Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-19 00:00:00

У липні 2024 року представник позивача адвокат Калініченко Б.І. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником ряду об`єктів нерухомого та рухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , 12/25 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також риболовецьких суден СЧС-1032 та ОКТАНТ. 24.02.2022 року рф вторглась на територію України та розпочала повномасштабну війну. По всій території України розпочалися масовані авіаудари, ракетні та артилерійські обстріли військових та інших важливих оборонних об`єктів. З 01.03.2022 року українські військові перебували у повному оточенні військ рф у м. Маріуполі. Оборона м. Маріуполя тривала 86 днів. З 16.05.2022 року по сьогоднішній день м. Маріуполь окуповане. Таким чином, внаслідок бойових дій та дій країни-агресора було пошкоджено нерухоме майно позивача. Окрім того, оскільки місцем розміщення риболовецьких суден СЧС-1032 та ОКТАНТ був порт м. Маріуполя, у позивача не було можливості забезпечити виведення зазначених суден у порти, підконтрольні України, а тому місце знаходження суден на теперішній час не відомо. Як і не відомо місце знаходження транспортних засобів. 22.12.2023 року до Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях було направлено заяву про вчинення кримінального правопорушення, однак зазначену заяву не було отримано. 22.02.2024 року представником позивача було направлено повторну заяву про вчинення кримінального правопорушення, яку, як вбачається із сайту АТ «Укрпошта», не було отримано отримувачем. На замовлення позивача експертом Барановим В.В. було підготовлено звіти про реальну оцінку реальних збитків, завданих вищезазначеному рухомому та нерухомому майну позивача внаслідок агресії російської федерації, за результатами проведення яких експертом було визначено розмір реальних збитків, завданих майну позивача, станом на 12.02.2024 року, у розмірі 15 482 200,00 грн. Враховуючи викладене,\~представник позивача\~звертається до\~суду та\~просить стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача завдану\~майнову шкоду\~у зв`язку\~із збройною\~агресією російської\~федерації у загальному\~розмірі 15\~482\~200,00\~грн., яка складається із: - завданих збитків\~по автомобілю\~NISSAN\~INTERSTAR\~у розмірі\~563 400,00 грн.; - завданих збитків по автомобілю MERCEDES-BENZ GLS 250 D у розмірі 1 592 000,00 грн.; - завданих збитків по автомобілю DAF LF 45.170 у розмірі 207 700,00 грн.; - завданих збитків по риболовецькому судну СЧС-1032 у розмірі 5 713 800,00 грн.; - завданих збитків по риболовецькому судну ОКТАНТ у розмірі 5 258 600,00 грн. - завданих збитків по житловій квартирі [ADDRESS] , у розмірі 1 076 300,00 грн.; - завданих збитків по житловій квартирі [ADDRESS] , у розмірі 646 800 грн.; - завданих збитків по 12/25 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] у розмірі 423 600,00 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.07.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явився,\~натомість його\~представник \~адвокат Калініченко\~Б.І. у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. В подальшому направив до суду клопотання у якому просив розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації через сайт «Судової влади» повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, правом на подання відзиву не скористалася, будь-яких заяв від неї в процесі розгляду справи до суду не надходило. Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 14.04.2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782св21) викладено правову позицію, відповідно до якої у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії російської федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. При цьому зазначено, що оскільки вчинення російською федерацією з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, російська федерація заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає. Верховний Суд у вказаній справі зробив виключення із вищенаведеного загального правила, передбаченого ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», зокрема, дійшов висновку щодо можливості розгляду позовів про відшкодування шкоди, спричиненої військовою агресією рф, в українських судах, без необхідності отримання згоди компетентних органів рф та в принципі без необхідності надсилання таким органам будь-яких процесуальних повідомлень. Крім цього, суд звертає увагу на те, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24.02.2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. Додатково Верховний Суд вказав, що юрисдикція судів України поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина 3 статті 124 Конституції України). Тобто Верховний Суд виходить з того, що у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й рф, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом. Таким чином, суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини 1 статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно довідки від 03.02.2023 року № 3010-5002556238 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с. 39). Позивач [PERSON] є власником наступних об`єктів нерухомого майна: - квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 48); -12/25 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 50). Також, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 18.09.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скалун Л.М. за реєстровим № 2437, що зареєстровано у МБТІ 17.10.2000 року (а.с. 52-53). Згідно довідки Територіального сервісного центру МВС № 8041 № 31/26 від 2023 року (а.с. 55), за громадянином [PERSON] зареєстровані наступні транспортні засоби: - марки NISSAN модель INTERSTAR, 2005 року випуску, білого кольору, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] ; - марки MERCEDES-BENZ модель GLS 250 D, 2017 року випуску, білого кольору, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] ; - марки DAF модель LF 45.170, 2005 року випуску, білого кольору, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є власником риболовних суден СЧС-1032 та ОКТАНТ, що підтверджується копіями свідоцтв про право власності на судно (а.с. 40-45). Матеріали справи містять також копії дозволу на експлуатацію морської суднової станції № МС-12-0341067, назва судна ОКТАНТ, від 09.07.2018 року (а.с. 44-45), та дозвіл на експлуатацію морської суднової станції судна внутрішнього плавання № МС-12-0471206 від 20.08.2021 року, назва судна СЧС-1032 (а.с. 46-47). На замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] було підготовлено звіти про оцінку реальних збитків, завданих вищевказаному майну позивача внаслідок збройної агресії російської федерації, за результатами проведення яких суб`єктом оціночної діяльності було визначено розмір реальних збитків, завданих майну позивача, станом на 12.02.2024 року, у загальному розмірі 15 482 200,00 грн. Так, згідно звіту про оцінку реальних збитків, завданих майну автомобілю NISSAN INTERSTAR внаслідок збройної агресії російської федерації, розмір реальних збитків по автомобілю NISSAN\~INTERSTAR\~становить 563 400,00 грн. (а.с. 65-73). Згідно звіту про оцінку реальних збитків, завданих майну автомобілю MERCEDES-BENZ GLS 250 D внаслідок збройної агресії російської федерації, розмір реальних збитків по автомобілю MERCEDES-BENZ GLS 250 D становить 1 592 000,00 грн. (а.с. 74-86). Згідно звіту про оцінку реальних збитків, завданих майну автомобілю DAF LF 45.170 внаслідок збройної агресії російської федерації, розмір реальних збитків по автомобілю DAF LF 45.170 становить 207 700,00 грн. (а.с. 87-97). Згідно звіту про оцінку реальних збитків, завданих майну риболовецькому судну СЧС-1032 внаслідок збройної агресії російської федерації, розмір реальних збитків по риболовецькому судну СЧС-1032 становить 5 713 800,00 грн. (а.с. 98-115). Згідно звіту про оцінку реальних збитків, завданих майну по риболовецькому судну ОКТАНТ внаслідок збройної агресії російської федерації, розмір реальних збитків по риболовецькому судну ОКТАНТ становить 5 258 600,00 грн. (а.с. 116-132). Згідно звіту про оцінку реальних збитків, завданих майну житловій квартирі [ADDRESS] внаслідок збройної агресії російської федерації, розмір реальних збитків по вказаній квартирі становить 1 076 300,00 грн. (а.с. 133-150). Згідно звіту про оцінку реальних збитків, завданих майну житловій квартирі [ADDRESS] внаслідок збройної агресії російської федерації, розмір реальних збитків по вказаній квартирі становить 646 800 грн. (а.с. 151-164). Згідно звіту про оцінку реальних збитків, завданих майну 12/25 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] внаслідок збройної агресії російської федерації, розмір реальних збитків по вказаній квартирі становить 423 600,00 грн. (а.с. 165-180). Надаючи правову оцінку обставинам, які склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно із ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. 24 лютого 2022 року розпочалось повномасштабне вторгнення рф на території України, у зв`язку із чим Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України», в Україні введено військовий стан. Зазначені обставини є загальновідомими та ніким не оспорюються, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі №761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії російської федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує. Статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено поняття судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Окрім того, відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду. Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація російською федерацією території України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів і норм міжнародного права (статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй), оскільки внаслідок здійснення збройної агресії проти України російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, вчинила акт неповаги до суверенітету та територіальної цілісності іншої держави, то вона не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні збитки позивачу (зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17). Збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»). На підставі ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» російська федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Так, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни 1949 року забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей. Також відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 08 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів. Зокрема, ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року передбачає, що цивільне населення користується загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. Крім того, на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти. Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація російською федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації. Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, російську федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України. Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва російської федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Аналогічна правова\~позиція викладена\~в постанові\~Верховного Суду\~від 23 жовтня 2019 року (справа № 761/6144/15-ц,провадження № 61-18064св18). Предметом позову є відшкодування матеріальної шкоди, завданої збройною агресією рф проти України. Місто Маріуполь з 05.03.2022 року входить до Переліку територіальних громад, що розташовані в району проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), який затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 року. Суд зазначає, що відповідач по справі є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме рф є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Суд враховує, що преамбула Статуту Організації Об`єднаних Націй визначає, що держави-учасниці ООН сповнені рішучості позбавити прийдешні покоління нещасть війни, проявлятимуть терпимість та житимуть в світі як добрі сусіди, об`єднуватимуть зусилля для підтримки міжнародного миру та безпеки. Пункт 9 Резолюції 60/1, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 24.10.2005 року, визначає мир, безпеку та розвиток прав людини тими опорами, на яких тримається система ООН. Пункт 120 Резолюції нагадує про обов`язок держав-учасниць ООН сприяти повазі та захисту усіх прав людини та основних свобод відповідно до Статуту ООН, Загальної Декларації прав людини та іншим документам, які стосуються прав людини. Універсальний характер цих прав не підлягає жодному сумніву. Пункт 122 Резолюції підкреслює, що всі держави зобов`язані поважати права людини та основні свободи. Відповідно до статті 28 Загальної декларації прав людини, кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Силові дії рф, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «a», «b», «с», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.74 року. Відповідно до статті 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Судом встановлено та вказана обставина не спростована відповідачем, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, зокрема, повної окупації м. Маріуполя з 16.05.2022 року, завдано реальних збитків вищезазначеному рухомому та нерухомому майну, яке належить позивачу. Під час розгляду справи відповідач, всупереч положенням ст. 81 ЦПК України, не оспорював та не спростував доводів позивача. Окрім того, суд встановив, що дії російської федерації, як відповідача, у вигляді збройної агресії дійсно спричинили матеріальну шкоду позивачу, як мешканцю м. Маріуполя, а тому така шкода має бути стягнута у судовому порядку. За загальним правилом шкода, завдана фізичним та юридичним особам внаслідок військової агресії російської федерації та тимчасової окупації суверенної території України відшкодовується російською федерацією (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі 635/6172/17). Як було встановлено судом, загальний розмір збитків, понесених позивачем у зв`язку із втратою рухомого та нерухомого майна у м. Маріуполі внаслідок збройної агресії відповідача, складає 15\~482\~200,00 грн. та підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд у постанові від 18.05.2022 року у справі № 428/11673/19 дійшов висновку, що звернення позивача до українського суду із позовом до російської федерації про відшкодування шкоди, завданої збройною агресією росії проти України, є можливим засобом захисту права. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, приймаючи до уваги те, що дії російської федерації у вигляді збройної агресії дійсно спричинили матеріальну шкоду позивачу, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із п. 22 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Таким чином, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, приймаючи до уваги ціну позову, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 15 140 грн. Окрім того, у позовній заяві представник позивача зазначив, що докази понесення витрат на правову допомогу будуть надані протягом 5 днів з дня винесення судом рішення по справі, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved