Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач вказав, що з 26.03.2015 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON] . [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . Відповідно до рішення Макарівського районного суду Київської області від 27.11.2018 року в справі №370/2716/18 між позивачем та відповідачем був розірваний шлюб. Спільний з відповідачем син, [PERSON] , проживає разом з позивачем. Тривалий час жодної участі у вихованні сина відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини Відповідач не надавала і не надає по цей час, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». З моменту розлучення і по цей час відповідач бачила сина лише декілька разів. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, навіть не цікавилась та не цікавиться його життям, не відвідувала і не відвідує його вдома, в дитячому дошкільному закладі, у школі. 04.01.2023 року відповідачем було зареєстровано інший шлюб (в якому отримала прізвище [PERSON] ), та вона займається створенням іншої сім`ї, повністю ігноруючи існування дитини від попереднього шлюбу. Більше того, 06.03.2024 року було нотаріально посвідчено заяву відповідача про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При цьому вказаною заявою відповідач підтверджує та визнає позовні вимоги, заявлені позивачем, стосовно виключення її із запису реєстрації актів цивільного стану про народження вищезгаданої дитини та надає згоду на усі можливі зміни у прізвищі, імені, по батькові вищезгаданої дитини та здійснення запису у свідоцтві про народження дитини. Спільний син, [PERSON] , проживає разом зі позивачем і знаходиться на його повному матеріальному забезпеченні, відповідач участі в утриманні неповнолітнього сина не приймає. Позивач просив суд: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ним повноліття. Ухвалою суду від 08.08.2024 року позов [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України, а третій особі строк для подання письмових пояснень щодо позову або відзиву. Також вказаною ухвалою витребувано від Служби у справах дітей Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Витребувані докази надійшли до суду 23.08.2024 року та приєднані до матеріалів справи. Ухвалою суду від 10.12.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 26.12.2024 року, який відкладено на 24.01.2025 року. У судове засідання 24.01.2025 року належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися. Від позивача та його представника адвоката Голумбовського Д.Г. надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, вказавши про підтримання позовних вимог, які просили задовільнити. Відповідач подала заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі (а.с. 61). Третя особа подала лист про розгляд справи за відсутності представника, вказавши про підтримання позовних вимог, які просила задовільнити. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). З 26.03.2015 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 15). За час перебування у шлюбі, у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 27.11.2018 року в справі №370/2716/18 між позивачем та відповідачем розірваний шлюб (а.с. 17). 04.01.2023 року відповідач після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 13). Як вказав позивач, та що визнала відповідач, спільний з відповідачем син, [PERSON] , проживає разом з позивачем. Відповідач тривалий час жодної участі у вихованні сина не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, а також не бере участі у його матеріальному утриманні. Згідно довідки №81 від 06.03.2024 року виданої Макарівською селищною радою, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , з батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні (а.с. 16). Згідно довідки №95 від 24.06.2024 року виданої Колонщинським ліцеєм Макарівської селищної ради Київської області, [PERSON] дійсно приймає самостійну участь у житті та навчанні свого сина [PERSON] (а.с. 18). Згідно характеристики Колонщинського ліцею від 24.06.2024 року вихованням [PERSON] займається його тато. Він цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до виховання у сім`ї. Регулярно відвідує школу, відгукується на прохання класного керівника. Матеріальне забезпечення [PERSON] тато поклав на себе (а.с. 19). Згідно характеристики старости Колонщинського старостинського округу, [PERSON] проживає разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] в [ADDRESS] . За місцем проживання характеризується добре, чудовий батько. Один виховує та забезпечує всім необхідним свого сина, який навчається у 3 класі Колонщинського ліцею. Проявляє розумну ініціативу там, де це можливо, не зупиняється перед труднощами, наполегливо й енергійно йде до наміченої мети. Уважний до оточуючих та рідних. Готовий взяти на себе відповідальність, не схильний перекладати її на інших. Характер у нього спокійний, розсудливий. Своєю чесною та порядною поведінкою є прикладом для наслідування. Безкорисливий, уміє коректно триматися з усіма. Веде тверезий спосіб життя (а.с. 20). Згідно нотаріально посвідченої заяви від 06.03.2024 року відповідач [PERSON] не заперечила проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім того у заяві вказала, що не заперечує проти виключення її із запису реєстрації актів цивільного стану про народження дитини та надає згоду на усі можливі зміни у прізвищі, імені, по батькові дитини та здійснення запису у свідоцтві про народження дитини (а.с. 22). Витягом із рішення № 916 від 30.04.2024 року Виконавчого комітету Макарівської селищної ради затверджено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 36). Згідно вказаного Висновку, орган опіки та піклування Макарівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 37-39). Також про умови проживання позивача та його сина за адресою: [ADDRESS] , складено відповідний Акт від 21.06.2024 року, з якого слідує, що дитина [PERSON] хоче проживати разом з татом [PERSON] , з мамою він не спілкується та проживати не хоче (а.с. 53). 21.06.2024 року представниками Служби у справах дітей Макарівської селищної ради, складено Акт бесіди з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , за результатами якої дитини висловила думку щодо подальшого проживання з батьком, також вказав, що з мамою він спілкується дуже рідко, лише коли сам їй телефонує, батько не чинить йому перешкоди у спілкуванні з мамою (а.с. 54). Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується також наступним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного Кодексу України, а саме: ст. ст. 150, 164, 166, 181 СК України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підставою позбавлення батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є ухилення батьками дитини від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно п.\~16\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №3\~від 30.03.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~усунення і\~про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухиляння батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон). Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE), заява № 10383/09, пункт 100, ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 51). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг вказувати про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (HUNT c. UKRAINE), заява № 31111/04, пункти 57, 58). Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Тож, приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини слід задовольнити, оскільки в ході розгляду справи судом було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Обставини,\~що враховуються\~при визначенні\~розміру аліментів,\~визначені ст.\~182\~СК України.\~Крім того,\~відповідно до\~ч.\~2\~вказаної статті\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Тож, враховуючи викладені норми, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на дитину, підлягає задоволенню, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини, не звільняє від обов`язку щодо її утримання, обставин які б перешкоджали цьому судом не встановлено. Щодо розподілу судових витрат, слід вказати наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст. 141, ст. 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 50\~відсотків судового\~збору (1 211,20 грн.) в сумі 605,60 грн., при цьому решту 50\~відсотків судового\~збору в сумі 605,60 грн. слід повернути позивачу з державного бюджету, оскільки відповідач визнала позов. При цьому, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, тому його слід стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 1\~211,20 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved