Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з ним, як батьком та стягувати з відповідачки аліменти на утримання доньки в розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову покликається на те, що 14.11.2015 року уклав шлюб з [PERSON] , який рішенням суду від 19.11.2024 року розірвано (справа №442/8992/24). Під час шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Через відсутність взаєморозуміння між ними, суперечність характерів, розбіжностей у життєвих цінностях і поглядах на шлюб, сім`ю та життя, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, почали виникати сварки та конфлікти. У жовтні 2022 року він повернувся з роботи та побачив, що дружина залишила дочку вдома з бабцею, а сама поїхала за кордон. З того часу дочка проживає з ним та повністю перебуває на його утриманні, зростає під його наглядом, він займається її вихованням. Наведене свідчить про формування дитини прив`язаності до нього, як батька. Вважає, що донька не може бути передана для проживання з матір`ю. Він дуже любить свою доньку, не уявляє життя без неї і має змогу забезпечити її всім необхідним. Він дбає про створення якнайкращих побутових умов для свої дитини, постійно слідкує за станом здоров`я, харчуванням, зовнішнім виглядом та розвитком, виховує та піклуюсь про неї, а також всіма силами намагається забезпечити гідний рівень життя. Більше того, у нього з донькою склався стійкий психологічний контакт та прив`язаність. Донька [PERSON] його також любить та поважає, тому бажає залишитися проживати разом з ним у привичному для неї середовищі. Зазначає, що позитивно характеризується за місцем проживання, користується авторитетом серед сусідів та друзів. Додатково повідомляє, що є фізично здоровим, жодних медичних протипоказань не має, ніколи не позбавлявся батьківських прав, не зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, не страждає будь-якими психічними розладами, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що самостійно виховує доньку. Його батько помер, з ним проживає матір, яка допомагає у вихованні дитини. Представник позивача вказав на те, що шлюб між сторонами розірвано. Відповідач заявляла про те, що на даний час проживає з іншим чоловіком, з яким бажає створити нову сім`ю та виїхати за кордон. Відповідач повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Просив задоволити позов. Відповідачка суду пояснила, що не заперечує щодо задоволення позову посилаючись зокрема на письмовий відзив. Додала, що позивач останнім часом забезпечує дитину та нехай продовжує так і надалі. У неї є співмешканець, з ким бажає створити нову сім`ю. Починає неофіційно працювати за кордоном, а коли буде мати можливість то буде допомагати дитині та брати її до себе проживати. Представник третьої особи - виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в особі Органу опіки та піклування в судове засідання також не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Щодо задоволення позову покладається на думку суду. Заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали шлюб 14.11.2015 року, який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 19.11.2024 року розірвано (справа №442/8992/24). [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . Дитина зареєстрована по [ADDRESS] . Згідно з ч. 3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 2, 7-9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За приписами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Сторонами погоджено, що малолітня донька залишиться проживати разом з батьком, а тому судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке проживання зможе зашкодити інтересам дитини. Як вбачається з Акту обстеження умов проживання квартири [ADDRESS] , в такій проживає позивач разом з дитиною, для виховання та розвитку доньки створено позитивні умови. Дитина забезпечена усім необхідним для повноцінного розвитку. З оглянутої довідки лікаря [PERSON] від 11.102014 року вбачається, що позивач звертався до неї за медичною допомогою при хворобі дитини. З оглянутої довідки класного керівника [PERSON] [PERSON] від 04.10.2024 року вбачається, що на занаття до навчального закладу дитину приводить батько, [PERSON] . З оглянутих заяв свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що позивач здійснює догляд за донькою [PERSON] . Дружина тривалий час не проживає разом з ними.Назар гарно дбає про свою дитину. З оглянутого висновку психолога за результатами психологічного дослідження №2501/17-1 від 17.01.2025 року вбачається, що з метою збереження ментального здоров`я [PERSON] , запобігання психологічної травматизації, виникнення в малолітньої дитини невротичних розладів і деформацій особистості, доцільно визначити місце проживання дитини разом з батьком. Разом з тим, згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача, який надає матеріальну допомогу дитини, однак самостійно не може повноцінно утримувати доньку, оскільки несе інші витрати пов`язані з її фізичним, духовним та моральним розвитком, і відповідача - платника аліментів (є працездатною особою, молодого віку), рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вимоги розумності та справедливості і визначає їх у розмірі 2000 грн щомісячно. Присуджений судом розмір аліментів підлягає стягненню з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду, на даний час буде відповідати інтересам дитини, враховуючи вік та матеріальні потреби, можливості відповідача, а також те, що доходи з відрахуванням вищезгаданих витрат (аліментів на утримання дитини) повинні забезпечити їй прожитковий мінімум, визначений державою. Поряд з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, - що не позбавляє позивачку чи відповідача права за наявності вказаних підстав та доказів звернутись до суду з таким позовом. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. За таких обставин вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача (за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини) та держави (за позовну вимогу про стягнення аліментів) слід стягнути 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved