Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-27 00:00:00

В вересні 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до\~\~ Білоцерківського міськрайонного суду\~\~ з\~ позовною заявою до [PERSON] \~ про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини. 22.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та\~ [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 803292, в межах якого\~ надав відповідачу кредит у гривні, а відповідач зобов`язався одержати та повернути\~ кошти кредиту, сплатити\~ проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені Кредитним договором. 24.01.2024 між ТОВ\~ «Слон Кредит»\~ та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ "ФК «ЄАПБ", Позивач) укладено Договір факторингу № 2401-24 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ»\~\~ зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження\~ Клієнта за плату, а Клієнт\~ відступити Факторові\~ Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язання за яким\~ настав або виникне\~ в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи\~ суму\~ основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення\~ грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить\~ Клієнту. Згідно п. 1.2. Договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора Права Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх\~ печатками Акт-прийому-передачі Реєстру(ів) Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною\~ цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 2401-24 від 24.01.2024, ТОВ «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі\~ 88\~ 261,21 грн, з яких: 38 121,09 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 50 140,12 грн сума заборгованості за\~ процентами; 0,00 грн сума заборгованості за пенею. Згідно з умовами Кредитного договору Споживач зобов`язаний у встановлений Договором\~ строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пеню (у разі наявності) та інші платежі передбачені\~ Договором. Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 24.01.2024 Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Кредитним договором № 803292 від 21.01.2022 в розмірі 88 261,21\~ грн. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за Кредитним договором № 803292 від 21.01.2022 в розмірі 88 261,21 грн, з яких: 38 121,09 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 50 140,12 грн - сума заборгованості за процентами, а також понесені судові витрати. В разі розгляду даної позовної заяви в порядку загального позовного провадження призначений розгляд справи за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] здійснювати за відсутністю представника Позивача, і у випадку неявки в судові засідання Відповідача у визначені судом дату та час, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів ( а. с. 1-3 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2024 ( а. с. 31 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 06.09.2024 судом\~ було\~\~ здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача\~ (а.с. 37). 19.11.2024 за вх. № 60908 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області\~ відомості щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а.с. 38). Згідно отриманої інформації, [PERSON] , [INFO] , з 05.08.2000\~ зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Ухвалою судді від\~ 20.11.2024 прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено в судове засідання у справі на 17.12.2024 ( а. с. 39-40 ). 17.12.2024 розгляд справи, в\~ зв`язку\~ з\~ неявкою відповідача, відомості\~ про\~\~ належне сповіщення якого відсутні в\~ матеріалах справи,\~\~ було відкладено 28.01.2025 ( а. с. 42). Позивач в судове засідання 28.01.2025 свого представника не направив,\~ про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Звертаючись до суду з позовною заявою, в прохальній її частині, представник відповідача Москаленко Маргарита Станіславівна, яка діє на підставі довіреності\~ від 07.12.2023 № б/н, просила суд в разі розгляду даної позовної заяви в порядку загального позовного провадження, призначений розгляд справи за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] \~ здійснювати за відсутністю представника позивача, і у випадку неявки в судове засідання відповідача у визначені судом дату та час, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів\~ ( а. с. 3). Відповідач [PERSON] \~ в судове засідання не з`явився, про день, час та\~ місце\~ розгляду\~\~ справи\~\~ повідомлявся\~\~ шляхом\~ направлення судової\~ повістки на\~\~ адресу\~ місця\~ реєстрації, зазначену\~ у\~\~ відповіді\~ Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській\~\~ області, однак на адресу суду 17.12.2024\~ та\~ 03.01.2025року повернулися поштові конверти, причина повернення працівниками пошти вказана як адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. До того ж, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 травня 2023 року\~\~ у справі № 755/17944/18, провадження № 61-185св23. В зазначеній постанові Верховний Суд вказував, що посилання касаційної скарги на те, що [PERSON] належним чином не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, є безпідставними, так як наявна на а. с. 143 т. 3 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, наведені доводи касаційної скарги [PERSON] є безпідставними. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі\~ Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ). Оскільки, як зазначено вище, на адресу суду повернулися поштові конверти з судовими\~ документами, в яких причина повернення вказана працівниками пошти, як адресат відсутній за вказаною адресою, суд з урахуванням вимог статті 131 ЦПК України та враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В свою чергу, представник позивача скористувався вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і\~ представник\~ позивача не заперечував проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд\~ вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. 28.01.2025 судом було ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання,\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено,\~\~ що 21.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» та [PERSON] \~ було укладено Договір № 803292 про надання споживчого кредиту (а.с. 4-6). Також, 21.012022 відповідачем [PERSON] було підписано заяву-анкету, якою підтвердив, що інформація, яка зазначена в заяві-анкеті є такою, що відповідає дійсності, повною та точною, повідомлений про відповідальність за надання неправдивої, неповної або неточної інформації, та надає згоду на обробку його персональних даних (а.