Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 28 серпня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів. Позов обґрунтований тим, що відповідно до розписки від 24 липня 2022 року [PERSON] позичив у [PERSON] - 6000 доларів США. Суму позики, отриману у позивача відповідно до розписки відповідач зобов`язався повернути до 24.10.2022. Однак, власного обов`язку з повернення позики не виконав у визначений та погоджений сторонами строк. Таким чином, у позивача право вимагати повернення позики настало 25 жовтня 2022 року. Частину боргу в сумі 2000 доларів США відповідач повернув позивачу в травні 2024 року. Курс долара США станом на 28 серпня 2024 року становить 41,30 грн. Таким чином, основна сума заборгованості становить 4000 дол. США, що в еквіваленті гривні станом на 28 серпня 2024 року становить: 4000 дол. США * 41,30 грн = 165 200 грн. З цих підстав, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 4000 дол. США основного боргу, 250 дол. США за користування позикою та судові витрати (а.с.4-10, 99-102, 148-154). Представник відповідача [PERSON] у заяві про перегляд заочного рішення зазначив, що [PERSON] та [PERSON] (син позивача у цій справі) тривалий час перебували в дружніх, партнерських відносинах. В липні 2022 року, коли в [PERSON] , виникла необхідність залучити додаткові грошові кошти, [PERSON] запропонував звернутись до його батька [PERSON] з метою отримання необхідної йому суми в борг. 24.07.2022 [PERSON] позичив в [PERSON] 6 000,00 доларів США, та зобов`язався віддати цю суму коштів до 24.10.2022. [PERSON] був знайомим із позикодавцем - [PERSON] опосередковано, лише через дружні відносини із сином - [PERSON] . Згодом, [PERSON] домовився разом із позикодавцем - [PERSON] , що поверне частину боргу відповідно до розписки від 24.07.2022, шляхом перерахування грошових коштів на картку сина - [PERSON] . 4 липня 2023 року [PERSON] через інтернет банкінг (мобільний додаток «monobank») здійснив перерахунок особистих коштів на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] , в сумі: 64 867,00 грн (шістдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят сім гривень 00 копійок), що підтверджується квитанцією №ВР57-ЕТ89-2926-2КНВ від 04.07.2023. 04 липня 2023 року [PERSON] через інтернет банкінг (мобільний додаток «monobank») здійснив перерахунок особистих коштів на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] , в сумі: 64 867,00 грн (шістдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят сім гривень 00 копійок), що підтверджується квитанцією №М691-АЕК0-804С-1177 від 04.07.2023. Отже, [PERSON] перерахував [PERSON] в рахунок погашення боргу перед [PERSON] відповідно до розписки від 24.07.2022 грошові кошти в загальній сумі: 129 734.00 грн (сто двадцять дев`ять тисяч сімсот тридцять чотири гривні 00 копійок). Станом на 04.07.2023 офіційний курс гривні щодо долара США становив: 1$ = 36,56 грн, тобто, [PERSON] повернув борг в розмірі: 3 548,00 доларів США. В травні 2024 року, [PERSON] повернув [PERSON] частину боргу в розмірі: 2 000 доларів США (зазначена обставина не заперечується та визнається позивачем). З огляду на зазначене вище [PERSON] вважав, що його заборгованість перед [PERSON] згідно з розпискою від 24.07.2022 становить зовсім менший розмір, ніж пред`явлена ціна позову. Тому, вважає, що розмір заборгованості перед [PERSON] становить лише 452,00 долари США, замість 4 000,00 доларів США. Крім цього, позивачем було неправомірно нараховано на суму боргу у розмірі 4 000,00 доларів США, 3 проценти річних у розмірі: 221,36 доларів США, а судом оскаржуваним рішенням, всупереч вимогам чинного ЦПК України вирішено стягнути з відповідача зазначені кошти. З таким розміром заборгованості відповідач не погоджується, тому що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі: 221,36 доларів США є незаконні та безпідставні, то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (а.с.34-37). Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Заочним рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 17 вересня 2024 року позовні вимоги позивача задоволено (а.с.24-29). Ухвалою судового засідання від 3 грудня 2024 року таке рішення скасоване на підставі заяви представника відповідача та 3 грудня 2024 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передана судова справа, для розгляду (а.с.92). У судовому засіданні 8 січня 2025 року позивач уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Звертав увагу суду, що жодних коштів відповідач позивачу не повернув. Стягнення відсотків доручив суду на його розсуд. Представник відповідача у судовому засіданні 8 січня 2025 року не заперечував щодо стягнення основної суми боргу у розмірі 4000 доларів США. Заперечував щодо позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки позивач розраховує подвійну ставку НБУ, проте при стягненні коштів у валюті не може застосовуватись ставка НБУ. У судовому засіданні 21 січня 2025 року позивач просив стягнути суму боргу та подав суду акт виконаних робіт для вирішення питання про стягнення судових витрат. Представник позивача у судовому засіданні 21 січня 2025 року просив суд стягнути з відповідача основну лише суму боргу за розпискою у розмірі 4000 доларів США та 4200 гривень судових витрат. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечив щодо стягнення боргу за розпискою, проте заперечує щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки її розмір є значно високим, так як відкладення розгляду справи неодноразово відбувалося саме за клопотанням позивача та представника позивача. Установлені судом фактичні обставини справи Відповідно до оригіналу розписки від 24 липня 2022 року [PERSON] позичив у [PERSON] - 6000 доларів США. Суму позики, отриману у позивача відповідно до розписки, відповідач зобов`язався повернути до 24.10.2022 (а. с. 23). У травні 2024 року, [PERSON] повернув [PERSON] частину боргу в розмірі: 2 000 доларів США. Вказані обставини підтвердили у судовому засіданні сторони. Курс долара США 28 серпня 2024 року (день звернення до суду) становив 41,30 грн. 4 липня 2023 року [PERSON] через інтернет банкінг (мобільний додаток «monobank») здійснив перерахунок особистих коштів на картковий рахунок № [NUMBER] , в сумі: 64 867,00 грн (шістдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят сім гривень 00 копійок), що підтверджується квитанцією №М691-АЕК0-804С-1177 від 04.07.2023 (а.с.40). 4 липня 2023 року [PERSON] через інтернет банкінг (мобільний додаток «monobank») здійснив перерахунок особистих коштів на картковий рахунок № [NUMBER] , в сумі: 64 867,00 грн (шістдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят сім гривень 00 копійок), що підтверджується квитанцією №ВР57-ЕТ89-2926-2КНВ від 04.07.2023 (а.с.41). Належних доказів про те, що кошти в сумі 129\~734,00 грн повернуті синові позивача [PERSON] в рахунок погашення боргу за розпискою від 24 липня 2022 року суду не представлено. Таким чином, відповідач не виконав своє зобов`язання та не повернув у строк до 24 жовтня 2022 року всю суму позики позивачу, та основна сума заборгованості становить 4000 доларів США, що в еквіваленті гривні станом на 28 серпня 2024 року 4000 доларів США * 41,30 грн = 165 200 грн. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини\~між сторонами\~виникли через\~неналежне виконання\~відповідачем взятих\~на себе\~зобов`язань перед\~позикодавцем за\~розпискою (договором\~позики),\~та неповернення\~позичальником у\~визначений цим\~договором термін\~суми позики,\~внаслідок чого\~утворилась заборгованість. Позиція суду Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке. Норми права, які застосував суд, та мотиви прийняття рішення До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосував норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України). За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця), згідно зі статтею 545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним. Встановивши, що укладений між сторонами письмовий договір позики - боргова розписка підтверджують не лише факт укладення договору, а й факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд дійшов висновку про виникнення між сторонами правовідносин з договору позики. Одночасно, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальниками не виконано (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2018 року по справі № 654/2275/16-ц, від 10 серпня 2021 року у справі № 473/995/18 (провадження № 61-6674св21), від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц (провадження № 61-41785св18), від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц (провадження № 61-586св17). Позивач представив суду оригінал розписки (а.с.23), яка підтверджує, що зобов`язання із повернення позики відповідачем повністю не виконано. Разом із тим, у травні 2024 року, [PERSON] повернув [PERSON] частину боргу в розмірі: 2 000 доларів США, що достеменно встановлено у судовому засіданні та підтверджено позивачем. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої статті 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, позаяк заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Висновки суду Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені. Згідно із ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надану позивачем [PERSON] розписку (оригінал), суд визнає належним і допустимим, також достовірним і достатнім доказом, оскільки вона підтверджує наявність підстав для стягнення із відповідача заборгованості. У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Враховуючи встановлені судом обставини та докази, надані позивачем до позову, з огляду на пояснення сторін, зважаючи на те, що судом встановлено, що кошти фактично були передані від позивача відповідачу, відповідач не заперечив щодо стягнення боргу за розпискою в сумі 4 000,00 доларів США, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів позики в сумі 4 000,00 доларів США, необхідно задовольнити. Розподіл судових витрат Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу \~ \~ \~ \~У заяві від 02.01.2025 представник позивача Крет О.І. просив суд стягнути із відповідача на користь позивача 1 743,42 грн судового збору та 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу (а.с.148-154). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-цта в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі№ 648/1102/19та від 11 листопада 2020 року у справі№ 673/1123/15-ц. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: partial