Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

Позивач ТОВ «Коллект Центр» звернулось в суд із позовом, в якому зазначено, що 18.11.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики в електронному вигляді з використанням одноразового ідентифікатора. Згідно з договором відповідач, який виступив позичальником, отримав грошові кошти в сумі 4 500,00 грн. на строк у 20 діб, з умовою сплати процентів за користування позикою в розмірі 1,85 % за кожен день такого використання. Позивач зауважує на положеннях договору, що визначають порядок сплати відсотків за користування коштами, а саме, за фактичну кількість днів такого користування. Сторона також зазначає, що 28.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір кредиту в електронному вигляді, згідно з положеннями якого кредитодавцеь зобов`язався на умовах, визначених договором, надати позичальнику грошові кошти в сумі 20\~000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 1,25 % від фактиного залишку кредиту за кожен день користування та стандартною процентною ставкою на рівні 5,0 % за кожен день. Учасник звертає увагу, що згідно п.2.3.1.2 відповідного договору позичальник може збільшити строк користування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Додає, що зміст договору свідчить про погодження учасниками умов щодо можливості нарахування процентів за базовою проценною ставкою, передбаченою договором, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України. Сторона зауважує на обставинах укладення між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс», а також між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Мілоан» договорів із відступленням права вимоги від 07.03.2023 року та від 10.02.2022 року відповідно, за результатом чого позивач в порядку ст.ст. 512, 514 ЦК України як новий кредитор набув права вимоги до позичальника [PERSON] в обсягах сум нарахувань, виконаних на дату відступлення права вимоги, а також в обсягах отриманого права на здійснення самостійного нарахуваня та отримання відсотків з моменту відступлення прав вимоги. Так, за твердженням позивача, загальний розмір заборгованості за договором кредиту від 18.11.2021 року становить: 4500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1660,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги, 13\~689,00 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими з моменту відступлення права вимоги. Розмір заборгованості за договором від 27.07.2021 року становить: 9552,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 33\~845,54 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на дату відступлення права вимоги. Вказуючи на положення ст.ст. 1050, 1054 ЦК Україин, що визначають зміст кредитного договору, ст. 525 ЦК Україи недопустимість односторонньої відмови від зобов`зання, позивач просит стягнути загальний розмір заборгованості, що виник за договорами, в сумі 63\~246,99 грн., відшкодувати витрати з оплати судового збору в сумі 3028,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16\~000,00 грн. Ухвалою суду від 21.10.2024 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без виклику учасників. Стороною відповідача надано пояснення з частковим запереченням щодо грунтовності заявлених позивачем вимог. Так, учаснки зауважує, що договір позики від 18.11.2021 року, який укладений між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] , містить домовленість про строк кредитування у 20 днів, що у свою чергу, відповідає наведеному у графіку платежів розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом протягом відповідного строку із застосуванням обумовленої договором відсоткової ставки на рівні 1,85 % за 1 день. Згідно графіку розрахунку проценти за користування кредитом складають 1660,00 грн. За твердженням відповідача, нарахування відсотків після строку кредитування суперечить змісту кредитних правовідносин та не узгоджеється зі сформованною судовою практикою, що наводилась, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року по справі № 910/4518/16. Відповідач звертає увагу, що відповідно до п.9.6 укладеного договору підставою для сплати процентів за користувнаня кредитом, нарахованих згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, є подія відправлення вимоги позикодавця засобами ІТС та /або на адресу електронної пошти позичальника. Матеріали позову не містять підтверджень скерування такої вимоги позичальнику. Відповідач, указуючи на відстутність первинних бухгалтерських документів на підтвердження коректності виконанних розрахунків заборгованості, просить надати оцінку пропорційності розміру нарахованих згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України відсотків, що становить 15\~349,00 грн., відносно сумої суми кредиту, вважаючи наведену суму несправедливою і такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» в розрірі неприпустимості запровадження у договорі несправедливих умов. Одночасно, відповідач заперечує можливість нарахування відсотків за користування кредитом після завершення строку кредитування, що становить 15 днів за договором кредиту, укладеного із ТОВ «Мілоан». Жодні додаткові договори щодо пролонгації користунаня позикою відповідачем не підписувались Спираючись на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також положення Закону України «Про споживче кредитування», відповідач вважає, що отримання кредитором комісійної винагороди в розмірі 2000,00 грн. не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності. У наданій відповіді позивач зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а у наданому розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано, з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована, розмір та дати часткового погашення заборгованості. Звернув увагу, що відповідно до постанови Верховного Суду від 07.06.2023 року по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Позивач зауважує, що відповідно до паспорту споживчого кредиту, погодженого із позичальником при укладенні договору позики № 2083117101-149953 строк кредитування становить 24 місяці. Відповідно до п. 9.4 Договору позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом з розрахунку 702,00% річних. У відповідно до п. 9.7 Договору сторони домовились, що після закінчення строку дії цього договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані товариством згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі, передбаченому п.п. 9.4 цього договору. Стверджує, що відповідно до наданого розрахунку заборгованості, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору з урахуванням автопролонгації Договорів відповідно до їх умов. Позивач вважає, що положення ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно з якою продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, не може застосовуватись в частині нарахування відсотків як погодженого учасниками правовідносин порядку оплати саме за користування коштами. Згідно заявлених вимог позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, сума заборгованості складається із тіла кредиту та нарахованих за користування коштами відсотків. Зменшення нарахованих відсотків чинним законодавством не передбачено. З приводу договору кредиту від 27.07.2021 року позивач зазначає, що згідно п. 1.6. договору, укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачем, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п. 4.2. договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Одночасно, позивач зауважує на досягнутих між учасниками правочину домовленостях, що зводяться до погодження зміни умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и), щодо якої(их) невідомо, настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України. Такими обставинам згідно за договором є: здійснені платежу(ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил; продовження користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 договору. Підкреслюючи другу умову відкладальних обставин позивач вказує, що сторонами погоджено домовленості щодо продовження користування кредитом у разі наявності непогашеної заборгованості, відповідне продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника, оскільки сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Посилаючись також на безумовне право кредитодавця здійснювати нарахування комісії згідно з положеннями Закону України «Про споживче кредитування», позивач просить задовольнити позов. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, 18.11.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] як позичальник отримала грошові кошти в сумі 4500,00 грн. зі строком користування (п.2.3 договору) 20 днів. Згідно з п.3.6 договору повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником згідно з графіком розрахунків, або достроково відповідно до порядку, визначеного договором, але в будь-якому випадку не пізніше дати остаточного повернення кредиту, встановленого договором. Відповідно до п.9.6 договору сторони домовились, що після закінчення строку дії цього договору проценти за користування кредитом можуть бути нараховані товариством згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України на усю суму боргу та встановлюються у розмірі 1\~404 % річних та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами ІТС та /чи на адресу електронної пошти позичальника. Також, 27.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір кредиту, положеннями якого сторони визначили надання позичальнику [PERSON] кредиту в сумі 20\~000,00 грн. Відповідно до п.1.3. вказаного договору кредит надається строком на 15 днів з 27.07.2021 року. У відповідності до п.5.1. договору комісія за надання кредиту: 2000,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 від суми кредиту одноразово. Згідно з п.п. 1.5.2., 1.6. договору проценти за користування кредитом: 3750,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку заборгованості за кожен день користування кредитом. Стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишу кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.2.2 договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору. Відповідно до п. 2.2.3 договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 договору. Стандартна (базова) ставка не є підвищеною. За змістом.2.3.1.1 договору (пролонгація на пільгових умовах) позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства, що є невід`ємною частиною договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 5 Правил, у т.ч. сплати ти комісію за управління та обслуговуваня кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Згідно з п 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного чергового продовження строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних умовах (базових) перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації та стандартних (базових) умовах 60 днів. У відповідності до п.2.3.2. договору Розділу 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у наступному: а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору. Після настання зазначених в пунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Судом встановлено, що між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» 07.03.2023 року укладено договір про відступлення прваа вимоги, за змістом якого ТОВ Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» як первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору - ТОВ «Коллект Центр», належні кредитору права вимоги до боржників, зазначених у додатку, включаючи права вимоги до правонаступників, спадкоємців, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників. Також, 10.03.2023 року між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги, умовами якого сторони погодили відчуження на користь нового кредитора ТОВ «Коллект Центр», права вимоги до боржників, зазначених у додатках. Права вимоги, що є предметом договору, належать первісному кредитору на підставі, зокрема, договору факторингу із ТОВ «Мілоан». За нормою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до\~\~статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч.1 ст 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У виниклому спорі відповідачем не заперечуються обставини укладення договорів, фактичне виникнення правовідносин, заснованих на отриманні грошових коштів на умовах їх повернення у визначений строк, пов`язаному із цим зобов`язанням зі сплати нарахованих відсотків. Не заперечується учасником перехід прав вимоги до нового кредитора. Заявлений спір фактично зводиться до незгоди сторони відповідача із сумою заборгованості, що, на думку учасника, не узгоджується зі змістом регулюючих відповідні правовідносини нормативних положень. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1048 ЦК України \~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи питання грунтовності заявлених позивачем вимог суд зазначає таке. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, а стороною відповідача фактично не заперечується, допущення неналежного виконання зобов`язань з повернення отриманих грошових сум за укладеними договорами, сплати відсотків за користування коштами. Верховний Суд неодноразово наводив висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова ВП ВС від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Надаючи оцінку поданим стороною позивача розрахунках заборгованості суд звертає увагу, що за договором позики від 18.11.2021 року нарахування відсотків як плати за правомірне використання грошових коштів здійснено відповідно до погодженого учасниками розміру відсоткової ставки протягом строку кредитування 20 днів на суму 1660,00 грн. З аналізу доказів слідує, що розрахунок відсотків на суму 13\~689,00 грн. здійснене позивачем в порядку застосування ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 08.12.2021 року завершення строку кредитування, по 23.02.2022 року. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суми, які кредитор може стягнути з боржника відповідно до\~ст.\~625 ЦК України,\~носять компенсаторний\~характер, а право на їх стягнення з`являється у кредитора після прострочення боржника, тобто у разі неправомірного користування боржником грошовими коштами кредитора. Здійснюючи тлумачення умов договору, зокрема щодо домовленостей учасників правочину щодо порядку сплати нарахованих відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України відсотків, суд зауважує про прийняту як обов`язкову до виконання умову запровадження компенсаційних стягнень лише за попереднього скерування позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти відповідної вимоги. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Діючи за принципами обов`язковості належного виконання взятих зобов`язань, а також приймаючи до уваги певну вразливість сторони позичальника в умовах ринкового механізму надання позики (кредитів), що пов`язується з переважною більшістю саме тих положень правочину, що пропонуються за виключним вибором кредитора, суд не може вважати таку домовленість учасників формальною та приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення виконаних за приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахувань. Оскільки таким домовленостями сторони погодили як саму процедуру задіяння норми, так і розмір відсотків в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України, суд не праві втрутитись у відповідні домовленості та виконати розрахунок на рівні 3 % річних, визначених статтею в тому разі, якщо інше не встановлено договором. З приводу заборгованості за договором від 27.07.2021 року суд зазначає, що надані позивачем розрахунки, виконані первісним кредитором - ТОВ «Мілоан» протягом періоду з 27.07.2021 року по 12.01.2022 року, відповідають умовам п. 2.3.1.1. договору щодо нарахування та сплати відсотків на умовах пролонгації на пільгових умовах, тобто коли позичальником на продовження строку кредитування здійснюється часткове погашення заборгованості, так і згідно п. 2.3.1.2. пролонгація на стандартних умовах. Слід зазначити, що розрахунок містить відомості про сплату позичальником частки тіла кредиту, комісії за пролонгацію, внаслідок чого нарахування відсотків здійснювалось на підставі п. 2.3.1.1. договору. При цьому, розрахунок містить дані про нарахування відсотків при пролонгації на стандартних умовах п.2.3.1.2 договору, а безперервні строки таких нарахувань не перевищують визначені положеннями договору 60 днів. Відповідно до п.10 ч.1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Отже, суд визнає наведений розрахунок математично коректним, відповідним досягнутим між часниками домовленостям про порядок здійснення нарахувань за кредитним договором. Стороною відповідача при висловленні заперечень щодо заявлених позивачем вимог не надано власних розрахунків заборгованості. З приводу виконаних позивачем нарахувань на суму 6686,71 грн. протягом періоду з 10.02.2022 року по 23.02.2022 року суд зазначає, що таке нарахування відповідає пункту 4.2 договору, згідно з яким у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Отже, розрахунок відсотків згідно приписів ч.2 ст. 625 ЦК України виконано позивачем як новим кредитором на підставі положень договору. Додаткова домовленість про виникнення права на стягнення компенсаційних нарахувань після пред`явлення відповідних вимог кредитодавця розуміється як можливість направлення досудової вимоги або пред`явлення вимог в порядку судового врегулювання. У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Outcome: partial