с. 7). На умовах, встановлених договором, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбаченідоговором. Відповідно до п. п. 1.3-1.8 договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 43 200,00 грн, тип кредиту - кредит. Строк кредиту 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 21.01.2025\~ (включно). Детальні терміни\~ повернення кредиту, визначені в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: - за перший день користування кредитом (включно) 8% в день (2920% річних); - за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 90% річних. Мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 158,82% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 128 142,64 грн. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування у розмірі 40 000,00 грн\~ на\~ поточний рахунок споживача [NUMBER] в АТ «Альфа Банк»\~ або на інший рахунок Споживача або за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству у будь-який спосіб, у розмірі 3 200,00 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.2.1 Договору. Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом трьох робочих днів з моменту укладення цього договору. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту в порядку передбаченому п.2.1 договору. Кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом (п. 2.2-2.4 Договору). Згідно п. п. 3.1-3.4 Договору, нарахування процентів за договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.4 договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені договором. У випадку повного дострокового повернення кредиту споживач зобов`язаний сплатити проценти, нараховані на дату повного дострокового повернення, виходячи з суми кредиту вказаної в найближчому черговому платежу, що передує такому поверненню. У випадку часткового дострокового повернення кредиту, перерахунок зобов`язань споживача здійснюється починаючи з дати найближчого чергового платежу, що слідує за датою такого повернення, шляхом відповідного зменшення розміру платежів, без зміни строку кредиту (кількості платежів). При цьому, нарахування процентів здійснюється в порядку, передбаченому першим абзацом цього пункту Договору. Нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Розмір процентної ставки, встановлений в п. 1.5 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Споживач розуміє та погоджується, що використання різних розмірів процентної ставки, зазначених в п. 1.5 Договору, є наперед обумовленим та не є односторонньою зміною умов договору, оскільки, умови про встановлення різних процентних ставок за цим договором застосовуються автоматично за домовленістю сторін, та не вимагають підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього Договору. Сплата поточних процентів здійснюється споживачем в кожну дату внесення платежу, зазначену в графіку платежів, за період, що передує даті внесення. В будь-якому випадку, при повному достроковому поверненні суми кредиту, проценти повинні сплачуватись одночасно з поверненням суми кредиту (п. 3.4 Договору). Товариство має право вимагати повернення кредиту, строк оплати якого ще не\~ настав та сплати процентів, у разі затримання\~ Споживачем сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на\~ один календарний місяць (п. 4.1 Договору). Відповідно до паспорту споживчого кредиту вбачається, що сума/ліміт кредиту складає 43 200,00 грн, строк кредитування: 1096 днів; мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби; спосіб та строк надання кредиту шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів на поточний рахунок, за реквізитами платіжної картки споживача не пізніше трьох робочих днів з моменту укладання договору про споживчий кредит, відсоткова ставка, відсотків річних: 90%; відсотки за перший день користування кредитом: 8% в день (2920% річних); тип процентної ставки фіксована; загальні витрати за кредитом 84 942,64 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 128 142,64 грн; реальна річна відсоткова ставка, відсотків річних 158,82% (а.с. 8). Додано\~ Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача\~ та реальної річної процентної ставки за Договором\~ про споживчий кредит (а.с. 9 зворотна сторона). Водночас, відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання та має непогашену заборгованість за Договором у розмірі 88 261,21 грн, з яких: 38 121,09 грн заборгованість за основною сумою боргу; 50 140,12 грн заборгованість за відсотками, про що свідчить розрахунок заборгованості. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягни згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кошти, строки та умови користування ним, у договорі передбачено умови та строки нарахування відсотків, що свідчить про ознайомлення позичальника зі всіма істотними умовами договору про надання споживчого кредиту та про наявність волі відповідача для укладення договору, на погоджених умовах, шляхом підписання даногодоговору. Отже, судом встановлено факт укладання відповідачем договору про надання споживчого кредиту та його підписання. Як вбачається з матеріалів справ, позивач виконав взяті на себе зобов`язання, відповідач в свою чергу, не виконує зобов`язання за вищевказаним Кредитним договором про надання споживчого кредиту, у зв`язку з чим має заборгованість з повернення тіла кредиту та нарахованими відсотками, що передбачено\~ умовами\~ укладеного Договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 24.01.2024 між ТОВ\~ «Слон Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ "ФК «ЄАПБ", Позивач) укладено Договір факторингу № 2401-24 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «Слон Кредит»,\~ передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Слон Кредит», Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 13-14) Згідно п.1.1 Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом ( плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2. Договору факторингу, Сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора Права Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Згідно\~ Акту прийому-передачі Реєстру боржників\~ за Договором факторингу № 2401-24 від 24.01.2024\~ Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників\~ кількістю 1186 (а.с. 15). Відповідно до\~\~ Витягу з Реєстру боржників від 24.01.2024\~ до Договору факторингу № 2401-24 від 24.01.2024, ТОВ «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача\~ [PERSON] \~ за Кредитним договором № 803292 від 21.01.2022 в сумі 88 261,21 грн, з яких: 38 121,09 грн сума заборгованості за основною сумою боргу;\~ 50 140,12 грн сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн сума заборгованості за пенею (а.с. 16). Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК"ЄАПБ" за Кредитним договором №\~ 803292 від 21.01.2022\~ в розмірі 88 261,21 грн ( а. с. 12). Встановлено, що всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Встановлено, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитороа не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. В порушення вищезазначених вимог закону та умов вищевказаного договору, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу, який прийняв права вимоги до боржників, в тому числі і відповідача за Договорами факторингу не повернуті, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки відповідач, як встановлено матеріалами справи отримав кредит, вказані кошти повністю не повернув, позивач правомірно вимагає їх повернення, шляхом стягнення з відповідача за рішенням суду. Так, вказану заборгованість відповідач має у зв`язку із неповерненням обумовленої суми у встановлений договором строк. Тому, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості\~ за кредитом (за тілом кредиту)\~ в розмірі 38 121,09 грн є такими, що підлягають задоволенню. В свою чергу, з боку відповідача не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо наявної заборгованості за тілом кредиту, свого контррозрахунку чи\~ доказів виконання умов вищевказаного договору та їх сплати. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 50 140,12 грн, з цього приводу суд зазначає про наступне. Так, дійсно умовами Договору про надання споживчого кредиту, позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в паспорті споживчого кредиту. Згідно паспорту споживчого кредиту, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь час строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 128 142,64 грн, реальна річна процентна ставка, відсотків річних 158,82%. За обставинами справи встановлено, що Договір № 803292 про надання споживчого кредиту від 21.01.2022 з відповідачем укладено стоком на 1096 днів. Відповідно до договору про надання споживчого кредиту, сторони домовились про те, що нарахування процентів за договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.4 договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені договором (графіком платежів). У випадку повного дострокового повернення кредиту споживач зобов`язаний сплатити проценти нараховані на дату повного дострокового повернення, виходячи з суми кредиту вказаної в найближчому черговому платежу, що передує такому поверненню. У випадку часткового дострокового повернення кредиту, перерахунок зобов`язань споживача здійснюється починаючи з дати найближчого чергового платежу, що слідує за датою такого повернення, шляхом відповідного зменшення розміру платежів, без зміни строку кредиту (кількості платежів). При цьому, нарахування процентів здійснюється в порядку передбаченому першим абзацом цього пункту договору. Нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Для цілей визначення періоду для нарахування процентів на суму кредиту, день надання кредиту враховується, а останній день повернення - не враховується. У випадку якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день. З огляду на викладене,\~ сума\~ заборгованості по відсоткам є\~ обгрунтованою та підлягає\~ стягненню з відповідача. Водночас відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості. Окрім того, суд звертає увагу, що не згода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій контррозрахунок. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15. У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що непогодження ( незгода ) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Враховуючи те, що позичальник (відповідач) не виконав умови договору та не повернув у встановлений строк отримані кошти, продовжує ними користуватися, то з урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 50 140,12 грн, які передбачені умовами договору про надання споживчого кредиту. Отже, суд звертає увагу, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання споживчого кредиту, умовами якого передбачено та встановлено відсотки за користування кредитними коштами, з чим погодилась відповідач підписуючи вказаний договір (з усіма його умовами). До того ж, в правових позиція Верховного Суду зазначено про відсутність підстав для визнання договорів недійсними, зокрема, пунктів договору щодо нарахування процентів за користування кредитом та відсутність порушень зі сторони кредитодавця вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», які укладені відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», що відображено в постановах\~ від 12.01.2022р. у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 09.09.2020 р. у справі № 732/670/19, від 28.04.2021 р. у справі № 234/7160/20, від 10.06.2021 р. у справі № 234/7159/20, від 18.06.2021 р. у справі № 234/8079/20. Волевиявлення сторони щодо підписання договору про надання споживчого кредиту свідчить, що особа, яка погоджується укласти договір, отримала всі необхідні відомості для прийняття рішення про погодження умов договору. Згідно ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори з споживачем умови, які є несправедливими. Однак, умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідач розумів розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів, що ним під сумнів не ставиться. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Так, з наявних матеріалів справи вбачається, що відсотки нараховані первісним кредитором, з боку позивача з моменту отримання права вимоги до відповідача, не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, відсотки нараховані у відповідності до умов вищевказаного договору, розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень». Тому, даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до висновку, що на користь позивача належить стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 803292 від 21.01.2022 в загальному\~ розмірі 88 261,21 гривень. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону України «Про судовий збір»). Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» були понесені судові витрати у сумі 3028,00 гривень, які документально підтверджені ( а. с. 29 ). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені при зверненні до суду у вищевказаному розмірі. Одночасно, суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved