Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-23 00:00:00

Позиція позивача Заступник керівника Вінницької окружної прокуратури Володимир Семенюк в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Якушинецької сільської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод територіальній громаді у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 0522485400:02:000:0298 шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки із одночасним скасуванням державної реєстрації права приватної власності [PERSON] та зобов`язання останнього повернути територіальній громаді вказану земельну ділянку. Також, просить стягнути з відповідача на користь Вінницької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилався на те, що прокуратурою встановлено вибуття у приватну власність земель водного фонду. На підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-12307/15-20-СГ від 16.06.2020 надано дозвіл [PERSON] та [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 1,5га у власність із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Микулинецької сільської ради Літинського району для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Микулинецької сільської ради 35 сесії 7 скликання №815 від 22.10.2020 затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки та передано її безоплатно у приватну власність. 26.03.2021 в Державному земельному кадастрі на підставі проекту відведення земельних ділянок проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,5га, якій присвоєно кадастровий номер 0522485400:02:000:0298. На підставі цього рішення 01.04.2021 державним реєстратором Брацлавської селищної ради проведено державну реєстрацію права власності на ділянку з кадастровим номером 0522485400:02:000:0298 площею 1,5га за [PERSON] . Однак, відповідно до проведених робіт ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з співставлення встановлено, що вищевказана земельна ділянка повністю поширюється на землі водного фонду. Приймаючи рішення №815 Микулинецька сільська рада Літинського району Вінницької області перевищила повноваження, передбачені ст.122 Земельного кодексу України. Крім того, встановлено, що фактично рішення №815, на підставі якого набуто право власності на спірну ділянку за [PERSON] Микулинецькою сільською радою не приймалося. Рух справи в суді Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 26.03.2024 провадження у справі відкрито в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання із викликом сторін. Ухвалою від 18.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи Прокурор Черниш Г.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Представник Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без його участі та не заперечує щодо повернення земельної ділянки під кадастровим номером 0522485400:02:000:0298 Якушинецькій територіальній громаді. Встановлені судом обставини Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 16.06.2020 №2-12307/15-20-СГ надано дозвіл, в тому числі, [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок орієнтовною площею 1,5га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03) (а.с.79). ФОП [PERSON] , на підставі вищезазначеного наказу, виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, в тому числі, [PERSON] для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області (а.с.31-71), проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,5 га, для ведення особистого селянського господарства, якій присвоєно кадастровий номер 0522485400:02:000:0298, про що внесено відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.73-75). Рішенням Микулинецької\~сільської ради\~35\~сесії 7\~скликання №815\~від 22\~жовтня 2020\~року затверджено\~ [PERSON] проект\~землеустрою щодо\~відведення земельної\~ділянки,\~що розташована\~на території\~Микулинецької сільської\~ради у\~відповідності до\~фактичних розмірів\~визначених в\~натурі (на\~місцевості). А також, [PERSON] передано безоплатно у приватну власність: земельну ділянку загальною площею 1,5000 га, в тому числі: земельну ділянку кадастровий номер 0522485400:02:000:0298 площею 1,5000га для ведення особистого селянського господарства, земельна ділянка розташована на території Микулинецької сільської ради, згідно наявної в матеріалах справи копії рішення (а.с.30). На підставі рішення Микулинецької сільської ради від 22.10.2020 №815, 11.05.2021 державним реєстратором Брацлавської селищної ради Вінницької області зареєстровано право власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером: 0522485400:02:000:0298 площею 1,5000га, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.76-77). Згідно до інформації архівного відділу Вінницької районної військової адміністрації, віддалене робоче місце №3, №3.01-15/15 від 13.03.2024 встановлено, що відповідно до протоколу 35 сесії 7 скликання Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області від 22.10.2020, рішення №814 не приймалось. У рішеннях сесій «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі їх у власність» прізвище, в тому числі, громадянина [PERSON] відсутнє (а.с.21). 22.10.2020 на 35 сесії 7 скликання Микулинецької сільської ради крайнє рішення, за яке голосували депутати має номер «776», згідно архівної копії протоколу 35 сесії 7 скликання Микулинецької сільської ради від 22.10.2020, наданого архівним відділом Вінницької районної військової адміністрації, віддалене робоче місце №3 (а.с.22-29). Державне підприємство «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» своїм листом №263 від 11.03.2024 (а.с.14) повідомило Вінницьку окружну прокуратуру про те, що Інститутом проведено співставлення земельних ділянок з кадастровими номерами 0522485400:02:000:0298 та 0522485400:02:000:0297 з матеріалами зоологічного заказника загальнодержавного значення «Згарський», Літинським виробничим рибцехом (став) та землями водного фонду. В результаті виконаних робіт встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 0522485400:02:000:0298 та 0522485400:02:000:0297 не входять в територію зоологічного заказника загальнодержавного значення «Згарський». При цьому повідомлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення та закріплення в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки (без виділення в окреме землеволодіння) зоологічного заказника загальнодежавного значення «Згарський» на території Микулинецької сільської ради Літинського району, розроблена Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру у 2009 році, однак відомості про межі не внесено до Державного земельного кадастру. Згідно матеріалів технічної документації по паюванню земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» с. Микулинці Літинського району Вінницької області земельні ділянки з кадастровими номерами 0522485400:02:000:0298 та 0522485400:02:000:0297 повністю поширюються на землі водного фонду. Згідно матеріалів по складанню державного акта на право постійного користування землею, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №6 від 26.01.1996 земельні ділянки з кадастровими номерами 0522485400:02:000:0298 та 0522485400:02:000:0297 не входять в територію Літинського виробничого рибцеху. При цьому повідомлено, що технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Дочірньому сільськогосподарському рибоводному підприємству «Літинський рибцех» ПрАТ «СП «Вінницярибгосп», розроблена ДП «Вінницьким інститутом землеустрою», та відомості про межі внесено до Державного земельного кадастру. До вказаного листа додано картографічні матеріали з нанесеними земельними ділянками (схему накладення земельних ділянок) та копію Державного акта на право постійного користування землею (а.с.15-20). У відповіді Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг №1952/03 від 07.12.2023 зазначено, що за координатами 49.25599, 28.15634; 49.25692, 28.15795; 49.25655,28.15876; 49.25560, 28.15732 земельна ділянка розташована за межами с. Микулинці на території Якушинецької сільської ради Вінницького району, на якій знаходиться водний об`єкт орієнтовною площею 1-1,5га. Даний водний об`єкт відноситься до категорії «ставок» і знаходиться в заплаві р. Згар. За наявною інформацією в орендних відносинах ставок не перебуває. Паспорт на нього не розроблявся (а.с.72). Якушинецькою сільською радою листом №70 від 11.12.2023 надано Вінницькій окружній прокуратурі інформацію про те, що земельні ділянки, в тому числі, з кадастровим номером 0522485400:02:000:0298, які передані у приватну власність згідно Наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-12307/15-20-СГ від 16.06.2020, не розміщені на землях водного фонду, на даних земельних ділянках немає водного об`єкту. Окрім того, після запиту розробника проекту землеустрою до Департаменту агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької облдержадміністрації, було надано відповідь, що відповідно до картографічних матеріалів, до територій та об`єктів природо-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення не входить та з такими не межує. На даний час вищезазначені земельні ділянки не використовуються (а.с.78-82). Вінницькою окружною прокуратурою, в порядку ст.131-1 Конституції України та ст.23 Закону України «Про прокуратуру», листом №50/2761вих-24 від 22.02.2024 проінформовано Якушинецьку сільську раду про виявлення вищевказаних порушень земельного законодавства та запропоновано повідомити прокуратуру: чи відомо про факт незаконного вибуття в приватну власність ділянок водного фонду; чи вживались заходи щодо усунення зазначених порушень, зокрема, повернення земельних ділянок у комунальну власність, зазначити які заходи вживались, якщо вживались, в т.ч. в судовому порядку; чи маєте намір звертатися до суду про повернення земельних ділянок у комунальну власність (а.с.83-84). Якушинецька сільська рада листом №11 від 08.03.2024 повідомила Вінницьку окружну прокуратуру про те, що відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 16.06.2020 надано дозвіл, в тому числі, [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок площею по 1,5га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області. Під час розробки проекту землеустрою, ФОП [PERSON] звернувся в Департамент агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької облдержадміністрації щодо надання наявної інформації чи відносяться, відповідно до картографічних матеріалів, дані земельні ділянки до територій та об`єктів природо-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення та чи з такими не межує, звідки було отримано відповідь про те, що відповідно до картографічних матеріалів, до територій та об`єктів природо-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення не входить та з такими не межує. Згідно з есплікації земель наявних у процесі відведення, дані земельні ділянки віднесені до земель зайнятих пасовищем. Даний проект землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок площею по 1,5га, в тому числі, кадастровий номер 0522485400:02:000:0298 [PERSON] було затверджено рішенням 35 сесії 7 скликання Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області №814 від 22.10.2020. Щодо наявності на земельних ділянках об`єкту водного фонду: станом на час затвердження даної документації водний об`єкт на даних земельних ділянках був відсутнім. Беручи до уваги, зазначену інформацію від Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг, де начебто згадуються дані земельні ділянки як «став» 1-1,5га, є насправді плутаниною з іншим водним об`єктом, який площею орієнтовно 1-1,5га та знаходяться поряд із земельною ділянкою [PERSON] та який справді є одним із «ставків» і знаходиться в заплаві р.Згар. Оскільки в землі є заглиблення в період дощів і паводків в окремі роки на земельних ділянках, які перебувають у власності [PERSON] та [PERSON] має місце утворення болотистої місцини. Однак, станом сьогодні, у 2024 році, водний об`єкт на даних земельних ділянках відсутній. Земельні ділянки станом на 2024 рік не використовується. Притік води з і джерел до цих ділянок не здійснюється, гідротехнічні та водорегулюючі споруди відсутні (а.с.85). Вінницькою окружною прокуратурою листом №50/3749вих-24 від 12.03.2024 проінформовано Якушинецьку сільську раду про намір звернутися до Літинського районного суду Вінницької області з позовною заявою в інтересах держави в особі Якушинецької сільської ради до [PERSON] про повернення земельної ділянки водного фонду площею 1,5га з кадастровим номером 0522485400:02:000:0298 (а.с.86). Оцінка суду та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно із ст.142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Відповідно до ст.1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст.9 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Згідно зі ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі сільськогосподарського призначення, землі рекреаційного призначення, землі водного фонду. Статтею 58 ЗК України та ст.4 Водного кодексу України передбачено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів. Для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою. Відповідно до ст.59 ЗК України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Пунктом «ґ» ч.3 ст.83 та п.«д» ч.4 ст.84 ЗК України передбачено, що земельні ділянки водного фонду віднесені до таких, що не можуть передаватись у приватну власність з державної чи комунальної власності. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постановах від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у ст.59 цього Кодексу. Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється спеціальний порядок надання й використання. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15.05.2018 у справі №372/2180/15-ц, від 30.05.2018 у справі№ 469/1393/16-ц, від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц. Віднесення спірної земельної ділянки до земель водного фонду також підтверджується інформацією Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг. Таким чином, заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим, крім випадків, передбачених у ст.59 ЗК України. Щодо розпорядження Микулинецькою сільською радою землями за межами населеного пункту варто зазначити наступне. Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить з поміж іншого: розпорядження землями територіальних громад. Статтею 122 ЗК України (в редакції станом на 22.10.2020) передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Положеннями ч.5 цієї ж статті установлено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами 3, 4 і 8 цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Виходячи із вищевикладених норм законодавства, що діяв на час вибуття з державної власності земельних ділянок водного фонду та аналізуючи положення ст.122 ЗК України єдиним органом, який був наділений повноваженнями розпоряджатись землями водного фонду на території Літинського району у порядку, передбаченому ЗК України була Вінницька обласна державна адміністрація. До повноважень Головного управління Держгеоекадастру у Вінницькій області належало розпорядження тільки земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності. Станом на 22.10.2020 (дата прийняття рішення №815) до повноважень Микулинецької сільської ради не належало розпорядження землями за межами населеного пункту ні землями водного фонду, ні землями сільськогосподарського призначення. Таким чином, приймаючи рішення №815 Микулинецька сільська рада Літинського району Вінницької області перевищила повноваження, передбачені ст.122 Земельного кодексу України. Крім того, як встановлено судом, фактично рішення Микулинецької сільської ради №815, на підставі якого набуто право власності на ділянку з кадастровим номером 0522485400:02:000:0298 за [PERSON] Микулинецькою сільською радою не приймалося. Щодо порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Отже, основою для визначення цільового призначення земельної ділянки є її належність до відповідної категорії земель і відповідного способу використання. Згідно ст.20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2- 12307/15-20-СГ від 16.06.2020, яким надано дозвіл [PERSON] та [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 1,5га у власність із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Микулинецької сільської ради Літинського району для ведення особистого селянського господарства, визначено цільове призначення земельної ділянки площею 1,5га як землі сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, однак, наявність на ділянці водного об`єкта - ставка, що знаходиться в заплав р. Згар свідчить про приналежність земельної ділянки, відповідно до ст. 58 ЗК України, до земель водного фонду. Знаходження на ділянці водного об`єкту виключає можливість її використання для ведення особистого селянського господарства. В листі Якушинецької сільської ради від 08.03.2024 №11 зазначено, що оскільки в землі є заглиблення в період дощів і паводків в окремі роки на земельних ділянках, які перебувають у власності, в тому числі, [PERSON] має місце утворення болотистої місцини. Таким чином, визначення спірної земельної ділянки, як землі сільськогосподарського призначення суперечить фактичному (дійсному) її призначенню - землі водного фонду. Відповідно до ст.21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. До того часу, поки в Державному земельному кадастрі продовжуватиме розміщуватися інформація про земельну ділянку з таким цільовим призначенням, яке суперечить дійсному (землі водного фонду), такі дані в розумінні ст.20 Закону України «Про державний земельний кадастр» є офіційними. Державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням, яке суперечить дозволеним видам використання земель водного фонду (для цілей житлової та громадської забудови, ведення особистого селянського господарства, індивідуального садівництва тощо), передання її у приватну власність та використання для таких цілей порушують вимоги закону. Таким чином, з огляду на цільове призначення спірної земельної ділянки як ділянки водного фонду, [PERSON] протиправно набув право приватної власності на неї для ведення особистого селянського господарства. Щодо порядку здійснення безоплатної. приватизації земельної ділянки. Щоб приватизувати земельну ділянку, потрібно пройти такі етапи: отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою; розроблення документації із землеустрою; узгодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з відповідними органами; подання узгодженого проекту на державну реєстрацію земельної ділянки (після розроблення та погодження документації із землеустрою заявник звертається до територіального органу Держгеокадастру для державної реєстрації земельної ділянки, щоб отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку); затвердження документації із землеустрою та передачу у власність земельної ділянки (зареєструвавши земельну ділянку в Державному земельному кадастрі та отримавши Витяг з ДЗК на ділянку, заявник звертається до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу у власність земельної ділянки); реєстрація права власності на земельну ділянку (для реєстрації права власності заявник звертається до нотаріуса, або до державного реєстратора речових прав). Відповідно до ст.118 ЗК України (в редакції станом на 16.06.2020 - дата звернення [PERSON] з клопотанням про надання дозволу на відведення земельної ділянки) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Згідно з ст.50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №677, визначав механізм розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Виконавець у встановлений договором строк розробляє проект землеустрою, який включає текстові та графічні матеріали, обов`язкові положення, встановлені завданням на розроблення проекту, інші дані, необхідні для вирішення питання щодо відведення земельної ділянки. Вимоги до складу, змісту та оформлення проекту відведення земельної ділянки встановлюються нормативно-технічною документацією із землеустрою. Відповідно до ч.1 ст.186-1 Земельного кодексу в редакції станом на 2020 рік проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до ч.4 ст.186-1 Земельного кодексу України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Однак, встановлено, що проект відведення земельних ділянок у власність [PERSON] не погоджено з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Щодо способу, захисту порушеного права. На землі водного фонду України розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. Отже, з огляду на приписи статті 59, підпунктів «ґ» частини третьої статті 83 ЗК України цивільний оборот земельних ділянок водного фонду є обмеженим законодавчо. Таким чином, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням, зокрема, ст.59, п.п.«ґ» ч.3 ст.83 ЗК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. Поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним і може охоплювати не тільки фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування. Обставини даної справи свідчать про те, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника - Українського народу, тоді як рішення Микулинецької сільської ради №815 фактично не приймалось, питання про надання у власність [PERSON] спірної земельної ділянки на сесію не виносилось, що свідчить про відсутність у держави, яка діє від імені Українського народу, волі на вибуття вказаної землі з державної власності з огляду на неправомірність. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст.391 ЦК України, ч.2 ст.52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. У постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №910/13356/17 суд виклав висновок про те, що способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій). Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 у справі №369/10847/19 зробив висновок, що зайняття земельних ділянок, зокрема шляхом накладення, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном. При цьому негаторний позов можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Аналогічні висновки зроблені, зокрема у постановах Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 363/2877/18, від 16.02.2022 у справі № 363/669/17. Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч.2 ст.152 ЗК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). У постановах Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі №545/1692/19 та від 22.06.2022 щодо земель водного фонду суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року в справі № 707/2357/17 (провадження № 61-5391св21) з посиланням на пункти 51, 52, 109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) зроблено висновок, що «заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі №469/1203/15-ц (провадження №14-95 с18); від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (провадження №14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (провадження №14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі №372/1684/14-ц (провадження №14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. За змістом наведених постанов та виходячи з обставин, встановлених у цих справах, зазначені висновки не застосовуються щодо заволодіння замкненими природними водоймами загальною площею до 3 гектарів, оскільки такі водойми можуть надаватися у власність приватним особам (ст.59 ЗК України). Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 71), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження №14- 473цс18, пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 97), від 15 вересня 2020 року у справі №372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 46) та інші). Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Права Якушинецької сільської ради на реалізацію усіх правомочностей щодо земельної ділянки водного фонду площею 1,5га, а саме: користування і розпорядження нею, підлягає захисту шляхом зобов`язання усунути перешкоди в розпорядженні та користуванні ділянкою, а саме повернення ділянки. За таких обставин належним способом захисту прав є негаторний позов, оскільки встановлено, що земельна ділянка площею 1,5га з кадастровим номером 0522485400:02:000:0298 належить до земель водного фонду, тому до спірних правовідносин потрібно застосовувати приписи ст.391 ЦК України та ч.2 ст.152 ЗК України, які спрямовані на усунення перешкод у користуванні та розпорядженні цією ділянкою. Щодо скасування державно ї реєстрації прав. Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникають із дня такої реєстрації. Відповідно до вимог ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. Таким чином, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи, поміж інших, є судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав ухвалення судового рішення має обов`язково супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. Підлягає скасуванню державна реєстрація прав приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0522485400:02:000:0298. Щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до ч.1 ст.79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. З моменту державної реєстрації, незалежно від її подальшого скасування, земельна ділянка є об`єктом Державного земельного кадастру, а всі відомості про неї та її кадастровий номер зберігаються у Державному земельному кадастрі постійно (ст.10, ч.8 ст.16, ч.19 ст.21 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Частиною 10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Аналогічна підстава скасування державної реєстрації земельної ділянки передбачена ч.13 ст. 791 ЗК України. Статтями 16, 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Також у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки закривається і відповідна Поземельна книга. Згідно з положеннями ст. 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. За наведених обставин, подальша наявність відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером 05224854000:02:000:0298 площею 1,5га у Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей та унеможливить відновлення порушеного права Якушинецької сільської ради. Водночас, державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням, яке суперечить дозволеним видам використання земель водного фонду (ведення особистого селянського господарства), передання її у приватну власність та використання для таких цілей порушують вимоги закону. До того часу, поки в Державному земельному кадастрі продовжуватиме розміщуватися інформація про земельну ділянку з таким цільовим призначенням, яке суперечить дійсному (землі водного фонду), такі дані в розумінні ст.20 Закону України «Про державний земельний кадастр» є офіційними. Без скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0522485400:02:000:0298, землі водного фонду будуть незаконно обліковуватись як землі приватної власності з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Отже, з метою реального поновлення інтересів держави реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі підлягає скасуванню. З огляду на незаконність державної реєстрації спірної земельної ділянки, реєстрації речових прав за відповідачем, на підставі ст.16 ЦК України, ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч.13 ст.79-1 ЗК України, належними додатковими способами захисту інтересів держави є також заявления вимог про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності та про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки. Таким чином, способом захисту інтересів держави у спірних правовідносинах є пред`явлення негаторного позову про усунення перешкод у здійсненні Якушинецькою сільською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером 0522485400:02:000:0298, шляхом її повернення Якушинецькій сільській раді Вінницького району Вінницької області, скасування державної реєстрації прав приватної власності на спірну земельну ділянку та скасування її реєстрації у Державному земельному кадастрі. За умовами ч.3 ст.12, ч.1 ст.13\~ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач не навів аргументів та не надав доказів на доведення правильності та обґрунтованості передачі йму у приватну власність спірної земельної ділянки водного фонду доказів того, що вказана земельна не належить до земель водного фонду, а є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, однак в той же час визнав позовні\~вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Разом з тим, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження території територіальних громад Вінницької області» визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Вінницької області згідно з додатком. Згідно з додатком до зазначеної постанови Кабінету Міністрів України до переліку територіальних громад Вінницької області входить Якушинецька сільська територіальна громада з адміністративним центром територіальної громади - с.Якушинці, до складу якої увійшло село Микулинці. Відтак, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Якушинецька сільська рада Вінницького району (раніше - Микулинецька сільська рада Літинського району) з огляду на норми чинного законодавства. А тому, спірна земельна ділянка повинна повертатись на користь законного власника Якушинецької сільської ради Вінницького району. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо судових витрат Разом з тим, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6056,00грн. Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved