Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

01.10.2024 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 15\~березня 2002\~року [PERSON] ,\~яка була\~членом біржі\~«Первомайської брокерської\~агенції» в\~подальшому (покупець)\~та [PERSON] \~(продавець),\~що мешкає\~в [ADDRESS] ,\~уклали договір\~купівлі-продажу\~нерухомого майна\~№ 7088\~на житловий\~будинок,\~загальною площею\~63,8\~кв.м.\~та житловою\~26,2\~кв.м.,\~який розташований по [ADDRESS] . Вищевказаний житловий\~будинок належав\~продавцю на\~підставі Договору\~купівлі-продажу,\~зареєстрованого Первомайською\~філією Південної\~товарної біржі\~від 14\~жовтня 1997 року за реєстровим номером 1701, зареєстрованим Первомайським МБТІ за реєстровим номером 9360, книга 9. Договір купівлі-продажу був укладений в Первомайському філії «Південної товарної біржі» і зареєстрований в «журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за №7087, від 15 березня 2002 року згідно діючого на той час законодавства (копія договору купівлі-продажу нерухомого майна до позову додається). Житловий будинок продано за 2700 гривень. Продавець отримав від Покупця до підписання цього договору грошові кошти та підписав договір. Відповідно до частини першої статті 55 Закону України від 02.09.93 року N 3425-ХП "Про нотаріат" угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. А відповідно до частини другої пункту 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.94 року № 18/5, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 07.07.94 року № 152/361, договір купівлі-продажу, що зареєстрований на біржі, якраз і є тим документом, що підтверджує право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються. Право власності на житловий будинок [ADDRESS] виникла 15 березня 2002 року, з моменту укладання договору купівлі-продажу № 7088 укладений в Первомайському філіалі «Південної товарної біржі» і зареєстрований в «журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», який є дійсний згідно пункту 3 статті 5 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.. Із ст. 227 ч. 1 ЦК України вбачається, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянином. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього кодексу). Згідно ст. 224 ЦК України в ред. 1963 року (який діяв на момент укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 47 ч.2 ЦК України (в редакції 1963 року, що діяла на час виникнення правовідносин), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. З вищевикладеного вбачається, що сторони досягли всіх істотних умов, які необхідні для укладення договору купівлі-продажу. Представник позивача вказує, що угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджуються письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. На сьогоднішній день не відомо місце перебування продавця. На сьогоднішній день позивачка ніяких зав`язків з продавцем не має. За викладених обставин, Позивачка змушена звернутися до суду для визнання права власності на житловий будинок який знаходиться по [ADDRESS] . На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідача надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В судовому засіданні був встановлений факт укладення 15\~березня 2002\~року між [PERSON] та\~ [PERSON] договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] . Даний договір було зареєстровано 15\~березня 2002\~року в Первомайській\~філії Південної\~Товарної Біржі за № 7087, відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року. Згідно вище вказаного договору [PERSON] передав, а [PERSON] , прийняла в управління та користування спірний житловий будинок, сплативши іншій стороні його договірну вартість в розмірі 2700,00 грн., що є доказом того, що сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Зазначене нерухоме майно позивач зареєструвала в Первомайському МБТІ 18\~березня 2002\~року за № 9360, у встановленому законом порядку, згідно реєстраційного посвідчення КП «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації». Місцезнаходження продавця будинку, на даний час, не відоме, то ж нотаріальне посвідчення договору неможливе. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІV. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 553) передбачені умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 120 Земельного Кодексу України: «У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення... У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди». Відповідно до ст. 377 ЦК України: «До особи, яка набула право власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача)». Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved