Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач ОСББ "ПАЛЛАДІНА-13" звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з відповідача на користь об`єднання заборгованість по сплаті обов`язкових внесків у розмірі 4 282,88 грн, витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.11.2015 року було зареєстровано ОСББ «ПАЛЛАДІНА-13» за адресою: 03179, м. Київ, просп.Академіка Палладіна, будинок 13, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. ОСББ «ПАЛЛАДІНА-13» самостійно здійснює управління, утримання будинку та прибудинкової території. [PERSON] , є власником 2/3 квартири [ADDRESS] , та є співвласником утвореного ОСББ «ПАЛЛАДІНА-13», що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Також, останній набув право власності на 2/3 частки зазначеної квартири 28.06.2024 року в порядку спадкування. 12.09.2017 року відбулись загальні збори ОСББ «ПАЛЛАДІНА-13», на яких, відповідно до Протоколу від 12.09.2017 року були прийняті рішення:- затвердити внесок на утримання будинку за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 4,90 грн з одного кв.м. загальної площі жилого або нежилого приміщення; затвердити внесок в резервний фонд будинку в розмірі 0,10 грн з одного кв.м. загальної площі жилого або нежилого приміщення. 24.10.2019 року відбулись загальні збори ОСББ «ПАЛЛАДІНА-13», на яких, відповідно до Протоколу від 24.10.2019 року, було прийнято рішення:змінити щомісячний внесок на утримання та ремонт спільного майна будинку та встановити розмір внеску 6,00 грн за м.кв. загальної площі квартири з 01.01.2020 року. Розмір щомісячного внеску відповідача на утримання будинку, відповідно до протоколу від 12.09.2017 року загальних зборів об`єднання, враховуючи, що загальна площа квартири [ADDRESS] дорівнює 28,34 кв.м., то розмір обов`язкового до сплати внеску складає (28,34 х 4,9) 138,87 грн щомісячно, а в резервний фонд 2,83 грн (28,34 х 0,1) щомісячно. Розмір щомісячного внеску відповідача на утримання будинку, відповідно до протоколу від 24.10.2019 року загальних зборів об`єднання складає 170,04 грн (28,34 х 6) щомісячно. Отже, сума заборгованості відповідача перед ОСББ «Палладіна-13» за період з грудня 2019 року по вересень 2024 року складає 4 282,88 грн. Процесуальні дії Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2024 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 18-19). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 22). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідачу надсилалася ухвала про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї. У встановлений судом строк, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили, конверти повернулись з відміткою "адресат відсутній" (а.с. 26, 27). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суддя приходить до наступного. Фактичні обставини справи З матеріалів справи встановлено, що 19.11.2015 року було зареєстровано ОСББ «ПАЛЛАДІНА-13» за адресою: 03179, місто Київ, проспект Академіка Палладіна, будинок 13, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 7). 12.09.2017 року відбулись загальні збори ОСББ «ПАЛЛАДІНА-13», на яких, відповідно до Протоколу від 12.09.2017 року були прийняті рішення:- затвердити внесок на утримання будинку в розмірі 4,90 грн з одного кв.м. загальної площі жилого або нежилого приміщення; затвердити внесок в резервний фонд будинку в розмірі 0,10 коп. з одного кв.м. загальної площі жилого або нежилого приміщення (а.с.9-10). 24.10.2019 року відбулись загальні збори ОСББ «ПАЛЛАДІНА-13», на яких, відповідно до протоколу від 24.10.2019 року, було прийнято рішення:змінити щомісячний внесок на утримання та ремонт спільного майна будинку та встановити розмір внеску 6 грн за м.кв. загальної площі квартири з 01.01.2020 р.; розмір щомісячного внеску відповідача на утримання будинку, відповідно до протоколу від 12.09.2017 року Загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПАЛЛАДІНА-13» (а.с. 11). Відповідач [PERSON] , є власником 2/3 квартири [ADDRESS] , загальна площа якої 42.5 кв. м. згідно свідоцтва про право на спадщину № 2421, яке видано 28.06.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (а.с. 12). Згідно розрахунку заборгованості, зважаючи що площа 2/3 часток квартири [ADDRESS] дорівнює 28,34 кв. заборгованість відповідача складає за період з грудня 2019 року по вересень 2024 року 4 282,88 грн (а.с. 2-3). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права За положеннями статей 319, 322ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилом частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третястатті 46 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно з частиною п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] набув право власності у порядку спадкування, а тому відповідно до ст.1218 ЦК України отримав всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із змісту частини першої статті 1281 ЦК України вбачається, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Відповідно до частини другої цієї статті кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Згідно із частиною третьою вказаної статті, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. За змістом частини четвертої статті 1281 Цивільного кодексу України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 391157328 від 15.08.2024 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки квартири [ADDRESS] 28.06.2024 року. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину 28.06.2024 року, та пред`явив вимогу до спадкоємця шляхом подачі позовної заяви до суду, то суд дійшов висновку про дотримання позивачем вимог частини третьої статті 1281 ЦК України. Таким чином, позивачем пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 4 282,88 грн, яка виникла за період з грудня 2019 року по вересень 2024 року, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідачу належить 2/3 частини кв. [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину № 2421, яке видано 28.06.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (а.с. 12). Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Палладіна-13» було створено співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] , проведено його державну реєстрацію, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис (а.с.7). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з ч. 3 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, якими відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦК України є, зокрема, закони України. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 4 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Згідно із ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» статут об`єднання складається відповідно до типового статуту, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства. Згідно ст. 12 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання. Згідно ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, отримання послуги з управління побутовими відходами, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Згідно ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» здійснення співвласником своїх прав не може порушувати права інших власників. Згідно п.п. 1, 2, 8 ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень;своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Згідно ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно п. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Положеннями ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідачі не надали даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості у добровільному порядку. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачами не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання грошових зобов`язань щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не подавши відзиву, наведені позивачем обставини не спростував. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Розподіл судових витрат За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно зі ст.ст. 133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Згідно з п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем надано суду документальне підтвердження надання правової допомоги та витрат, а саме: договір про надання правової допомоги № 12/09/24 від 12.09.2024 року (а.с. 14), додаткову угоду до договору № 1 до договору (а.с. 15), акт № 1 прийому-передачі наданих послуг до договору (а.с. 16), платіжну інструкцію № 1807 від 13.09.2024 року (а.с. 17). Таким чином, необхідність оплати позивачем судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу, підтверджена належними та допустимими доказами. Під час розгляду даної справи від відповідача не надходило заперечень щодо розміру попередньо визначеної позивачем у позовній заяві вартості судових витрат, фактичний розмір яких не перевищує попередньо визначений. Співмірності судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач також не оспорював. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved