні дитини, договір про сплату аліментів відповідно до статті 189 Сімейного кодексу України не укладався. Статтею 180, 181 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини з відповідачки у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно. Як визначено статтями 181-183 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи рівний обов`язок обох батьків щодо утримання дітей, виходячи з загальних засад регулювання сімейних відносин, якими є справедливість, добросовісність та розумність, слід стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] у позовній заяві просить судові витрати залишити за ним, тому питання про розподіл судових витрат по справі суд не вирішує.

Outcome: partial