Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтував тим, що у період з 13.07.2010 до 25.05.2017 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У даному шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що після розірвання шлюбу відповідач покинула сім`ю та з того часу не цікавиться дітьми. Так, за весь період проживання дітей з позивачем відповідач жодного разу не навідала дітей, а лише декілька разів розмовляла з ними по телефону. При цьому позивач жодних перешкод у спілкуванні з дітьми відповідачу не чинив. Також позивач вказав, що з початком війни для безпеки дітей змушений був разом із дітьми переїхати до м. Тернополя, де на даний час вони зареєстровані як внутрішньо переміщені особи. Діти проживають разом із позивачем, перебувають на його утриманні та позивач самостійно створює усі умови для їх повноцінного розвитку. Натомість відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дітей, не провідує їх, не займається їхнім здоров`ям та розвитком, не цікавиться успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дітей. За таких підстав позивач просить: 1) позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; 2) стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно. 28.08.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 26.09.2024, наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. Також зобов`язано Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. 26.09.2024 підготовче засідання відкладене на 24.10.2024 за клопотанням представника позивача. 24.10.2024 розгляд справи не відбувався у зв`язку із відсутністю електроенергії у приміщенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Підготовче засідання призначене на 19.11.2024. 19.11.2024 підготовче засідання відкладене на 19.12.2024 у зв`язку із ненадходженням висновку органу опіки та піклування. 19.12.2024 ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області витребувані докази, закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 27.01.2025. У судовому засіданні 27.01.2025 позивач [PERSON] та його представник адвокат Гавдяк І.Б. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити повністю. Позивач додатково зазначив, що після розірвання шлюбу діти постійно проживають разом із ним та повністю перебувають на його утриманні. Позивач займається вихованням дітей, їхнім розвитком, лікуванням та забезпеченням. У 2017 році відповідач залишила сім`ю, після чого дітей не навідувала та не цікавилась їхнім життям. У подальшому відповідач виїхала за межі України, де влаштувала особисте життя. Наміру забрати дітей до себе чи повернутись до дітей відповідач не має. При цьому сестра відповідача іноді телефонує дітям, а тому відповідач обізнана про номери телефону дітей і також могла б з ними спілкуватись. Однак відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться навчанням дітей, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, не спілкується з дітьми, що відображається на їх самоусвідомленні. Не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі матеріалів. У судовому засіданні 27.01.2025 дитина [PERSON] пояснила, що мати протягом тривалого часу перебуває за кордоном та з матір`ю вона взагалі не спілкується. Пояснила, що мати не бере участь у її та брата вихованні, не цікавиться їхнім життям, здоров`ям, не вітає зі святами та не телефонує їм. Така поведінка матері мала місце ще коли вони проживали у Запорізькій області і мама ще не виїхала за кордон. При цьому їм іноді телефонує тітка, яка є рідною сестрою матері та яка спілкується із мамою. Однак попри такі обставини у матері все одно не виникає бажання зателефонувати їй та брату. Зазначила, що їх самостійно виховує батько, який створює усі необхідні умови для їхнього з братом розвитку. З батьком у них склались теплі стосунки. Вказала, що не бажає відновлювати з мамою стосунки. У судовому засіданні 27.01.2025 дитина [PERSON] пояснив, що мати протягом тривалого часу перебуває за кордоном та з матір`ю він взагалі не спілкується. Пояснив, що мати не телефонує ні йому, ні сестрі та взагалі не цікавиться їхнім життям. У судовому засіданні 27.01.2025 уповноважений представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Паславська О.М. висловила думку про можливість задоволення позову. Зазначила, що відповідач у телефонному режимі повідомила, що з`являтись на засідання комісії наміру не має, оскільки питання щодо позбавлення її батьківських прав є байдужим для неї. Також відповідач подала комісії заяву, у якій зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. У судове засідання 27.01.2025 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього засідання, у тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, не з`явилася без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористалася. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд встановив, що у період з 13.07.2010 до 25.05.2017 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25.05.2017 (а.с. 31-32). У даному шлюбі народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Указане підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 14, 15). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання та виховання дітей, не надає матеріальну допомогу на їх утримання, не цікавиться життям дітей, а також не піклується про їх фізичний та духовний розвиток. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Так, як вбачається з довідки Комиш-Зорянської селищної військової адміністрації Пологівського району Запорізької області № 03-25/19 від 19.06.2024 (а.с. 18), [PERSON] та його неповнолітні діти [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , 2012 року народження, проживали на [ADDRESS] . Дружина [PERSON] з 2017 року не проживала разом із дітьми та чоловіком, матеріально не забезпечувала дітей, не цікавилась їхнім здоров`ям та навчанням. Діти проживали з батьком, регулярно відвідували дитячий садок та школу, завжди були охайні та забезпечені усім для навчання. Поряд з цим з довідок № 6117-5001228577, № 6117-5001229046 та № 6117-5001229449 від 20.04.2022 (а.с. 23, 24, 25) вбачається, що [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами та станом на даний час проживають за адресою: [ADDRESS] . Так само з акта обстеження умов проживання від 10.01.2024, складеного головними спеціалістами служби у справах дітей Тернопільської міської ради, вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Для дітей відведені окремі кімнати, які облаштовані усім необхідним для їхнього проживання та розвитку, а також діти забезпечені одягом, взуттям, продуктами харчування та засобами гігієни (а.с. 26-27). Відповідно до характеристики Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 14 ім. Б.Лепкого Тернопільської міської ради № 21/02-12 від 23.01.2024 [PERSON] навчається у 7 класі. Домашнім вихованням, доглядом та навчанням дитини займається батько, який приділяє належну увагу доньці та який бере активну участь у житті класу (а.с. 29). Крім цього, суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , починаючи з 06.04.2019 та до 07.03.2024 неодноразово виїжджала за межі території України. При цьому інформація щодо перетину державного кодону дітей [PERSON] та [PERSON] , у період з 01.01.2019 до 30.12.2024 у базі даних відсутня. Указане підтверджується листом Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с. 108-109). Так, згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому суд враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Визначаючи можливість зміни поведінки відповідача, суд виходить з такого. Так, з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1875 від 11.12.2024, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 85-87). Також, як вбачається із висновку органу опіки та піклування, мати дітей [PERSON] на засідання комісії не з`явилася. 23.10.2024 подала заяву, у якій з позовом [PERSON] про позбавлення батьківських прав погодилася, оскільки вказала, що [PERSON] самостійно виховує та забезпечує дітей. Також вказала, що жодної участі у житті дітей не приймає у зв`язку із тим, що протягом шести років проживає за межами території України та на даний час перебуває у Канаді. Указані обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей та не бажає вживати заходи для участі у їх житті. Докази того, що позивач чи інші особи перешкоджають відповідачу у реалізації своїх батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей та що невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків зумовлене незалежними від її волі обставинами, суду не надані. При цьомувідповідач, будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у підготовчі та судові засідання не з`являлася. Заперечень проти доводів позивача не висловила, докази на спростування обставин, викладених у позові, не надала та в матеріалах справи відсутні будь-які пояснення чи заперечення відповідача щодо позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином суд констатує безумовне право матері на виховання дітей, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дітей, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що позивач належними, допустимими та достатніми доказами довів, що відповідач не проявляє материнської турботи та любові по відношенню до своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкується з дітьми взагалі і, зокрема, в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу. За таких підстав суд доходить висновку, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , а тому позов є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17. Відтак суд доходить висновку, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідача відповідає якнайкращим інтересам дітей, не позбавляючи при цьому відповідача можливості за її бажанням піклуватися про дітей. Більше того за правилами ст. 169 СК України позбавлені батьківських прав батьки вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Щодо стягнення аліментів суд зазначає таке. Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 166 СК України визначає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум з 01.01.2025 на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням обставин справи суд доходить висновку, що достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя дітей будуть аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 25.08.2024 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 24.01.2024 (а.с. 34). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved