Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 26 лютого 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колєсніченко Олексій Дмитрович, Державний нотаріус Першої Київської державної нотаріальної контори Дубенко Анастасія Олександрівна про визнання договору та довіреностей недійсними. Свої вимоги позивач мотивує тим, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання недійсним договору купівлі-продажу та довіреності недійсними. На сьогоднішній день (04.07.2018 року) позовні вимоги обґрунтовуються [PERSON] , а точніше його представниками, ст. 225 ЦК України, а саме тим, що на момент підписання довіреності 02.06.2006 року, на підставі якої було продано належну йому квартиру, він не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати, при цьому недієздатним у встановленому законом порядку [PERSON] визнаний не був. По вищевказаній справі було проведено цілу низку судово-психіатричних експертиз, зокрема N?211 від 14.03.2014 року та N?34 від 08.12.2015 року, відповідно до висновків яких у [PERSON] на день проведення експертних досліджень було встановлено наявність психічного розладу у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом, зазначено про страждання на хронічний стійкий психічний розлад, сенсорну та моторну афазію. Виявлені у [PERSON] психічні розлади дали експертам підстави вважати, що він не може на сьогоднішній день усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При цьому в судових засіданнях по вищезазначеній цивільній справі [PERSON] особистої участі не бере, своє відношення як до предмету позову, так і до його підстав, не підтвердив та не висловлював, а всі процесуальні дії по ній, починаючи з подання позову, здійснюють так звані представники на підставі нотаріально посвідчених довіреностей. Зокрема, 11 липня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колєсніченко О.Д. за місцем проживання [PERSON] , а саме у Київському міському пансіонаті ветеранів праці за адресою [ADDRESS], посвідчив довіреність на ведення справи на ім?я відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які в подальшому були надані суду для представлення його інтересів по вищевказаній цивільній справі. Крім того, 31 травня 2018 року державний нотаріус Першої Київської державної нотаріальної контори Дубенко А.О. за місцем проживання [PERSON] , а саме у Київському міському пансіонаті ветеранів праці за адресою [ADDRESS], посвідчив довіреність на ведення справи на ім?я відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які в подальшому були надані суду для представлення його інтересів по вищевказаній цивільній справі. Також відповідач [PERSON] діючи як адвокат, надав також суду ордер серії КС N?079323 від 31.05.2018 року, з якого вбачається, що ним 31 травня 2018 року укладено угоду з [PERSON] про надання правової допомоги у Дарницькому районному суді м. Києва. Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] , переслідуючи свої інтереси, користуючись хворобливим психічним станом [PERSON] , який не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв?язку з чим не може підтвердити своє волевиявлення на переоформлення належної йому квартири на ім?я своєї онуки [PERSON] , ініціювали судовий розгляд вищевказаної цивільної справи по якій позивач у цій справі є відповідачем, вимагаючи, крім визнання недійсним довіреності та договору купівлі-продажу недійсними, стягнення з позивача у цій справі матеріальної та моральної шкоди. Такі довіреності були видані, як зазначено в них самих, на підставі усного договору доручення, укладеного між відповідачами. В ордері про надання правової допомоги вказано, що він виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 31.05.2018 року. Копію такого договору [PERSON] суду не надав. Тому позивач був вимушений звернутися до суду із цим позовом в останній поданій до суду редакції якого просить суд: -визнати недійсним усний договір доручення укладений між [PERSON] та [PERSON] , та видану на підставі нього довіреність від 11.07.2016 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесніченко О.Д. та зареєстровану в реєстрі за N?467; -визнати недійсним усний договір доручення укладений між [PERSON] та [PERSON] та видану на підставі нього довіреність від 11.07.2016 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесніченко О.Д. та зареєстровану в реєстрі №468; -визнати недійсним усний договір доручення, укладений між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] , та видану на підставі нього довіреність від 31.05.2018 року, посвідчену державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Дубенко А.О. та зареєстровану в реєстрі за №5-297; - визнати недійсним договір про надання правової допомоги від 31.05.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - витребувати у відповідачів [PERSON] та [PERSON] договір про надання правової допомоги від 31.05.2018 року, укладений між ними. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва [PERSON] від 01.03.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 05.04.2018 року від представника позивача до суду надійшло письмове клопотання про призначення по справі судово - психіатричної експертизи. Ухвалою судді від 02.07.2018 року відмовлено відповідачці [PERSON] у її клопотанні про закриття провадження у справі. 04.07.2018 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. 24.07.2018 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив. 30.07.2018 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів у справі. 21.11.2018 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. 21.11.2018 року до суду надішли письмові заперечення відповідача [PERSON] на відповідь позивача на відзив на позов. 25.01.2019 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалами суду від 25.01.2019 року витребувано докази у справі. 13.02.2019 року до суду надійшли витребувані докази. 16.04.2019 року та 17.05.2019 року від представника позивача до суду надійшли клопотання про призначення у справі судово - психіатричної експертизи. 17.05.2019 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про приєднання доказів. Ухвалою суду від 07.11.2019 року призначено по справі судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 14.04.2020 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 01.06.2020 року дозволено експертам Київського МЦСПЕ оглянути під експертного [PERSON] за місцем його проживання у Київському пансіонаті ветеранів праці. Провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 30.07.2020 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 18.09.2020 року витребувано докази у справі. 30.11.2020 до суду надійшли витребувані судом докази по справі. 02.03.2021 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про допит свідків. Ухвалою суду від 11.05.2021 року провадження у справі зупинено, матеріали справи повернуто для виконання ухвали суду про призначення по справі судово-психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 13.09.2021 року поновлено провадження у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2021 року визначено головуючим у справі суддю Панченко О.М. у зв`язку із звільненням судді [PERSON] . Ухвалою судді Панченко О.М. від 10.11.2021 року прийнято цивільну справу до свого провадження, призначено підготовчий розгляд справи. Ухвалою суду від 14.02.2022 року матеріали справи направлено для проведення судово-психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 23.02.2023 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 28.03.2023 року матеріали справи направлено для проведення судово-психіатричної експертизи. 26.10.2023 року від заступника генерального директора з судової експертизи ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» О. Ревенюка до суду надійшов лист про неможливість проведення судово-психіатричної експертизи у зв`язку із смертю підекспертного [PERSON] . Ухвалою суду від 11.12.2023 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 22.12.2023 року матеріали справи направлено для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи. 10.09.2024 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 1073 від 26.08.2024 року. Ухвалою суду від 23.09.2024 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 24.10.2024 року, що занесена до протоколу судового засідання закрито підготовчий розгляд, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 23.01.2025 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] в зв`язку із його смертю. В судове засідання позивач не з`явився, у своїй письмовій заяві просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив про їх задоволення. Крім того, просив суд про стягнення з відповідачів всіх понесених ним судових витрат. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у своїй заяві просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися судом належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів та третіх осіб на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом і убачається з матеріалів справи, 11.07.2016 року між відповідачами у справі [PERSON] та [PERSON] було укладено усний договір доручення та видано на підставі нього довіреність від 11.07.2016 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесніченко О.Д. та зареєстровану в реєстрі за N?467; Крім того, 11.07.2016 року між відповідачами у справі [PERSON] та [PERSON] було укладено усний договір доручення та видано на підставі нього довіреність від 11.07.2016 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесніченко О.Д. та зареєстрована в реєстрі №468; Також 31.05.2018 року між відповідачами у справі [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено усний договір доручення та видано на підставі нього довіреність від 31.05.2018 року, яка посвідчена державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Дубенко А.О. та зареєстрована в реєстрі за №5-297. За вказаною довіреністю [PERSON] згідно з попереднім усним договором, цією довіреністю уповноважив відповідачів [PERSON] та [PERSON] управляти та розпоряджатися усім його майном з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось. 31.05.2018 року між [PERSON] та [PERSON] також був укладений договір про надання правової допомоги. Позивач просить задовольнити його вимоги, посилаючись на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , переслідуючи свої інтереси, користуючись хворобливим психічним станом [PERSON] , який не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв?язку з чим не міг підтвердити своє волевиявлення на переоформлення належної йому квартири на ім?я своєї онуки [PERSON] . Відповідач [PERSON] в своїй заяві, адресованій до суду просив відмовити у задоволенні позову в зв`язку із повним його не визнанням. Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду з огляду на таке. Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення, правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України. Статтею 216 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності. На запит суду Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направив копію актового запису про смерть відповідача у справі [PERSON] , [INFO] , складений відділом 20.04.2023 року за №493. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №1073 від 26.08.2024 року, що наявний в письмових матеріалах справи [PERSON] під час видачі довіреності та складання договорів (11.07.2016 року та 31.05.2018 року) страждав на органічне ураження головного мозку судинного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом та сенсорною і моторною афазією. [PERSON] під час видачі довіреності та складання договорів (11.07.2016 року та 31.05.2018 року) страждав на органічне ураження головного мозку судинного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом та сенсорною і моторною афазією і за своїм психічним станом на той період він не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №1073 від 26.08.2024 року, що наявний в письмових матеріалах справи [PERSON] під час видачі довіреності та складання договорів (11.07.2016 року та 31.05.2018 року) страждав на органічне ураження головного мозку судинного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом та сенсорною і моторною афазією і за своїм психічним станом на той період він не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати. Відтак, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Інші доводи сторони відповідачів висновків суду не спростовують і підстав для відмови у задоволення позовних вимог не дають. Оскільки суд задовольняє позов у повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню на його користь з відповідачів. Так, позивачем були понесені наступні судові витрати: при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. та 42 670 грн. 10 коп. витрат за проведення судово-психіатричної експертизи, що підтверджується відповідними доказами: квитанцією про сплату №71884 від 01.07.2018 року на суму 704. 80 грн.,, меморіальним ордером №МВ46832084 від 02.03.2020 р. на суму 3 831 грн. 30 коп., платіжною інструкцією від 13.04.2023 року на суму 38 838 грн. 80 коп., а всього на суму 43 374 грн. 90 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved