Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-28 00:00:00

23 жовтня 2024 року до Солом`янського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] , в особі представника - адвоката Франюк А. В., з позовною заявою до [PERSON] про зміну (зменшення) розміру аліментів. В обґрунтування позиву зазначає, що заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року у справі № 760/10241/15-ц (провадження № 2-4751-15) розірвано шлюб між позивачем, [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києва 21.09.2021 (актовий запис № 1400). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю. Рішенням Подільського районного суду міста Києва (заочне) від 05.12.2016 у справі № 758/8508/16-ц з позивача стягуються аліменти на утримання сина, [PERSON] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.07.2016 і до досягнення дитиною повноліття. Водночас, ухвалюючи вищенаведене рішення суд виходив з обставин, які станом на сьогодні суттєво змінились та без урахуванням нових обставин, які істотно ускладнюють можливість сплати позивачем аліментів, у попередньо визначеному судом розмірі. Так, згідно з довідкою Центральної МСЕК № 2 на бланку серії 12 ААА № 072655 від 20.03.2024 за результатами визначення ступеня втрати професійної працездатності позивача визнано таким, що втратив ступінь працездатності на 20 %. Відповідно до довідки про невизнання інвалідом № 271, виданої Центральною МСЕК № 2 підтверджено, що позивач 20.03.2024 проходив огляд, за результатами якого встановлено обмеження у праці. Крім того, 18.06.2022 між позивачем та [PERSON] , [INFO] укладено шлюб, зареєстрований Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (актовий запис № 592). У вказаному шлюбі народився син позивача [PERSON] , [INFO] . При цьому, дружина позивача ( [PERSON] ) перебуває у неоплачуваній відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується довідкою з місця роботи та будь-якого доходу, крім виплати допомоги при народженні дитини, яка становить лише 860,00 грн. на місяць, тобто 29% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину до 6 років (2 563,00 грн.), не отримує. Вказані обставини підтверджуються відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу. Тобто на утриманні позивача перебувають його непрацездатна дружина та малолітній син від другого шлюбу. Крім того, з метою здобуття ступеня вищої освіти «бакалавр», дружина позивача ( [PERSON] ) наразі навчається на 3 курсі денної форми навчання у Закладі вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», що підтверджується довідкою відповідної установи від 13.08.2024. Таке навчання відбувається на платній основі (контрактна форма навчання). Згідно з платіжними інструкціями від 24.01.2024 та від 16.08.2024 позивачем сплачено 28 000,00 грн. за навчання дружини у вказаному навчальному закладі. При цьому, єдиним джерелом існування позивача та його сім`ї є заробітна плата, отримана ним в КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва, де працює завідувачем відділення, лікарем-хірургом. Згідно з довідкою КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва з лютого по липень 2024 року позивачем одержано 144 211,39 грн., що у середньому становить 24035,23 грн. на місяць до вирахування податків і зборів та 19 348,36 грн. після їх відрахування. Будь-якого іншого доходу позивач не отримує. Отже, зважаючи на те, що після ухвалення Подільським районним судом міста Києва заочного рішення від 05.12.2016 про стягнення аліментів стан фізичного здоров`я позивача (втрата частини працездатності), його сімейний стан (народження у другому шлюбі дитини), матеріальне становище (перебування на утриманні непрацездатної дружини та малолітньої дитини, навчання дружини на контрактній (платній) формі навчання) змінились, існують правові підстави для зменшення раніше визначеного судом розміру аліментів згідно з ст. 192 СК України. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 жовтня 2024 року справу передано судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 24 жовтня 2024 року. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялися запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Останній запит надійшов 28 листопада 2024 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2024 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Позивач в судове засідання, не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника. Позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судових повісток за її останім відомим зареєстрованим місцем проживання, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. 03 грудня 2024 року та 06 грудня 2024 року від відповідача на електрону адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності в якій вона заперечувала проти задоволення позову. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128 - 131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2015 року у справі № 760/10241/15-ц розірвано. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10 -12). Згідно довідки № 271 б виданої Центральною МСЕК № 2 про невизнання інвалідом вбачається, що [PERSON] за результатами огляду не визнаний інвалідом, але обмеженний в праці по ЛКК. Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступення втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 072655 від 20 березня 2024 року ступінь втрати професійної працездатності у відсотках [PERSON] становить 20 % (а.с. 14). 18 червня 2022 року [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 592, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 15). Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Від спільного подружнього життя у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Солом?янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серії [NUMBER] , актовий запис № 117. З довідки від 09 серпня 2024 року вбачається, що [PERSON] працює в ТОВ «Медичний центр «ВІВАМЕДІКАЛ ГРУП» на посаді адміністратора та станом на 09 серпня 2024 року перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 18). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини регламентує, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька. Відповідно до статей 150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька до досягнення нею повноліття. Проте враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Стаття 273 СК України, регламентує, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення так і у бік покращення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Однак Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом встановлено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Отже, аналізуючи викладене вище та зважаючи на те, що після ухвалення Подільським районним судом міста Києва заочного рішення від 05.12.2016 про стягнення аліментів стан фізичного здоров`я позивача погіршився, його сімейний стан та матеріальне становище змінились, суд вважає, що позивачем доведено підстави для зменшення раніше визначеного судом розміру аліментів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про зміну (зменшення) розміру аліментів підлягає частковому задоволенню. Крім того, згідно абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Таким чином, аліменти в зміненому даним рішенням суду розмірі підлягають стягненню з дня набрання чинності цим рішенням суду. Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне. Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп., що підтверджується квитанцією № L3BA-4U89-D4TE від 22 жовтня 2024 року, яка міститься в матеріалах справи. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 968 грн. 96 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial