Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

15 жовтня 2024 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та просить суд стягнути на свою користь заборгованість, що становить 22827,50 грн., яка складається з простроченої комісії 19999,50 грн, аварійного відкриття сейфу 2828,00 грн, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що 15 квітня 2021 року між АТ«Асвіо Банк» та [PERSON] був укладений договір № 351/4 про користування індивідуальним сейфом (для фізичної особи). Дія вищевказаного договору сторонами подовжувалась неодноразово. АТ «АСВIО БАНК» виконало свої зобов`язання згідно умов Договору про користування індивідуальним сейфом та надало в користування Клієнту індивідуальний сейф. У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за Договором про користування індивідуальним сейфом в частині оплати наданих послуг за користування сейфом після закінчення строку користування сейфом, а також зобов`язання щодо одержання майна та повернення ключів від наданого сейфу, на адресу останньої, АТ «АСВІО БАНК» направив повідомлення від 24 березня 2023 року за вих. № 808 з вимогою негайної сплати заборгованості за користування сейфом після закінчення строку оренди відповідно до п. 3.2.9. Договору, яка станом на 24 березня 2023 року становила 7973,00 грн. Однак, вище зазначене повідомлення Банка було проігноровано боржником та залишено без виконання. У зв`язку з невиконанням [PERSON] вимог АТ «АСВІО БАНК», які були викладені у повідомленні від 24.03.2023 року за вих. № 808 AT «AСВIO БАНК» здійснив примусове відкриття Індивідуального банківського сейфу № 413, що підтверджується Актом про відкриття від 05 березня 2024 року. На підставі вищезазначеного, загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «АСВІО БАНК» за Договором про користування індивідуальним сейфом станом на 28.06.2024 року становить 22827,50 грн., в тому числі: прострочена комісія 19999,50 грн.; аварійне відкриття сейфу 2828,00 грн. З урахуванням наведеного, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 08 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (повідомленням) сторін. 21 січня 2025 року від представника відповідача адвоката Калачик В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що відповідач з 10.03.2022 року перебуває за межами України, тому не мала фізичної змоги повернути позивачу ключ від сейфу. Крім того, позивач подавши позов на 597 день після закінчення дії договору користування сейфом зловживає своїми правами, у вигляді збільшення заборгованості, оскільки позивач знав про порушення свого права на наступний день після спливу терміну дії договору. До того ж, договір передбачає позадоговірне користування сейфом за яке відповідач повинна сплатити кошти на користь позивача, однак після аварійного відкриття сейфу було виявлено, що сейф був порожнім. Тобто відповідачка не користувалась ним та не отримувала корисних властивостей від володіння ключем від сейфу. Також , 28 лютого 2022 року ТПП України листом №2024/02.0-7.1 повідомила, що на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР та інших документів вона засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану із 05:30 ранку 24.02.2022 року. Станом на день подання відзиву військова агресія рф проти України продовжується та діє військовий стан. Відповідач із підстав не залежних від неї, перебуває за кордоном. Повернутися до України на даний час не є можливим у зв`язку з безпекою родини та наявністю житла лише не окупованій території України. У зв`язку з викладеним, просив задовольнити позов лише в частині компенсації витрат на аварійне відкриття сейфу в розмірі 2828,00 грн. В іншій частині вимог щодо стягнення простроченої комісії та витрат на професійну правничу допомогу просив відмовити. Вважав, що витрати на професійну правову допомогу не співмірні із ціною позову та обсягом виконаних робіт. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, скористались своїм правом на подання відзиву на позов. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного порядку, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 квітня 2021 року між «Асвіо Банк» та [PERSON] був укладений договір № 351/4 про користування індивідуальним сейфом (для фізичних осіб). Відповідно до п. 1.1. договору про користування індивідуальним сейфом банк надає, а клієнт приймає в тимчасове платне користування у відповідності з умовами даного договору індивідуальний сейф № 413, що знаходиться в сховищі для індивідуальних сейфів банку, та комплект ключів до нього на строк з 15 квітня 2021 року по 15 липня 2021 року для зберігання клієнтом документів, грошових коштів та інших цінностей. Відповідно до п. 3.1.4 договору про користування індивідуальним сейфом при бажанні користуватися сейфом після закінчення строку, визначеного п. 1.1 клієнт має вирішити з банком питання про продовження строку користування сейфом, шляхом оформлення письмової заяви. Умови договору на новий строк встановлюються сторонами за домовленістю. Відповідно до п. 3.2.3 договору про користування індивідуальним сейфом клієнт зобов`язаний внести плату за весь строк користування сейфом згідно розділу 7 цього договору. Відповідно до п. 3.2.9 договору про користування індивідуальним сейфом клієнт зобов`язаний сплатити пеню та відшкодувати спричинені банку збитки відповідно до розділу 7 цього договору. Згідно п. 3.2.11. договору про користування індивідуальним сейфом клієнт зобов`язаний здати ключ і звільнити сейф не пізніше останнього дня строку користування сейфом, визначеного в п.1.1. цього договору (якщо строк користування сейфом не продовжено), або ж не пізніше дня підписання заяви про розірвання договору (якщо сторони узгодили достроково припинити дію договору). Відповідно до п. 3.2.16 договору про користування індивідуальним сейфом в разі пошкодження замка сейфу у зв`язку з його відкриттям правоохоронними органами у відповідності до підпункту «ґ» пункту 3.3.3. цього договору, клієнт зобов`язаний відшкодувати банку в повному обсязі витрати пов`язані з заміною замка, а саме: вартість «аварійного» відкриття сейфу, вартість нового замка, ключів від нього та вартість роботи з його заміни. Відповідно до підпункту «а» п. 3.3.3 договору про користування індивідуальним сейфом банк має право відкрити сейф без присутності клієнта у наступних випадках якщо протягом двох місяців з дати закінчення терміну дії даного договору (за умови попереднього повідомлення клієнта або банку про припинення договору, або з дати підписання сторонами угоди про дострокове розірвання договору), клієнт не з`явився для одержання майна та не повертає ключі від наданого йому сейфа. В цьому випадку банк створює спеціальну комісію в кількості двох осіб з числа працівників банку й однієї незацікавленої особи відкриває сейф клієнта і складає опис вмісту сейфа з наступним вилученням і передачею останнього на збереження в сховище цінностей банку як невитребуване майно. Грошова сума, яка вносилась клієнтом як застава клієнту не повертається. Банк має право стягнути з клієнта витрати банку за збереження майна, вилученого комісією із сейфа згідно тарифів банку. Відповідно до п. 7.1. договору про користування індивідуальним сейфом вартість користування сейфом визначається відповідно до тарифів банку, які є невід`ємним додатком до цього договору (додається). Відповідно до п. 7.2. договору про користування індивідуальним сейфом оплата за користування сейфом здійснюється клієнтом шляхом попередньої оплати банком 100% платежу за весь строк користування сейфом та шляхом внесення грошової застави в розмірі вказаному в п. 7.4. «б» даного договору. За користування сейфом після закінчення строку користування сейфом, визначеного в п.1.1. договору про користування індивідуальним сейфом клієнт вносить плату за кожен день користування сейфом згідно тарифів банку та додатково пеню 2% від суми простроченої заборгованості. Відповідно до п.п. а п. 7.4. договору про користування індивідуальним сейфом клієнт вносить плату за весь строк користування сейфом, визначений п. 1.1. цього договору в сумі 3260,83 грн., крім того ПДВ 652,17 грн. всього 3913, 00 грн. Відповідно до п.п. б п. 7.4. Договору про користування індивідуальним сейфом Клієнт вносить Заставу у сумі 1200, 00 грн., яка в разі настання умов передбачених цим договором спрямовується на відшкодування витрат банку, пов`язаних з відкриттям індивідуального сейфу. Клієнт зобов`язаний, відповідно до встановленого Банком рахунку додатково відшкодувати Банку витрати, пов`язані з заміною замка, а саме вартістю нового замка, ключів від нього і роботи з його заміни, визначену Банком на момент такого відшкодування. Відповідно до п. 10.1. Договору про користування індивідуальним сейфом цей Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань та проведення всіх розрахунків щодо заборгованості. Згідно заяви [PERSON] від 15 квітня 2021 року про надання у тимчасове користування індивідуального сейфу, останній було надано у тимчасове користування сейф розміром 325*600*425 з вартістю оплати на добу грн. (в т.ч. ПДВ): 54,00 грн. (при користуванні від 7 до 9 днів); 43,00 грн. (при користуванні від 91 до 180 днів); 33,50 грн. (при користуванні від 181 до 366 днів). У подальшому за заявою [PERSON] від 19 липня 2021 року строк дії Договору про користування індивідуальним сейфом було продовжено з 19 липня 2021 року по 16 січня 2022 pоку. 19 липня 2021 року між АТ «АСВІО БАНК» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № l до Договору № 351/4 про користування індивідуальним сейфом від 15 квітня 2021 року. Відповідно до п. 1, 2 Додаткової угоди № 1 сторони погодили продовжити до 16 січня 2022 року строк користування індивідуальним сейфом № 413, що перебуває у користуванні Клієнта згідно укладеного між ним та Банком Договору № 351/4 про користування індивідуальним сейфом від 15 квітня 2021 року. У зв`язку з чим в день укладання цієї додаткової угоди Клієнт вносить плату за новий строк сейфом з 19 липня 2021 року по 16 січня 2022 року яка згідно діючих тарифів Банку складає 5052,92 грн., крім того ПДВ 1010,58 грн., всього 6063,50 грн. За заявою Клієнта від 13 січня 2022 року строк дії Договору про користування індивідуальним сейфом було продовжено з 16 січня 2022 pоку по 17 липня 2022 pоку. 13 січня 2022 року між AТ «АСВІО БАНК» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 351/4 про користування індивідуальним сейфом від 15 квітня 2021 року. Відповідно до п. 1, 2 Додаткової угоди № 2 сторони погодили продовжити до 17 липня 2022 року строк користування індивідуальним сейфом № 413, що перебуває у користуванні Клієнта згідно укладеного між ним та Банком Договору № 351/4 про користування індивідуальним сейфом від 15 квітня 2021 року. У зв`язку з чим в день укладання цієї додаткової угоди Клієнт вносить плату за новий строк користування сейфом з 16 січня 2022 року по 17 липня 2022 року яка згідно діючих тарифів Банку складає 5080,83 грн., крім того ПДВ 1016,17 грн., всього 6097,00 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про користування індивідуальним сейфом в частині оплати наданих послуг за користування сейфом після закінчення строку користування сейфом, а також зобов`язання щодо одержання майна та повернення ключів від наданого сейфу, на адресу останнього, АТ «АСВІО БАНК» направив повідомлення від 24.03.2023 за вих.№808 з вимогою негайної сплати заборгованості за користування сейфом після закінчення строку оренди відповідно до п. 3.2.9. договору, яка станом на 24.03.2023 становила 7973,00 грн. АТ «АСВIО БАНК» виконало свої зобов`язання згідно умов Договору про користування індивідуальним сейфом та надало в користування Клієнту індивідуальний сейф. Однак, вище зазначене повідомлення Банка також було проігноровано Боржником та залишено без виконання. У зв`язку з невиконанням [PERSON] вимог АТ «АСВІО БАНК», які були викладені у повідомленні від 24.03.2023 за вих. №808 AT «AСВIO БАНК» здійснив примусове відкриття Індивідуального банківського сейфу № 413, що підтверджується Актом про відкриття від 05 березня 2024 року. На підставі вищезазначеного, загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «АСВІО БАНК» за Договором про користування індивідуальним сейфом станом на 28.06.2024 року становить 22827,50 грн., в тому числі: прострочена комісія 19999,50 грн.; аварійне відкриття сейфу 2828,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 971 ЦК України, до договору про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфа застосовуються положення цього Кодексу про майновий найм (оренду). Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи те, що відповідач в установленій у додатковій угоді № 2 від 13 січня 2022 року до договору № 351/4 від 15 квітня 2021 про користування індивідуальним сейфом (для фізичної особи) строк сейф не звільнила, ключ не повернула та у останньої утворилася заборгованість по платі за користування сейфом, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за користування сейфом у розмірі 22827,50 грн., в тому числі: прострочена комісія 19999,50 грн.; аварійне відкриття сейфу 2828,00 грн. Приходячи до такого висновку, суд не приймає до уваги доводи відповідача, які викладені у відзиві на позов, виходячи з такого. Факт перебування відповідача за кордоном не є тією об`єктивною обставиною, яка б в силу діючого законодавства звільняла її від обов`язку, як сторони договору, виконувати взяті не себе зобов`язання. Крім того, майже за два роки до дати аварійного відкриття сейфу відповідачка ніяким чином не поінформувала банк про характер обставин, що виникли, та заважають їй виконати взяті на себе зобов`язання за договором про індивідуальне користування сейфом. Той факт, що після аварійного відкриття сейф виявився порожнім, не свідчить, що відповідачка сейфом не користувалася. У постанові Верховного Суду від 29 червня 2023 у справі № 922/999/22 викладено наступні висновки: лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Отже лист Торгово-промислової палати України не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»; наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку; сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Той факт, що Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань. У постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 912/750/22 викладено висновок про те, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини. Із наведеного вище вбачається, що чинним законодавством та сталими висновками Верховного Суду, які повинні враховуватись судами, унормовано те, що підтвердженням настання дії форс-мажорних обставин, як умови можливості звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору, є саме сертифікат Торгово-промислової палати України. Однак матеріали справи не містять такого сертифікату, який був виданий за зверненням відповідача. Щодо стосується розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподіл між сторонами судових витрат. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI). Так, відповідно до ст. 1 цього Закону: договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4); інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6); представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9). Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем додані такі докази понесення витрат на правничу допомогу, копії яких додані до позовної заяви, а саме: - договір про надання правової допомоги № 20 від 05 травня 2024 року; - додаткова угода № 14 від 20 вересня 2024 року до договору про надання правової допомоги № 20 від 05 травня 2024 року; - акт прийому-передачі наданих послуг від 04 жовтня 2024 року до договору про надання правової допомоги № 20 від 05 травня 2024 року. Загалом позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК). У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи, що справа не є значної складності, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, враховуючи виконані в акті роботи, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача у розмірі 5 000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачену позивачем суму судового збору у розмірі 3 028 грн.

Outcome: partial