Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-22 00:00:00

26.11.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в особі представника Литвинець Ю.С., через систему «Електронний суд», звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми переплати пенсії, за період з 01.12.2018 по 28.02.2021 у сумі 5\~126,11 грн. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком. За даними електронної пенсійної справи спеціалістами управління в лютому 2021 року, пенсійну справу [PERSON] було приведено у відповідність до норм чинного законодавства, а саме проведено вірний розрахунок заробітної плати до якого не було зараховано суми за неповні місяці страхового стажу (липень 2002 року, серпень 2004 року, березень 2006 року), у результаті якого виникла переплата пенсії за період з 01.12.2018 по 28.02.2021 у сумі 5126,11 грн., яка була взята на облік 09.02.2021. Для вирішення питання, щодо утримання виявленої переплати [PERSON] направлялись листи-запрошення, пропонувалось повернути виявлену переплату шляхом написання заяви, щодо її утримання, або повернення коштів на рахунок управління. На теперішній час пенсіонерка до управління не зверталась згоду на утримання переплати не надавала, зайво виплачені кошти до Головного управління ПФУ не надходили. Посилаючись на вищевикладене, на ст. 1212 ЦК України, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області суму переплати пенсії у розмірі 5126,11 грн. та судові витрати у вигляді судового збору. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2024, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та сторонам надано строк для подання заяв по суті справи. Учасники справи у судове засідання не з`явились. Представник позивача Вечірко Н.С. подав заяву про розгляд справи без його участі, позовну заяву просить задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком призначену, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Як свідчать долучені матеріали, у зв`язку з приведенням пенсійної справи у відповідність, у [PERSON] виникла переплата пенсії за період з 01.12.2018 по 28.02.2021 у сумі 5126,11 грн. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Згідно з ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Пунктом 1 ч.1 ст.1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення вищенаведених норм закону дає підстави для висновку, що зайво виплачені суми пенсії можуть бути стягнуті позивачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання ним недостовірних даних. Законодавцем передбачені лише два виключення із цього правила, зокрема, якщо виплата відповідних грошових сум сталася внаслідок рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату, та у разі недобросовісності зі сторони набувача. Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум. До подібних висновків щодо застосування ст. 1215 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постановах від 22.01.2014 по справі № 6-151цс13, від 02.07.2014 по справі № 6-91цс14. Аналогічні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 по справі 753/15556/15-ц. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про працю» від 24.12.1999 №13 надається роз`яснення поняття лічильної (рахункової) помилки, згідно з яким це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. Отже, рахункова помилка за своїм змістом, смисловим та логічним значенням - це математична помилка, зокрема, помилка під час здійснення математичних дій, розрахунків (множення, додавання, іншого обрахунку). З матеріалів справи вбачається, що позивачем не встановлений факт наявності рахункової помилки, оскільки відсутні висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування, з яких можна було б встановити причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії відповідачу та з`ясувати, що ця помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, а не помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування та перерахунок пенсії, а також здійснення контрольних функцій. Зазначене свідчить про недотримання стандарту належної обачливості з боку позивача. Позивачем не доведено факту наявності рахункової помилки, оскільки відсутні докази, по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, а не помилкою, пов`язаною, наприклад, з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії. Таким чином, сам факт того, що в результаті приведення у відповідність до норм законодавства пенсійної справи відповідача було виявлено переплату за період з 01.12.2018 по 28.02.2021, не можна вважати рахунковою помилкою, оскільки відсутні докази, на підставі яких можна встановити причину виникнення таких розбіжностей. За таких обставин, суд такої обставини, як рахункова помилка зі сторони позивача при нарахуванні пенсії [PERSON] , не встановлено. Також суд враховує, що пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічна правова позиція також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії». Також, судом не встановлено недобросовісності з боку відповідача (зловживання або подання недостовірних даних), в результаті чого відповідачем набуто цих коштів. Оцінивши докази, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено факту недобросовісного набуття відповідачем коштів, та факту рахункової помилки з боку позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed