Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-20 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представниця позивача ТОВ «ФК «Суперіум» звернулась до суду із позовом, до відповідачки [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь товариства заборгованість в розмірі 109\~145,45 грн та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16.11.2017 відповідачка [PERSON] уклала з АТ «Ідея Банк» кредитний договір №Z06.026.77850. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати їй кредит, а вона зобов`язувалась в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Згідно із договором факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023, АТ «Ідея Банк» відступило позивачу ТОВ «ФК «Суперіум», право вимоги до боржників, в тому числі до за кредитним договором №Z06.026.77850. Таким чином позивач ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до відповідачки [PERSON] та стало новим кредитором за вищевказаним договором. Загальна сума заборгованості відповідачки [PERSON] у відповідності до реєстру боржників до договору факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023 складає 109\~145,45 грн. У судове засідання представниця позивача ТОВ «ФК «Суперіум» не з`явилась, безпосередньо у позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі. Зазначила про підтримання позовних вимог та відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, хоча про місце, дату і час проведення такого була повідомленою у встановленому законом порядку. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 04 грудня 2024 року до Долинського районного суду Івано - Франківської області, за підсудністю, із Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області надійшла дана справа. Ухвалою суду від 05.12.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 21.01.2025 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги предмет спору, його значення для сторін, враховуючи, що відповідачка була повідомленою у встановленому законом порядку про місце, дату і час судового засідання, однак в таке не з`явилась, представниця позивача щодо ухвалення заочного рішення не заперечила, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З урахуванням того, що розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 268 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що 16.11.2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №Z06.026.77850. Відповідно до п. 1.1. Договору банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 49\~900 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом із процентними платежами згідно умовами договору. Згідно п. 1.2. договору строк надання кредиту 12 місяців. Відповідно до п. 1.3. договору, за користування кредитом, позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49%. Розділом 6 договору передбачено графік щомісячних платежів за кредитним договором, якмй включає і нарахування комісі (а.с. 7-10). На підстав ордера розпорядження №1 від 16.11.2017 (а.с. 14), відповідачці [PERSON] було перераховано кошти в сумі 45\~570,7800 грн (а.с. 14). Відповідно до копії письмової згоди, відповідачка [PERSON] надала згоду на доступ до своєї кредитної історії (а.с. 15-16). Відповідно до копії договору факторингу №15/11/23 від 15.11.2023, Акціонерне товариство «Ідея Банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум», право вимоги до боржників, в тому числі до за кредитним договором № Z06.026.77850 від 16.11.2017 (а.с. 25-37) 27 серпня 2024 року ТОВ «ФК Суперіум» надсилало відповідачці [PERSON] досудову вимогу про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 109\~145,45 грн. (а.с. 40). Відповідно до копії довідки за заборгованістю, заборгованість [PERSON] становить 109\~145,45 грн. (а.с. 42). Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору. ІV. Оцінка суду: дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані стороною позивача на обґрунтування своєї позиції, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим до виконання сторонами. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Так, судом було встановлено, що ТОВ «ФК «Суперіум» на підставі укладеного договору факторингу є новим кредитором у зобов`язанні з відповідачкою [PERSON] , відповідно до умов кредитного договору № Z06.026.77850 від 16.11.2017. Всупереч умов кредитного договору відповідачка [PERSON] належним чином не виконувала свої зобов`язання. Згідно із наданими позивачем розрахунків, заборгованість відповідачки [PERSON] за вказаним вище кредитним договором становить 109\~145,45 грн. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною 4 статті 263 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів», послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п. 17 і 23 ст. 1). Отже, послугою з надання кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 у справі №6-2071цс16. З урахуванням вимог ст. 549 - 552, 1046, 1048, 1050 ЦК України, можна зробити висновок, що наслідками укладення кредитного договору є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи викладене вище, з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 109\~145,45 грн. V. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №723 від 04.11.2024 (а.с. 6), а тому, враховуючи те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, сплачений судовий збір слід стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст. 1, 3, 509, 625, 626, 628, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 12, 141, 178, 211, 247 ЦПК України, та

Outcome: approved